Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

18 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Розівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 23 квітня 2010 року виконавчим комітетом Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, актовий запис № 01. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З 20 травня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинились та з цього часу сторони проживають окремо. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через те, що сторони мають різні погляди на спільне життя та побут. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 16). В підготовче судове засідання 14 серпня 2018 року позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 19), до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтвердила та просила задовольнити у повному обсязі, проти надання строку для примирення категорично заперечує (а.с. 21). Відповідач в підготовче судове засідання 14 серпня 2018 року також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 20), надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджує та не оспорює. Проти надання строку на примирення заперечує (а.с. 22). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], шлюб між сторонами зареєстровано 23 квітня 2010 року виконавчим комітетом Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, актовий запис № 01 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 4,5). З матеріалів справи та письмових пояснень сторін вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони мають різні погляди на спільне життя та побут. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у поданих до суду письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.13,24). Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач, як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у поданій суду позовній заяві просила суд залишити їй після розірвання шлюбу дівоче прізвище «[PERSON]». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити дівоче прізвище «[PERSON]». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).

Outcome: approved