Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

17 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей: сина - [PERSON], [INFO], та дочки - [PERSON], [INFO], з батьком дітей - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року до 13 вересня 2013 року. В період спільного життя у них народилися двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] - громадянин України та дочка - [PERSON], [INFO] - громадянка Російської Федерації. Відповідач є громадянкою Росії, має посвідку на постійне проживання в Україні, зареєстрована 17 жовтня 2011 року за адресою: [ADDRESS]. Позивач є громадянином України. Після реєстрації шлюбу позивач з відповідачем проживали в м. Одесі в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Через рік після народження сина в 2009 році позивач, як співак, виїжджав на роботу в Іспанію, маючи дозвіл на проживання та роботу на території Іспанії. Дружина та малолітній син [PERSON] разом з ним також їхали в Мадрид (Іспанію) для тимчасового проживання на підставі запрошення позивача. В Мадриді спільне подружнє життя не склалось. Позивач з відповідачем не розуміли один одного, у них виникали суперечки, а іноді і сварки по різним причинам. Відповідач часто влаштовувала суперечки та істерики у присутності дітей. Відповідач оформила згоду, адресовану компетентним органам Російської Федерації та України, посвідчену віце-консулом Консульського відділу Посольства РФ в Іспанії 25 травня 2012 року, терміном на 3 роки на вільні переїзди неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у супроводі їх батька [PERSON] з Іспанії на Україну, в Росію та держави шенгенської угоди і в зворотному напрямку, вказавши, що вона тимчасово проживає в Іспанії на підставі посвідки на тимчасове проживання. 20.09.2012 року відповідач працевлаштувалась в Іспанії, уклавши контракт на роботу з неповним робочим днем. В вересні 2013 року відповідач, бажаючи забрати дітей до себе в Мадрид, звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про відібрання в дітей на підставі ст. 162 СК України, 04.10.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси позов [PERSON] було задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2013 року зазначене рішення скасовано. Проте, 17.05.2014 року відповідач приїхала за адресою проживання відповідача та забрала своїх неповнолітніх дітей, які знаходились під наглядом бабусі, без відома батька та узгодження з ним. Позивач вважає, що проживання малолітніх дітей без батька в чужій країні з матір'ю, яка не має дозволу на постійне проживання в Іспанії (діти також не мають дозволу на постійне проживання), не має достатнього заробітку і має намір проживати з іншим чоловіком, який буде виховувати дітей суперечить інтересам малолітніх дітей і містить загрозу їх здоров'ю і навіть життю, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, із підстав, зафіксованих технічними засобами судового засідання. Відповідач, а також її представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто через неявку відповідача за даною цивільною справою, враховуючи письмову заяву представника позивача з цього приводу, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. До суду надано висновок органу опіки про можливість визначення місця мешкання дитини з батьком. Суд, вислухавши думку сторін, показання свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача підлягають задоволенню оскільки вони засновані на вимогах закону та підтверджуються наданими доказами, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що у громадянки Російської Федерації [PERSON] та громадянина України [PERSON] від шлюбу є малолітні діти - [PERSON], [INFO] (а/з від 21.10.2008 року № 841, зроблений Першим Малиновським відділом РАЦСу Одеського міського управління юстиції) та [PERSON], [INFO] (а/з від 11.05.2012 року № 1225974/12 зроблений Першим відділом РАЦСу м. Мадрид). Взаємовідносини між батьками дитини не склалися, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у цивільній справі 521/12079/13-ц від 13.09.2013 року шлюб було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили. З 2009 року сім'я проживала в Іспанії м. Мадрид, маючи посвідки на проживання терміном дії до 21 серпня 2014 року. З 17 травня 2013 року з дозволу [PERSON], батько з малолітніми дітьми вилетів в Україну до м. Одеси для участі в II Міжнародному фестивалі мистецтв в Одеській опері з 01 по 09 червня 2013 року та для подальшого влаштування на роботу в Одеському національному театрі опери та балету. [PERSON] надала письмову згоду посвідчену віце - консулом Консульського відділу Посольства РФ в Іспанії 25 травня 2012 року, терміном на 3 роки на вільні переїзди неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у супроводі їх батька - [PERSON]. [PERSON] залишився разом з дітьми проживати в Україні в будинку який належить йому на праві власності за адресою: [ADDRESS]. Зазначене вбачається із Свідоцтва Виконавчого комітету Одеської міської ради про право власності на 53/100 частин домоволодіння від 24 березня 2010 року, довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) ОСНКМ «Ленінський» №3054 від 07.11.2013 року. 04 жовтня 2013 року у цивільній справі № 521/15013/13-ц за позовною заявою [PERSON] Малиновський районний суд м. Одеси постановив рішення про відібрання дітей від [PERSON] і повернення їх матері - [PERSON] для проживання в Іспанія за адресою: [ADDRESS] 19 листопада 2013 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси про відібрання дітей від батька [PERSON], та передачу їх матері [PERSON] для повернення в Іспанію, м. Мадрид, про надання дозволу виїзду за межі України до Іспанії на постійне місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у супроводі їх матері [PERSON] без згоди батька [PERSON], про зобов'язання [PERSON] повернути проїзні документи, малолітніх дітей, а саме: закордонний паспорт громадянина Російської Федерації та дитячий проїзний документ громадянина України, свідоцтво про народження та документи, що підтверджують вид на| проживання в Іспанії на ім'я [PERSON], [INFO], закордонний паспорт громадянина Російської Федерації, свідоцтво про народження та документи підтверджують вид на проживання в Іспанії на ім'я [PERSON], [INFO], та передачу їх під розписку [PERSON] Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Проте, як вбачається із відповіді Начальника Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області вих. №31/21-3861 від 10 червня 2014 року, на даний момент триває слідство стосовно заяви [PERSON] про розшук дітей, у зв'язку з тим, що 17.05.2014 року [PERSON] приїхала за адресою проживання відповідача та забрала своїх малолітніх дітей, які знаходились під наглядом бабусі, без відома батька та узгодження з ним. В ході розгляду заяви було встановлено, що [PERSON] із неповнолітніми дітьми за межі України не виїжджала. При цьому, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2014 року тимчасово обмежено в праві виїзду за кордон (заборонено виїзд) дітей: [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстрованого за адресою:[ADDRESS], та [PERSON], [INFO], за межі України у супроводі їх матері [PERSON], [INFO], до вступу в силу рішення суду по даній цивільній справі про визначення місця проживання дітей; заборонено [PERSON] вчиняти дії щодо вивозу дітей за межі України до набрання чинності рішенням суду про визначення місця проживання дітей.(до виконання рішення суду). Проте, згідно відповіді Заступника начальника управління прокуратури Одеської області від 18.08.2014 року та відповіді Слідчого відділу Малиновського районного відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за фактом викрадення дітей за ознаками передбаченими ч.2 ст.146 КК України розпочате та триває досудове розслідування. Конвенція ООН про права дитини, ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Із показань свідків, та наявних в матеріалах письмових доказів встановлено, що батько [PERSON] багато уваги приділяє дітям, піклується про їх стан здоров'я, отримання дітьми належного виховання. Фактично, батько, прийняв на себе усі зобов'язання по створенню для дітей належних умов для життя та матеріального забезпечення малолітніх. Таким чином, [PERSON] в процесі судового розгляду справи довів, що, виходячи з сукупності матеріальних, морально-психологічних, етичних і інших факторів, дітям буде більш комфортно (з точки зору прав і законних інтересів дітей) саме з ним. З 23 серпня 2013 року він влаштований на постійну роботу в Одеському національному академічному театрі опери та балету на посаду артиста-вокаліста, провідного майстра сцени з посадовим окладом 11009 грн., що підтверджується довідкою, виданою з місця роботи. При цьому необхідно зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дітей. Згідно висновку Органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] №1285/01-20 від 01.04.2014 року, орган опіки та піклування Малиновської райадміністрації вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтями 150,180 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання, розвитку дитини та її утримування. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно зі ст. 160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. На думку суду позивачем надано достатньо доказів, відповідно до яких місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та дочки - [PERSON], [INFO], необхідно визначити з батьком [PERSON].

Outcome: approved