Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

17 лютого 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, який вмотивовано тим, що 10 травня 2003 року померла його бабуся, - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія І-КИ №505675, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2003 року. Вказував на те, що за життя [PERSON], [PERSON], йому та відповідачу по справі належала квартира, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№37, кв.№37, що підтверджується копією договору міни від 24 лютого 2000 року, та рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року (справа №210/1174/15-ц), яким даний договір міни визнано дійсним. Зазначав, що спадкоємцем усього спадкового майна, що лишилося після смерті [PERSON] (у тому числі й частки зазначеної вище квартири), був її син [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив своє право у визначеному законом порядку. 04 травня 2004 року помер його батько, - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ №557154, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року. Спадкоємцями усього спадкового майна, що лишилося після смерті [PERSON] (у тому числі й відповідної частки вказаної вище квартири), є він та відповідач по справі, які є спадкоємцями за законом. Його родинні відносини та спадкодавця, його покійного батька, - [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження серія І-ФС №458600. Відповідачем по справі є інший співвласник квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№37, кв.№37, та спадкоємець спадкового майна, що лишилося після смерті [PERSON], померлого 04 травня 2004 року. Посилався на ті обставини, що він, будучи спадкоємцем за законом, не знав про необхідність звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, ще й у встановлений законодавством шестимісячний строк, оскільки він є людиною необізнаною у галузі спадкового права, не знав вимог спадкового права, вчасно не зміг звернутися до нотаріальної контори й подати заяву про прийняття спадщини за законом. До того ж, враховуючи сімейні обставини, скрутне фінансове становище, його перебування на заробітках поза межами України (що підтверджується відповідним патентом серія РК №0698853), він не подав відповідну заяву про прийняття спадщини, як цього вимагають приписи чинного в Україні законодавства. На сьогоднішній день квартирою №37 у будинку №37 по вул. Революційній у м. Кривому Розі Дніпропетровської області опікується він, має ключ від вказаної квартири, сплачує комунальні та інші платежі за користування квартирою тощо. Вказував також на те, що маючи намір зайнятися оформленням спадщини, він звернувся до державного нотаріуса Третьої Криворізької Державної нотаріальної контори [PERSON] Внаслідок такого звернення до нотаріуса, він 26 лютого 2013 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що відповідно до ст.1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини пропущено. Одночасно з цим йому було рекомендовано звернутися до суду з приводу визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що причина пропуску вищезазначеного строку для прийняття спадщини для нього є поважною, оскільки він є юридично необізнаною особою, і не знаючи вимог цивільного законодавства в частині спадкового права, вважав, що, оскільки він є спадкоємцем за законом свого покійного батька, то звертатися до нотаріальною контори із відповідною заявою у регламентований строк необхідності немає. На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим надати йому додатковий строк у 03 (три) місяці, для звернення до державного нотаріуса Третьої Криворізької Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті його батька, - [PERSON], померлого 04 травня 2004 року, визнавши причину пропуску цього строку поважною. Позивач до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, однак причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серія І-КИ №505675, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2003 року, вбачається, що 10 травня 2003 року померла громадянка [PERSON], яка була рідною бабусею позивача [PERSON] (а.с.11). Встановлено, що за життя [PERSON], [PERSON], позивачу [PERSON] (а.с.4, 5) та відповідачу [PERSON] (а.с.6-8) по справі належала квартира, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№37, кв.№37, що підтверджується копією договору міни від 24 лютого 2000 року (а.с.13-14), та рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року (справа №210/1174/15-ц), яким даний договір міни визнано дійсним (а.с.15-17). Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що спадкоємцем усього спадкового майна, що лишилося після смерті [PERSON] (у тому числі й частки зазначеної вище квартири), був її син [PERSON], який був також і батьком позивача, та фактично прийняв спадщину, але не оформив своє право у визначеному законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серія І-КИ №557154, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року, вбачається, що 04 травня 2004 року помер батько позивача, - [PERSON] (а.с.12). Факт родинних відносин позивача та спадкодавця, його покійного батька, - [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження серія І-ФС №458600 (а.с.18). Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, не знав про необхідність звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, ще й у встановлений законодавством шестимісячний строк, оскільки він є людиною необізнаною у галузі спадкового права, не знав вимог спадкового права, вчасно не зміг звернутися до нотаріальної контори й подати заяву про прийняття спадщини за законом. До того ж, враховуючи сімейні обставини, скрутне фінансове становище, його перебування на заробітках поза межами України (що підтверджується відповідним патентом серія РК №0698853) (а.с.19), він не подав відповідну заяву про прийняття спадщини, як цього вимагають приписи чинного в Україні законодавства. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що маючи намір зайнятися оформленням спадщини, він звернувся до державного нотаріуса Третьої Криворізької Державної нотаріальної контори [PERSON] Внаслідок такого звернення до нотаріуса, він 26 лютого 2013 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що відповідно до ст.1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини пропущено. Одночасно з цим позивачу було рекомендовано звернутися до суду з приводу визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (9-10). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз'яснень, викладених в п.2 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує повністю причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Крім того, згідно із роз'ясненнями, наданими в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця або день, з якого його оголошено померлим (ст.1220 ЦК). Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що шестимісячний строк на прийняття спадщини сплинув. З наданого до суду повідомлення з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори №588/01-16 від 31 травня 2016 року, вбачається, що за архівними даними нотаріальної контори, спадкова справа на майно [PERSON], який помер 04 травня 2004 року, та [PERSON], яка померла 10 травня 2003 року, на теперішній час не заводилася. Враховуючи те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, суд приходить до висновку про визнання поважної причини пропуску позивачем строку на прийняття спадщини за законом на спадкове майно, що повязано з його юридичної необізнаністю, сімейними обставинами, та перебуванням певний період часу за межами України. Таким чином, позивачем доведено наявність об'єктивних обставин не звернення до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк, а пропуск з поважних причин, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved