Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

17 червня 2021 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації м. Львова про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, у якій просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову з 17 червня 2021 року, до досягнення старшою дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. Позивач [PERSON] зазначила, що 01.07.2006 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, у якому народились двоє синів [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , , що підтверджується актом фактичного проживання №30 від 07.06.2021 року виданого ОСББ «Авалон». Як зазначила позивач, діти проживають разом з нею та вона забезпечує їх всім необхідним: вихованням, харчуванням, одягом, навчанням. Налагодити дружні відносини з відповідачем не вдалося. Батько дитини, відповідач [PERSON] проживає окремо, припинив виконувати свої батьківські обов`язки щодо синів, не піклується про них, не цікавився їхнім способом життя, розвитком, дозвіллям, не цікавиться навчанням синів в школі, повністю самоусунувся від виховання дитини, не спілкується з дітьми. Всі питання щодо матеріального забезпечення, розвитку та виховання синів вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки відповідача. 30.04.2021 року органом опіки і піклування Франківської районної адміністрації м. Львова було надано висновок № 260001-вих.-36422 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з викладеним, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Обґрунтування заперечень відповідача. Відзив на позовну заяву відповідачем, в порядку ст. 178 ЦПК України у встановлений судом термін до суду подано не було не подано. Заяв чи клопотань на адресу суду подано не було. Третьою особою письмових пояснень на позовну заяву суду не надано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Брухаль Л. Б. у судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування, просив позов в частині позбавлення батьківських прав задовольнити. У судовому засіданні поясненнями позивача, перевіркою її доводів і обставин справи та дослідженням письмових доказів у справі встановлено наступне. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 цього ж Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 01.07.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №237. У шлюбі у сторін народились двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.07.2008 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.2009 року, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 11, 12). Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно акту по фактичному проживанню № 30 від 07.06.2021 року, виданої ОСББ «Авалон 202», позивач [PERSON] , 1980 р.н. є власницею квартири та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою проживають її сини [PERSON] , 2008 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. (а. с. 20). Діти перебувають на утриманні матері позивача [PERSON] . Сторони у справі проживають окремо, від виконання своїх батьківських обов`язків відповідач [PERSON] самоусунувся, не підтримує жодних контактів з дітьми, не бере жодної участі у їх вихованні, не цікавиться їх життям, матеріально не допомагає. Згідно висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих.-36422 від 30.04.2021, вбачається, що Франківська районна адміністрація вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 22-24). Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Нормою ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відтак, суд приходить висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити повністю. Згідно ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. У позовних вимогах позивач просила судові витрати, що нею понесені покласти на відповідача. Згідно платіжного доручення від 08.06.2021 року позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів та на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved