Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

17 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам в розмірі 5 878 грн 33 коп, пені в розмірі 12 578 грн 92 коп, та сплачений судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп (а.с. 2). 27 лютого 2015 року позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, зазначивши, що відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів від 20 лютого 2015 року наданого відділом ДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області заборгованість відповідача станом на 20.02.2015 року становить 7 110 грн 71 коп, таким чином новий розрахунок пені становить 1% від суми заборгованості - 71 грн 10 коп х 277 днів за період з травня 2014 року по 04 березня 2015 року, що складає 19 694 грн 70 коп (а.с. 26, 32). 15 квітня 2015 року позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, зазначивши, що відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів від 20 лютого 2015 року наданого відділом ДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області заборгованість відповідача станом на 20.02.2015 року становить 7 110 грн 71 коп, таким чином новий розрахунок пені становить 1% від суми заборгованості за період з 01 червня 2013 року по 20 лютого 2015 року складає 19 780 грн 47 коп (а.с. 57, 58). В обґрунтуванні позову [PERSON] вказала, що 23 листопада 1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області був виданий виконавчий лист № А-191 про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Однак відповідач виплату аліментів сплачував нерегулярно, в зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам, згідно до розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області заборгованість по аліментам станом на 20 лютого 2015 року становить 7 110 грн 71 коп. Оскільки вказана заборгованість виникла з вини відповідача, який добровільно заборгованість не виплачує, позивачка з посиланням на ст. 196 СК України просила стягнути вказану суму неустойки (пені), яку розрахувала в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 01 червня 2013 року по 20 лютого 2015 року в сумі 19 780 грн 47 коп. 22 січня 2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з уточненнями, просила позов задовольнити, на заочне рішення згодна. В подальшому позивачка в судове засідання не прибула, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло. 07 квітня 2015 року відповідач [PERSON] надав письмові заперечення на позов в повному обсязі (а.с. 45-46). В обґрунтуванні заперечення на позов посилається, що дійсно на підставі рішення Ізюмського районного суду Харківської області був виданий виконавчий лист № А-191 про стягнення з нього на користь позивачки аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Відповідний виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, на державних виконавців якого покладається примусове виконання рішення суду, станом на 30.11.2014 року заборгованість по стягненню аліментів складає 5 878,33 грн, вказане виконавче провадження не є закінченим, тому заборгованість повинна стягуватися у рамках наявного виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду про це. Зазначає, що він не мав заборгованості по сплаті аліментів в період до 01.06.2013 року, в подальшому за період з червня 2013 року по квітень 2014 року він частково сплачував аліменти на користь позивачки по мірі його можливостей. З травня 2014 року він не зміг у повному обсязі сплачувати нараховані аліменти у зв'язку із важким матеріальним становищем, він ніде не може працевлаштуватися офіційно, не працює, має нерегулярний дохід лише від тимчасових заробітків, також на підставі рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 25.11.2014 року по справі № 623/4665/14-ц сплачує аліменти на утримання інших неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім цього, він частково утримує свою непрацездатну мати [PERSON], пенсіонерку, яка потребує його допомоги. Відповідач просить суд відмовити [PERSON] у повному обсязі. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області Лісникова В.Г. заперечень на позов не надала, просить розглядати справу без участі представника (а.с. 17). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачку [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом установлено і не заперечується сторонами, що 23 листопада 1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області виданий виконавчий лист № А-191/1998 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO], щомісячно і до її повноліття. Вказаний виконавчий лист № А-191, виданий 23.11.1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO], знаходиться на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області. На цей час [PERSON], [INFO], не виповнилось 18 років, тому відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області не винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. 22 січня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідач виплату аліментів сплачував нерегулярно, в зв'язку з чим, як установлено судом, платник аліментів [PERSON] допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум платежів аліментів. Згідно до розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 31.03.2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа № А-191, виданого 23.11.1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO], заборгованість по аліментам станом на 01 червня 2013 року відсутня, за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2013 року заборгованість становить 1 761 грн 98 коп, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року заборгованість становить 4 576 грн 44 коп, за період з 01 січня 2015 року по 20 лютого 2015 року заборгованість становить 772 грн 29 коп. Таким чином, заборгованість станом на 20 лютого 2015 року становить 7 110 грн 71 коп. (а.с. 3, 4, 5, 6, 7, 32, 58) У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці). Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: за заявою сторін виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. Статтями 180, 196 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину та відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки заборгованість виникає поступово і розраховується за кожен місяць, то і неустойка ( пеня) розраховується за кожен місяць окремо. Обчислення суми неустойки повинно проводитися із визначеного державним виконавцем розміру нарахованих аліментів за місяць, суми несплачених відповідачем аліментів саме за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів, та кількості днів прострочення до сплати певної суми заборгованості, починаючи з часу невиконання рішення суду. Той факт, що примусове виконання рішень суду покладається на державну виконавчу службу, не звільняє боржника від відповідальності за правилами ч.1 ст. 196 СК України, якщо він повідомлений про наявність обов'язкового до виконання рішення суду про стягнення аліментів. Та обставина, що відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом стосується лише розміру заборгованості та розрахунку пені, тягар доведення яких за змістом вказаного закону покладається на позивача, а відповідач при доведеності заборгованості зобов'язаний спростувати свою вину в її виникненні та розмір. Відповідно до наявного у справі і не оспореного сторонами на день її розгляду в суді розрахунку державного виконавця відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № А-191, виданого 23.11.1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO], заборгованість по аліментам станом на 01 червня 2013 року відсутня, за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2013 року заборгованість становить 1 761 грн 98 коп, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року заборгованість становить 4 576 грн 44 коп, за період з 01 січня 2015 року по 20 лютого 2015 року заборгованість становить 772 грн 29 коп. Всього заборгованість станом на 20 лютого 2015 року становить 7 110 грн 71 коп, яка нарахована державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області за заявою позивачки в період з червня 2013 року по лютий 2015 року, як непрацюючому відповідно до статті 74 закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 58). Згідно до обов'язкової для виконання в силу ст. 124 Конституції України чинного рішення суду [PERSON] зобов'язаний до повноліття своєї дочки [PERSON], [INFO], сплачувати аліменти на її утримання своїй колишній дружині - позивачці по справі, що свідчить про наявність презумпції вини боржника у виникненні заборгованості по їх сплаті та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України, що враховує суд у своїх висновках про доведеність вини відповідача. У відповідності до ч.1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу. Таким чином в межах заявленого позову слід вважати доведеним наявність у [PERSON] заборгованості по аліментам за рішенням суду та вказаним виконавчим документом, що з врахуванням положень ч.1 ст. 196 СК України не впливає на розрахунок суми неустойки (пені), розрахованої на підставі заборгованості, яка існувала. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Обчислення суми неустойки повинно проводитися із визначеного державним виконавцем розміру нарахованих аліментів за місяць, суми несплачених відповідачем аліментів саме за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів, та кількості днів прострочення до сплати певної суми заборгованості, починаючи з часу невиконання рішення суду. Факт неповного невиконання платником аліментів [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не заперечувався, підтверджується письмовими розрахунками заборгованості, складеними помісячно державним виконавцем (а.с. 7, 32, 58). При ухваленні рішення суд дійшов висновку про покладання на відповідача обов'язку сплатити неустойку за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину. Але, суд не може виходити лише із розрахунків, наведених позивачкою, суд не може погодитися із застосованим позивачкою механізмом обчислення суми неустойки, виходячи із збільшення суми заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці та загальної кількості днів прострочення за період з 01 червня 2013 року по 20 лютого 2015 року у розмірі 19 780 грн 47 коп, який не ґрунтується на вимогах закону. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд з'ясував розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно за період з 01 червня 2013 року по 20 лютого 2015 року сума неустойки (пені) складатиме 2 157 грн 00 коп, яка обчислюється у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за кожен місяць прострочки, розрахованого державним виконавцем: - сума пені за 2013 рік: 135,36 грн х 30 днів х 1% + 187,77 грн х 31 день х 1% + 437,77 грн х 31 днів х 1% + 187,77 грн х 30 день х 1% + 437,77 грн х 31 днів х 1% + 437,77 грн х 31 день х 1% = 562,27 грн; - сума пені за 2014 рік: 137,77 грн х 31 днів х 1% + 437,77 грн х 28 день х 1% + 110,09 грн х 31 днів х 1% + 210,09 грн х 30 день х 1% + 460,09 грн х 31 днів х 1% + 460,09 грн х 30 день х 1% + 460,09 грн х 31 днів х 1% + 460,09 грн х 31 день х 1% + 460,09 грн х 30 день х 1% + 460,09 грн х 31 днів х 1% + 460,09 грн х 30 день х 1% + 460,09 грн х 31 днів х 1% = 1 389,66 грн; - сума пені за 2015 рік: 460,09 грн х 31 днів х 1% + 312,20 грн х 20 днів х 1% = 205,07 грн; Всього 2 157,00 гривень. За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов'язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Згідно до змісту правової позиції, викладеній у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася лише з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд відповідно до ч.2 ст. 196 СК України може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд приймає до уваги доводи відповідача про відсутність постійної роботи, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 жовтня 1999 року, у шлюбі народилися двоє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. За рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, починаючи з 04 листопада 2014 року, і до їх повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач проживає разом із [PERSON] та двома дітьми (а.с. 47-54). Як безспірно встановлено судом, відповідач не працював на час виникнення заборгованості й на час визначення її розміру, він проживає з новою сім'єю, які перебувають на його утриманні. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь 7 110 грн 71 коп заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], задоволенню не підлягають, так як виконавчий лист № А-191, виданий 23.11.1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO], знаходиться на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, та рішення Ізюмського міського суду Харківської області у справі № А-191 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO], не виконано і не втратило своєї законної сили. В частині позову [PERSON] до [PERSON] щодо стягненні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаних вимог в силу ч.1 і ч.2 ст. 196 СК України. На підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права та з врахуванням передбачених п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальних засад про справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, з огляду на майновий та сімейний стан платника аліментів [PERSON], позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на її користь 1 157 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], із відшкодуванням документально підтверджених понесених позивачкою судових витрат по справі в сумі 243,60 грн (а.с. 1).

Outcome: partial