overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що з 30.04.2005 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2007 року, через втрату взаєморозуміння та взаємоповаги. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, просить шлюб розірвати. До початку судового засідання позивач надала письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Вивчив письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.04.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 139. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, остаточно вважає, що їх подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, до цього часу у період припинення сумісного проживання примирення і збереження сім'ї стало неможливим. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено саме такі обставини, а тому необхідно позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

18.12.2013року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідач є батьком [PERSON], [INFO] Рішенням суду від 21.10.2013року відповідач позбавлений батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина. Позивач призначений опікуном над [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с.8). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.10.2013року відповідач позбавлений батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] (а.с.4). Відповідно до рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 794 від 11.12.2013року позивач [PERSON] призначена опікуном над [PERSON] та визначено місце проживання дитини за адресою позивача (а.с.3). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу його дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст. 166, 180 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 229,40грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позові вимоги мотивовано тим, що позивачка у визначений законом термін не звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], оскільки спадкоємицею майна померлої за заповітом була її донька [PERSON] - відповідачка у справі, і позивачці не спливу встановленого законом терміну не було відомо, що відповідачка не прийняла спадщину. Позивач вважає такі причини пропуску терміну встановленого законом поважними і просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання позовні вимоги визнала і просить позов задовольнити. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, до суду надійшли листи третіх осіб про розгляд справи за відсутності їх представників. Суд, вислухавши пояснення представника позивача і відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виконкомом Бойківської сільської ради Згурівського району Київської області (а.с. 12). Позивачка є рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження позивачки (а.с. 16) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 10). За даними Десятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємець майна померлої [PERSON] за заповітом [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] - позивачки у справі. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в процесі розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки пропущенню визначеного законом терміну сприяло незнання позивача про неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом враховуючи, що позивачу було достеменно відомо про існування заповіту, що не давало їй підстав вважати, що вона може отримати спадок, тому позивачу слід визначити додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини, терміном три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів із вимогами: про встановлення порядку користування земельною ділянкою в домоволоджінні [ADDRESS], про припинення права відповідачів [PERSON] та [PERSON] на 1/12 частину сараю, гаражу, льоху та вбиральні, [PERSON] - на 3/20 частин сараю, гаражу, льху та вбиральні, набуття позивачем права власності на вищевказані надвірні споруди в порядку припинення права власності за вимогою іншого співвласника у праві спільної часткової власності, які знаходяться в домоволідінні [ADDRESS] по причині того, що частка відповідача є незначною і її неможливо виділити в натурі, а спільне користування майном є неможливим, який підтримав в судовому засіданні. Відповідач 2 та представник відповідачів 1, 3 позов не визнали. Треті особи в судове засідання не прибули без поважних причин. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS]: позивач є власником 7/20 частин будинку згідно договору дварування від 17.12.2004 року №1-6772, [PERSON] - 1/12 частин згідно договору дарування від 14.04.2005 року №1429, [PERSON] - 3/20 частин згідно договору дарування від 16.12.1983 року №1-9963, [PERSON] - 1/12 частина згідно договору дарування від 05.05.2006 року №1208, [PERSON] - 1/3 частини згідно договору дарування від 01.03.1993 року №2-2077. Частиною 1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим і це не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників. Позивач не висуває вимогу стосовно припинення прав відповідачів на їх частку у спільному майні, а має намір лише позбавити відповідачів права власності на надвірні будівлі - сарай «Б-1», гараж «Б-1», льох «б», вбиральню «В», які є приналежністю головної речі (будинку) та, у відповідності до ст.186 ч.2 ЦК України, слідують за головною річчю, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №09-14С від 28.06.2014 року, відсутній варіант окремого користування земельною ділянкою співвласниками будинку [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладені обставини - правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся із позовом, в якому просив визнати відповідача втратившим право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому понад рік без поважних причин. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.10.2013 року придбав за договором купівлі-продажу зареєстрованим за № 5879 квартиру [ADDRESS] у [PERSON]. Пізніше з'ясувалось, що в квартирі зареєстрований син бувшого власника - відповідач по даній справі, який в квартирі не мешкає понад рік, майна його в квартирі немає, але добровільно знятись з реєстрації відмовляється. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, визнавши відповідача втратившим право користування спірною квартирою з 28.10.2013 року. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання повторно не з'явився, заперечень по суті позову не надав. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із ксерокопії договору купівлі-продажу квартири (а.с.5-6) видно, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Ксерокопією будинкової книги (а.с.4) та довідкою адресно-довідкового підрозділу Первомайського РВ УДМС України в Миколаївської області (а.с.8) підтверджено, що у вказаній квартирі лишився зареєстрований з 04.07.2002 року [PERSON]. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так як в судове засідання [PERSON] не надано заперечень проти позовних вимог, то суд знаходить доведеним те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, а ст. 405 ч.2 ЦК України передбачає, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, то суд знаходить позовні вимоги доведеними і вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому вказала, що 18.06.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час їх донька проживає з нею. Відповідач не працює, ніякої матеріальної допомоги їй не надає. З огляду на, що вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій повністю підтримала заявлені вимоги, просила слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідом, клопотань про перенесення розгляду справи суду не надав. Відповідно до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 18.06.2006 року та мають доньку [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про одруження та про народження (а.с.4,5). У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. З огляду на вище зазначене, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання доньки, та задовольняє позовні вимоги. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

. 18.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом до [PERSON] та [PERSON] та просила виключити з актового запису відомості про відповідача [PERSON], як батька дитини - [PERSON], яка народилась [INFO] та визнати її батьком - відповідача [PERSON], який народився [INFO], громадянина України, проживаючого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 22.11.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], але шлюбні стосунки між ними припинились на початку грудня 2003 року, вона поїхала на постійне місце мешкання до своїх батьків до с. Чугинка, Станично-Луганського району, Луганської області, а чоловік залишився жити у своїх батьків, які проживають у Біловодському районі с. Городище. На початку 2007 року вона стала проживати однією сім'єю з [PERSON], від якого завагітніла та народила дочку [PERSON] у жовтні 2007 року, але з тих обставин що шлюб не було розірвано раніше, батьком дитини було записано відповідача [PERSON] Шлюб з відповідачем [PERSON] вона зареєструвала лише 29.11.2008 року. Позивачка також зазначила, що їхній шлюб з відповідачем [PERSON] офіційно було розірвано 11.10.2007 р., а тому його записали батьком дитини, яка у неї народилась [INFO]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягає на їх задоволені. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечують проти його задоволення, пояснив що саме він є біологічним батьком дитини - дочки [PERSON], яку [INFO] народила позивачка. Вони проживають однією сім'єю з початку 2007 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Відділу ДРАЦС реєстраційної служби Станично-Луганського РУЮ в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] не мають. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача [PERSON] за існуючими у справі доказами. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд визнав позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 138 Сімейного Кодексу України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка. Судом встановлено та підтверджено документально, що [PERSON] була одружена з [PERSON] 22.11.2003 р., але 11.10.2007 р. шлюб було розірвано (а.с. 6, 7). Дитина у позивачки народилась [INFO] та її батьком записано відповідача [PERSON] (а.с. 9), але дитину виховує відповідач [PERSON], який перебуває з листопада 2008 р. у зареєстрованому шлюбі з позивачкою (а.с. 10, 11). Вищевикладені доводи свідчать про те, що позивачка [PERSON] правомірно звернулася до суду з дійсним позовом, тому її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. 138 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

18.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З лютого 2011 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Належної добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Позивачка у позовній заяві просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивачка в судове засідання не з*явилася, у заяві на ім*я суду позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, де батьком вказаний - «[PERSON]» (а.с. 2). Відповідач працездатний і має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 84, 180 -183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

18.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 11.04.1998 року Тельманівським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецькій області. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, протягом 2013 року подружнє життя поступово руйнувалося, на теперішній час сторони проживають окремо та навіть не спілкуються. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження родини не можливе. На примирення не згодна. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Сторони в судове засідання не з,явились, надали суду письмові заяви в яких позивачка на позові наполягала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON], а відповідач позов визнав, справу просили розглянути за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що розгляд справи можливий без участі сторін і позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 11.04.1998 року Тельманівським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, 11.04.1998 року був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], актовий запис за № 15. Від шлюбу у позивачки та відповідача є малолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції у Донецькій області. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб між позивачем та відповідачкою фактично розпався, родину зберегти неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не проти розірвання шлюбу, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

18.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], який є їх спільною дітиною від шлюбу, посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позивачка не може самостійно забезпечити сина повноцінним харчуванням, необхідним одягом та взуттям, та іншим. У зв'язку з тим вона змушена ставити питання щодо стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачка на позові наполягала, відповідач позов визнав, але надав заперечення, оскільки їх спільний син з позивачкою народився [INFO] а не [INFO] як вказано в позовній заяві, оскільки дітей [INFO] в нього немає та він не збирається забезпечувати іншу дитину. 22.01.2014 року позивачка до суду подала уточнення до позовної заяви, та вказала, що згідно копії свідоцтва про народження правильна дата народження [PERSON] - [INFO]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 2009 року виданого виконкомом Мічурінської сільської ради Тельманівського району Донецької області, [INFO] народився [PERSON], в графі батько записаний [PERSON], в графі мати - [PERSON]. Згідно довідки № 1132 від 09.12.2013 року виданої виконкомом Мічурінської сільської ради Тельманівського району Донецької області, [PERSON], [INFO] народження знаходяться на утриманні [PERSON]. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони по справі мають сина - [PERSON], [INFO] народження, який знаходяться на утриманні матері - позивачки по справі. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved