Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

17 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач просить винести рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. При вирішення спору покладаються на розсуд суду. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справ. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, вислухавши учасників процесу по справі, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03.04.2007 року (а.с.9-10). Відповідно до даного договору в користуванні позивача знаходяться такі житлові приміщення: 1-3 кухня площею 10,80 м.кв., 1-4 кімната площею 22,50 м.кв., V - тамбур площею 4,60 м.кв., VІ - сіни площею 6,40 м.кв. У квартирі розташованої за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON], відповідно до домової книги (а.с.17-18). Позивач не однократно зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, так як він не проживає у квартирі, але відповіді не отримала. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпоряджання своїм майном. Факт не проживання відповідача [PERSON] у вказаному житловому приміщенні підтверджується актом, про не проживання складеного 14.04.2014 року (а.с.16), а також показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Частиною 2 ст. 107 ЖК України визначено, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, утрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в помешканні за адресою: [ADDRESS] і відповідно не несе витрат по його утриманню. Всі обов'язки, що випливають з утримання даної квартири виконуються лише позивачем. З огляду на це, суд приходить до висновку, що у відповідності до положення ст. 107 ЖК України, [PERSON] втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач просить суд зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Однак, вказані вимоги позивача про скасування реєстрації відповідача, є такими, що задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх передчасністю. Відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] про скасування реєстрації відповідача не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, що свідчить про безпідставність вимог [PERSON] щодо зняття [PERSON] з реєстрації за [ADDRESS].

Outcome: partial