Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

19.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він працював на ЗДП «Кремнійполімер» з 22 червня 2011 року по 28.11.2012 року та був звільнений відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2012 року. На момент його звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 5240 грн. 80 коп., яка на даний час не погашена. Через що [PERSON] також просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення рішення в сумі 257448 грн. та суму компенсації за період невиплати заробітної плати в розмірі 4842,50 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, також надав суду письмові заперечення. Відповідно до заперечень відповідач визнає позов в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 5240 грн. 80 коп. В решті позов просить залишити без задоволення, посилаючись на те, що заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем утворилась не з вини підприємства, а через скрутне матеріальне становище. Що стосується суми компенсації за затримку виплати заробітної плати, то позивачем не надано доказів на підтвердження виплати йому відповідної заборгованості та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті вищезазначеної компенсації, а отже в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ЗДП «Кремнійполімер» з 28.08.2008 року по 09.10.2012 року. 09.10.2012 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що було видано наказ № 132 від 09.10.2012 року та внесено запис до трудової книжки під № 23. За рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2012 року була змінена причина звільнення з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України у звязку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю (а.с. 6-8, 10). Виходячи із розрахунку, виданого ЗДП «Кремнійполімер», на день звільнення позивача, борг ЗДП «Кремнійполімер» по заробітній платі складає 5240 грн. 80 коп. (а.с. 9, 48). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 14 календарних днів. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що підлягають до сплати, проводиться в день звільнення. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати незаконною, такою що порушує конституційне право [PERSON] на своєчасне отримання винагороди за працю. Судом встановлено, що на час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок, а тому позов у цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року N 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала 130 грн. 14 коп., що підтверджується довідкою № 78 від 12.04.2016 року, виданою ЗДП «Кремнійполімер» (а.с. 61) Зазначений розрахунок складений відповідно до Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Судом не приймається розрахунок середньоденної заробітної плати, визначений позивачем у позові, адже він не підтверджений належними довідками. Також позивачем невірно визначено середньомісячне число робочих днів і невірно встановлений період, за який необхідно провести розрахунок. Так, п. 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою № 78 від 12.04.2016 року, виданою ЗДП «Кремнійполімер» середньомісячне число робочих днів складає 21 день. Як вже було зазначено, згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а отже початком часу затримки розрахунку є наступний день після звільнення. Наступним днем після звільнення є 10.10.2012 року, день постановлення рішення -20.04.2016 року, а отже середньомісячне число робочих днів у 2012 році становить 58 днів, у 2013 році, у 2014 році та у 2015 році по 252 дня і у 2016 році 76 днів, загальна кількість днів 890. Підсумовуючи викладене, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 115824 грн. 60 коп. (890 днів*130,14 грн. = 115824,60 коп.), тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на скрутне становище підприємства не виключає його відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивача, крім того, відповідач на надав достатніх і переконливих доказів відсутності своєї вини. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення суми компенсації за період невиплати заробітної плати в розмірі 4842,50 грн. Так, положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок виплати компенсації регламентується також Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою КМУ України від 21.02.2001р. № 159. Компенсація виплачується якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100% компенсація не нараховується. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін, що публікуються Держкомстатом, за весь період невиплати грошового доходу, а саме з місяця наступного за місяцем нарахування доходу, по місяць, що передує виплаті заборгованості (включно). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму компенсації у розмірі 4842,50,56 грн., заперечуючи проти наданого розрахунку відповідач в свою чергу надав власний розрахунок на суму 4810,68 грн. (а.с. 49-50). Перевіривши надані розрахунки компенсації заробітної плати, суд погоджується з розрахунком відповідача і вважає його правильним та таким, що відповідає вищезазначеним нормам, а тому приходить до переконання про можливість стягнення з відповідача на користь позивача суму компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 4810,68 грн. в межах заявлених позовних вимог. Оскільки позивач по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір на користь держави має бути стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме в сумі 1258, 94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial