Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

19 квітня 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07.08.2009 року в розмірі 10748 гривень 69 коп. та судові витрати по справі в розмірі 2270 гривень 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] , уклавши з АТ комерційний банк «ПриватБанк» 07.08.2009 року кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Уклавши з АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушила свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 22.03.2021 року становить 10748 гривень 69 коп. Не виконуючи належним чином зобов`язання, відповідач порушила законні права позивача, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю Ляр Д.Ю. не з`явився, але подав клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі, а також зазначено, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання на 05.08.2021 року повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Згідно довідки Відділу «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області за № 06-28/125 від 21.04.2021 року вбачається, що відповідач місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56). Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачці повістки про виклик до суду повернуті з відміткою працівника поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою. Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслала відзив на позовну заяву. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.08.2009 року між АТ комерційний банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідно якого останній було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який потім збільшився до 7100,00 гривень. У даній заяві вказано, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомилася і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. В п. 4 заяви було встановлено кредитний ліміт та процентна ставка - 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 21). Дана заява також містить довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана відповідачкою. До заяви банк додав умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті http://privatbank.ua/terms/ (а.с. 22-27). До позовної заяви банк також долучив довідку АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] та довідку про видані кредитні картки (а.с. 19, 20). Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач [PERSON] станом на 22.03.2021 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 10748 гривень 69 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 8800,00 грн., в т.ч.: заборгованість за поточним тілом кредиту - 8800,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 1948,69 грн. (а.с. 17, 18). Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема прострочені проценти за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилається на підписану сторонами заяву № б/н від 07 серпня 2009 року та довідку про умови кредитування. З матеріалів справи вбачається, що у заяві від 07 серпня 2009 року та довідці про умови кредитування сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитним лімітом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості, а також процентна ставка - 4,5 % на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування (а.с. 21). При цьому, з наданої позивачем до суду довідки вбачається, що [PERSON] були видані кредитні карти, остання 11.07.2017 з терміном дії до 07.21 (а.с. 20). З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 07 серпня 2009 року по останній день строку дії картки «07/21», банк не змінював та не підвищував процентну ставку, а застосовував 3,6 % на місяць на залишок заборгованості за користування кредитними коштами протягом усього періоду кредитування та станом на 22.03.2021 року (а.с. 8-18). Дослідивши надані позивачем докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 10748 гривень 69 коп., яка складається з непогашеного тіла кредиту та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог банку, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273, 274-279, 280, 282 ЦПК України, суд -

Outcome: approved