Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

18 лютого 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ярове Тарутинського району Одеської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] по [ADDRESS] та визнати право власності на земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,60 га, серії XC-IV від 30 квітня 1995 року та визнати право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,70 га, серії ЯЖ №643777 від 30 березня 2010 року, кадастровий номер 6520983300:05:032:0010 яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після якої відкрилась спадщина у виді: земельної ділянки площею 6,60 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області та земельна ділянка, площею 2,70 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, яку [PERSON] отримала на підставі заповіту від [PERSON] . На судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, додатково уточнивши, що просить встановити факт постійного проживання вказаних осіб по [ADDRESS] та просить визнати право власності на земельну ділянку площею 2,70 га в цілому. Відповідач [PERSON] на судовому засіданні не заперечив проти уточнених вимог позивача, просив їх задовольнити, справу розглянути у підготовчому провадженні. Пояснив, що фактично він почав проживати в с. Червона Людмилівка з січня 2013 року де [INFO] і прописався. На час смерті дружини з нею в с. Посад-Покровське не проживав постійно. Дружиною опікувався син [PERSON] , який фактично з нею постійно проживав на момент смерті. Він разом з [PERSON] періодично відвідували померлу. Відповідач [PERSON] на судовому засіданні не заперечив проти уточнених вимог позивача, просив їх задовольнити, справу розглянути у підготовчому провадженні. Пояснив, що хоча він був зареєстрований із матір`ю, однак він з нею не проживав на час смерті. За домовленістю з нею проживав його брат [PERSON] , який опікувався матір`ю до моменту її смерті. Він з батьком постійно навідувалися до матері та допомагали брату опікуватися нею. У відповідності до частини третьої статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 18 зробленим 08 травня 2013 року виконавчим комітетом Посад-Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08 травня 2013 року). Факт родинних відносин підтверджується актовим записом № 33 від 30 грудня 1981 року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 8). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія XC-IV від 30 квітня 1995 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 6,60 га в межах згідно з планом, що розташована на території Новокалужської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) господарства. Відповідно до Державного акту на право на земельну ділянку серія ЯЖ № 643777 від 30 березня 2010 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,70 га у межах згідно з планом, що розташована на території Новокалузької сільської ради. Відповідно до листа державного нотаріуса Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області Карастан О.І. від 19 лютого 2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та заповіти / спадкові договори) від 19 лютого 2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до довідки № 657 від 05.02.2021 року виданою Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області, на день смерті [INFO] [PERSON] постійно проживала та була прописана по [ADDRESS] та за вказаною адресою були зареєстровані її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до довідки Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 24лютого 2021 року № 21 [PERSON] до смерті [PERSON] фактично постійно проживав з січня 2013 року без реєстрації по [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] . Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані нижченаведеними нормами ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої, якій на момент смерті належало майно у виді вказаних земельних ділянок, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про перехід прав належних спадкодавцю до нього у порядку спадкування. Факт прийняття спадщини у встановлені строки підтверджується фактом постійного проживання позивача з померлою на момент смерті останньої. Оскільки позивач прийняв спадщину після матері у встановленому порядку слід констатувати прийняття ним у спадщину вказаного права власності, яке належало померлій у відповідності до вищевказаних обставин та не припинилося у зв`язку зі смертю. Отже, позивач як такий, що прийняв спадщину має право вимагати визнання за ним права на спадщину, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді права, що належало його матері, так і відповідачів, які не набули таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері, у виді вказаного права власності, яке належало останній на момент смерті. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідачів та участь останніх обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved