Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

17 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 24 лютого 1996 року по 30 серпня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який з 2013 року навчається на денній формі навчання Київського національного університету ім.Т.Шевченка за контрактом, вартість якого складає 30 000 гривень на рік. Згідно рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2013 року з відповідача на утримання дітей щомісячно стягуються аліменти у розмірі по 500 гривень на кожну дитину. 30 травня 2014 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області з відповідача було стягнуто на користь позивача додаткові витрати у розмірі 15 000 грн., що становили ? частину вартості освітньої послуги денної форми навчання за 2013-2014 рік. 16 липня 2014 року [PERSON] знову понесла додаткові витрати на дитину - сплатила за навчання сина за 2014-2015 рік - 30000 грн. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати половину додаткових витрат на дитину. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрати на дитину в розмірі 15 000 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідач умисно приховує відомості про свої доходи. Крім присуджених аліментів, іншої допомоги не надає. Вважає, що відповідач зобов'язаний та спроможний брати участь у додаткових витратах пов'язаних з навчанням їхнього сина [PERSON]. Також зазначила, що оскільки кошти за навчання дитини нею були сплачені до досягнення сином повноліття, тому підлягають стягненню з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Від будь-яких пояснень відмовився. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що [INFO] [PERSON] виповнилось вісімнадцять років. Кошти були сплачені позивачкою за навчання сина за період 2014-2015 р., тобто за час навчання повнолітньої дитини. Вважає, що дане питання повинно обговорюватись та братись до уваги при вирішенні спору про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись (в порядку ст. 199 СК України). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 24 лютого 1996 року по 30 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.8). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2013 року з відповідача на утримання дітей щомісячно стягуються аліменти у розмірі по 500 гривень на кожну дитину. Син [PERSON] [INFO], у 2013 році поступив на навчання у Київський національний університет імені Тараса Шевченка, та на даний час є студентом даного учбового закладу денної форми навчання на платній основі, термін навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року. Відповідно до Договору №1367 про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, укладеного 23.08.2013 року між позивачем та учбовим закладом в особі його ректора, загальна вартість освітніх послуг, які надаються і надаватимуться [PERSON], становить 120000 грн., плата за рік навчання складає 30000 грн. Згідно квитанції №54923037 від 16 липня 2014 року (а.с.11) позивачем, з власних коштів було внесено плату за навчання сина за 2014 - 2015 навчальний рік в розмірі 30000 гривень, половину яких позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, законодавство передбачає стягнення додаткових витрат лише на дитину. При цьому, сплата додаткових витрат на дитину обмежується лише строком, який пов'язується з досягненням дитиною повноліття. Проте, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] вже не є дитиною в розумінні п.1 ст.6 СК України, оскільки [INFO] досяг повноліття. Згідно з дослідженого платіжного документа-квитанції про оплату на навчання вбачається, що позивачка оплати навчання сина за 2014-2015 навчальний рік, тобто фактично понесла витрати на повнолітню дитину. Згідно зі статтею 201 СК України, до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, чинним Сімейним кодексом не передбачено застосування положень статті 185 до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання. У зв'язку з вищевикладеним, вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину є безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed