Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

18 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору дарування, посвідченого 11 липня 2016 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Красновою С.М. реєстраційний № 844 належить вищезазначене майно. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 липня 2016 року. Квартиру позивач отримала в подарунок від бабусі - [PERSON]. Під час переоформлення документів на квартиру їй стало відомо, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору міни від 01 квітня 1996 року відповідачі обміняли квартиру, але з реєстрації не знялись. Спірним житлом не цікавляться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують, вона позбавлена можливості розпоряджатись власним майном. Оскільки відповідачі відмовляються знятися з реєстрації в добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання її такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи судом, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, повідомлені своєчасно та належним чином. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе розглянути справу. Дослідивши письмові докази, суд судом встановлено наступне. Спірна квартира належала на підставі договору міни № 3952 від 01.04.1996 року [PERSON] (а.с. 23). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області 23.02.2005 року договір міни № 3952 від 01.04.1996 року визнаний дійсним, оскільки був укладений на товарній біржі в м. Миколаєві, без подальшого його нотаріального посвідчення (а.с. 24). Позивачу на підставі договору дарування від 11.07.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., зареєстрованого у реєстрі за № 844, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Належність позивачу спірної квартири також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 8). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17.08.2016 року № 1939 у спірній квартирі зареєстровані: позивачка - [PERSON], та відповідачі - [PERSON]. [PERSON] (а.с. 9). Згідно з актом про непроживання від 12.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] з 1996 року (а.с. 10). Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як судом встановлений факт непроживання відповідачів за вказаною адресою з 1996 року, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved