Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

18 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своїй заяві позивач зазначив, що є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за № 65394046 від 09.08.2016 року, та Технічним паспортом на житловий будинок за № 35 від 18.12.2015 року в якому зареєстрований та фактично проживає. Крім нього, у зазначеному будинку зареєстровані дружина - [PERSON] , 1967 року народження; син - [PERSON] , 1987 року народження; донька - [PERSON] , 1991 року народження, колишня дружина сина - [PERSON] , 1998 року народження; онук - [PERSON] , 2017 року народження. Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, проте у даному будинку не проживає. Реєстрація відповідача у домоволодінні не дає позивачу змоги користуватися та розпоряджатися власним майном на свій розсуд.В добровільному порядку вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку відповідача виявилось неможливим. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати [PERSON] , ( [INFO] , місце народження м.Глобине Полтавської області) такою, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та прохав їх задовольнити. Представник третьої особи виконавчого комітету Глобинської міської ради у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності представника відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Глобинської міської ради, заперечень щодо задоволення позову не має. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серія [NUMBER] , виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 10 вересня 1996 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Романівка Глобинського району Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №65394046 від 09.08.2016, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] та згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] замовником технічної інвентаризації зазначено [PERSON] (а.с. 9-13). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області № 02-36/5 від 15 квітня 2021 року, [PERSON] дійсно зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] - дружина, 1967 р.н., [PERSON] - син, 1987 р.н., [PERSON] - дочка, 1991 р.н., [PERSON] - колишня дружина сина, 1998 р.н., [PERSON] - внук, 2017 р.н. ( а.с. 14). Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області № 02-36/6 від 15 квітня 2021 року, зі слів [PERSON] , котрий являється власником житлового будинку, зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1998 р.н., колишня дружина його сина [PERSON] , фактично за місцем реєстрації не проживає з 17.01.2020 року (а.с. 22). Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13 січня 2020 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано ( а.с. 18). Відповідно до письмових пояснень свідків від 23 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] з січня 2020 року, тобто більше року, за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником спірного житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрована [PERSON] , яка не є членом його сім`ї, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved