Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

17 лютого 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 14 травня 2013 р. він передав [PERSON] у борг 3 500 доларів США, про що склали письмову розписку. У вказаний у розписці термін, а саме до 14 вересня 2013 року, відповідач борг не повернув. З посиланням на ці обставини та статті 15, 16, 525, 526, 530, 549-552, 611, 625 і 1050 ЦК України просить стягнути з [PERSON] борг у сумі - 99 868,78 грн, що складається з основної суми боргу 93 325,75 грн та 6 543,03 грн, що становить три проценти річних. Крім того, витрати на правову допомогу і судовий збір. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач будучи неодноразово своєчасно і належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання 24 березня 2017 р. не з'явився, але надав суду письмову заяву про відкладення розгляду справи, а в наступні засідання 12 квітня 2017 р. і 10 травня 2017 р. також не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та підписаний сторонами (частини 1, 2 ст. 207 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. За своєю суттю письмова розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 14 травня 2013 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено у письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] на умовах безвідсоткового користування передав [PERSON] гроші в сумі 3 500 доларів США, а останній зобов'язався повернути таку ж суму у строк до 14 вересня 2013 року. Факт передачі коштів позичальникові підтверджується оригіналом розписки останнього (а. с. - 7). Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором ( ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позивачем, або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК). Наявність, в даному випадку письмового договору позики у виді письмової розписки, який містить всі істотні умови цього виду договору, є підтвердженням отримання грошових коштів відповідачем, а відтак спростовує зворотне. Відповідач [PERSON] будь-яких доказів щодо не укладення або безгрошовості такого договору суду не надав, зустрічних вимог щодо недійсності договору з цих підстав не пред'являв. Судом з'ясовано, що [PERSON] свої зобов'язання перед [PERSON] щодо повернення позиченої суми не виконав, що підтверджується наявністю оригіналу письмової розписки у позикодавця [PERSON], а не у позичальника [PERSON] За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 93 325,75 грн, що еквівалентно 3 500 доларів США. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За даними Національного банку України, станом на 15 лютого 2016 р. офіційний курс 100 доларів США дорівнював 2666,45 гривень. Прострочений період невиконання договірних зобов'язань складає 853 дні, тобто з 15 жовтня 2013 р. по 15 лютого 2016 р. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню три проценти річних у сумі 6 543,03 грн (93 325,75 грн * 853 дні : 365 днів : 100). В силу статей 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката (а. с. - 9-11, 37) та зі сплатою судового збору (а. с. - 1).

Outcome: approved