Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

19.03.2020 р. Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - позивач, Банк), звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в обґрунтування якої зазначає, що 17.06.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено заяву №1295611/170616 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), на підставі на підставі якого відповідачу було відкрито поточний рахунок у гривні України з використанням електронного платіжного засобу та відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 24000 грн., строком на 36 міс. Кредитний договір діє до повного виконання відповідачем всіх своїх грошових зобов`язань. 02.12.2019 р. Банк направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредиту, однак, відповідачем заборгованість погашена не була. Станом на 02.03.2020 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом становить суму у 26788 грн. 25 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 23999 грн. 03 коп., заборгованості по процентам - 2259 грн. 44 коп., комісії - 40 грн., заборгованості по пені - 205 грн. 48 коп., 3% річних на суму простроченого кредиту - 230 грн. 79 коп., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 48 грн. 25 коп., суми витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 5 грн. 26 коп. Просить суд стягнути з відповідача на користь Банку зазначений розмір заборгованості та суму сплаченого при зверненні до суду судового збору. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.03.2020 р. (а.с.28), враховуючи положення ст.274 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов по вказаній справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була направлена відповідачу (а.с.29) на адресу його зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача згідно даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.27), яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною позивачем у позовній заяві (а.с.2), даних паспорта відповідача (а.с.8) та заяви про приєднання від 17.06.2016 р. (а.с.12, 14). Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення слухання справи. Представником позивача надано заяву про підтримку вимог позову та їх задоволення (а.с.31). Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.06.2016 р. відповідачем було підписано Заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.12-13) та заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (а.с.14), відповідно до якої відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 24000 грн. зі сплатою 24 процентів річних за користування кредитними коштами (п.5.5.1), при цьому зазначено, що комісійна винагорода становить 0,00 %. (а.с.14). Розділом ІХ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено відповідальність за невиконання або неналежне виконання відповідачем будь-якого грошового зобов`язання перед Банком, у тому числі, щодо сплати процентів, пені, тощо. В разі невиконання умов Договору, банк має право вимоги про дострокове погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів передбачених Договором (а.с.15-20). З розрахунку заборгованості (а.с.21-23зворот), судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, станом на 02.03.2020 р., заборгованість в загальному розмірі 26788 грн. 25 коп., яка, відповідно до зазначеного розрахунку, складається: з заборгованості за основним боргом (кредитом) - в сумі 23999 грн. 03 коп., процентів за користування кредитом - 2259 грн. 44 коп., комісії - 40 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 205 грн. 48 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 230 грн. 79 коп., 3% річних на за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 48 грн. 25 коп., витрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 5 грн. 26 коп. При вирішенні питання, суд, враховуючи також і положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, якими визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц, яку суд застосовує відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статями 626, 628 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Згідно вимог ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд вважає необхідним зазначити на таке. Судом, з розрахунку заборгованості та умов договору, встановлено, що позивачем було встановлено відповідачу кредитний ліміт в розмірі 24000 грн. зі сплатою 24 процентів річних за користування ними, відповідачем вносились грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, проте, заборгованість за основним боргом (кредитом) відповідачем сплачена не була у повному обсязі на користь позивача та станом на 02.03.2020 р. становить суму у 23999 грн. 03 коп., розмір нарахованих процентів за користування відповідачем кредитними грошима становить суму у 2259 грн. 44 коп. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи зазначене, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача зазначена сума заборгованості за основним боргом (кредитом) та сума нарахованих процентів за користування кредитними грошима. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача таких складових загальної суми заборгованості, яка зазначена у розрахунку та заявляється позивачем до стягнення як: суми комісії 40 грн. та пені - в сумі 205 грн. 48 коп., суд зауважує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи зазначене та умови договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначений розмір пені. Як встановлено з пунктів 6.5.3, 6.7. Заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії, яка підписана відповідачем (а.с.14), комісія становить 0%, однак, позивачем заявляється до стягнення з відповідача комісія в сумі 40 грн., належних даних з яких вбачалось погодження відповідача на нарахування комісійної винагороди Банку, її розміру більшого за 0%, судом не встановлено, а отже зазначений розмір комісії в сумі 40 грн. стягненню з відповідача не підлягає. Щодо стягнення з відповідача таких складових загальної суми заборгованості зазначених у розрахунку заборгованості, як: 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 230 грн. 79 коп., які зазначено у позові як - 3% річних на суму простроченого кредиту; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 48 грн. 25 коп., які зазначено у позові як -3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 5 грн. 26 коп., які зазначено у позові як - сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, суд дійшов висновку, що в цій частині, вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі №6-49цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №14-446цс18. Як встановлено, строк дії договору становить 36 міс., тобто, після спливу 36 місячного строку дії договору, який укладено 17.06.2016 р., позивач втратив право нараховувати проценти за користування відповідачем кредитними грошима в розмірах встановленому договором та, враховуючи наявність невиконаних відповідачем зобов`язань, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, набув права нараховувати на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту - три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення та індекс інфляції. Враховуючи зазначене, така складова загальної суми заборгованості заявлена до стягнення як 3% річних на суму простроченого кредиту - 230 грн. 79 коп., підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача. З положень ч.2 ст.625 ЦК України, вбачається, що три проценти річних та індекс інфляції нараховуються на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту, положень про можливість нарахування 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів та витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, як то і витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, дана норма не містить, а наявності такого права у позивача за умовами договорів з відповідачем, які б були погоджені обома сторонами, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача такі складові загальної суми заборгованості, зазначені у позові, як: 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів та сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів. Вимог про стягнення інфляційних витрат нарахованих на суму боргу за весь час прострочення (ч.2 ст.625 ЦК України) - позивачем суду не заявляється. Проте, з урахуванням положень зазначеної ч.2 ст.625 ЦК України, така складова загальної суми заборгованості зазначеної у позові, як 3% річних на суму простроченого кредиту, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, наявна станом на 02.03.2020 р. в загальному розмірі 26694 грн. 74 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 23999 грн. 03 коп., заборгованості по процентам - 2259 грн. 44 коп., заборгованості по пені - 205 грн. 48 коп., 3% річних на суму простроченого кредиту - 230 грн. 79 коп., решти заявлених сум складової заборгованості, стягненню з відповідача не підлягають. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Згідно ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно платіжного доручення (а.с.1) позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2102 грн., наявності інших судових витрат не встановлено. Враховуючи приписи ч.1ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2102 грн. З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: partial