Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

17 березня 2020 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 19438,23 грн. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 25.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL37433, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 15000 грн. 25.06.2010 судовим наказом Балаклійського районного суду Харківської області стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 25199,07 грн. та судовий збір у сумі 126 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. Однак, відповідач не виконала вказане рішення суду вчасно, а тільки шляхом направлення окремих періодичних платежів з 09.08.2011 по 28.02.2018 та допустила прострочення грошового зобов`язання за вказаний період. Позивачем здійснено нарахування 3% річних та втрат від інфляційних процесів, розмір заборгованості станом на 26.02.2020 за період прострочення з 25.06.2010 по 28.02.2018 складає разом 19438,23 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що заборгованість перед банком погасила в повному обсязі шляхом відрахувань з заробітної плати та пенсії, прострочення сплати не було, а відтак просить відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.04.2008 між АТ «Універсал Банк» (на той час ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL37433, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 15000 грн., який мала сплатити до 20.04.2013, що підтверджується копією кредитного договору, індивідуальними умовами надання та погашення кредиту та графіком щомісячних платежів. Відповідно до судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 25.06.2010 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суму боргу за договором кредиту у розмірі 25199,07 грн. Згідно з постановою державного виконавця від 26.04.2018 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в сумі 25355,07 грн. закінчено відповідно до п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем надано розрахунок втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних на загальну суму 19438,23 грн. за період з 25.06.2010 по 31.01.2018. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною ст.1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково. Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у виді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору. Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою ст.625 ЦК України за час невиконання такого рішення. Продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов`язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності. Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та цієї ж частини другої ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника. Тобто, пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через судовий наказ Балаклійського районного суду Харківської області від 25.06.2010, який набрав законної сили 16.07.2020, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суму боргу у розмірі 25199,07 грн., витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 126 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 грн., потягло те, що кредитний договір №CL37433 від 2504.2008 припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем не знайшли своє підтвердження, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків, а також сплати трьох процентів річних не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається із постанови Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 26.04.2018 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 25.06.2020 про стягнення боргу з [PERSON] закінчено у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документу у повному обсязі. Відповідно до довідки КНП БРР ХО «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня» від 22.04.2020, постанова б/н від 13.05.2011 (при примусовому виконанні виконавчого документу №2-н-472/10 виданого 25.06.2020) на [PERSON] була повернена у зв`язку з повним погашенням суми (сума ПАТ «УніверсалБанк» - 25355,07 грн., виконавчий збір - 2535,51 грн. та виконавчі дії - 20,79 грн.). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Outcome: dismissed