Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із [PERSON], зареєстрований 12 серпня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 468. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. 30 листопада 2015 року Позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить розірвати укладений із відповідачем шлюб та стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 50 відсотків від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Мотивуючи тим, що відповідач не приймає належної участі у вихованні їхнього спільного сина та ухиляється від витрат, пов»язаних із утриманням дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів зупинено в частині позовних вимог про розірвання шлюбу до закінчення строку для примирення - до 10.04.2016 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Уточнив, що період часу, з якого позивач просить про стягнення аліментів - з моменту звернення до суду із даною позовною вимогою, а не за минулий час. Додатково зазначив, що дитина проживає із позивачем, на батьків в рівній мірі покладено обов»язок по утриманню дітей, виходячи із розміру заробітної плати відповідача, вважав, що стягнення з нього аліментів в розмірі 50% від його доходу на утримання малолітнього сина є обґрунтованим. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти своєї участі в утриманні сина та пропонував декілька способів виконання свого обов»язку по утриманню дитини, зокрема оплати навчання сина, спортивних секцій, які відвідує малолітній [PERSON], [INFO], його занять із вивчення іноземної мови, купівлі одягу, взуття, їжі тощо. Повідомив, що інших дітей та непрацездатних осіб, які перебувають на його отриманні він не має. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, допитавши в якості свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві 12 серпня 2006 року, про що зроблено в книзі реєстрації шлюбів відповідний актовий запис № 468 та видане свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до Розпорядження Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації № 755 від 10.12.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO] визначено із матір»ю - [PERSON] Спільна дитина сторін проживає разом із позивачем. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач надав суду належні докази на підтвердження обставин своєї участі в утриманні сина, зокрема чеки на придбання одягу, взуття, канцелярського приладдя. Разом з цим, угоди про добровільну сплату аліментів, між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За даними довідки виданої ТОВ «Айгама» № 11/2015-2п від 23.11.2015 року [PERSON] працює директором з альтернативних продуктів та сервісів у ТОВ «Айгама» та отримує заробітну плату. Станом на день ухвалення судового рішення відповідач підтвердив, що продовжує працювати на даному підприємстві та займає вказану посаду. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина суд виходить з того, що [PERSON] офіційно працевлаштований, має регулярний щомісячний дохід та може надавати за свої станом здоров»я та матеріальним становищем матеріальну допомогу, крім спільних дітей із позивачем, інших дітей та непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні він не має. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, із позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, позивач звернулась 30 листопада 2015 року. Під час судового розгляду представник позивача підтвердив, що питання стягнення аліментів за минулий час не ставиться. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності ґрунтуючись на всебічному, повному, об»єктивному та безсторонньому їх дослідженні суд приходить до висновку, що з [PERSON]на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.11.2015 року і до досягнення [PERSON] повноліття (до [INFO] року). На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial