Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

18 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача борг в сумі 70000 грн. та вартість послуг адвоката в розмірі 4000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач [PERSON] отримав від нього аванс в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] в розмірі 70000 грн. Передача коштів підтверджуєть розпискою відповідача. Посилаючись на те, що в подальшому [PERSON] відмовився продавати йому будинок та укладати договір купівлі-продажу, але не повернув аванс, просив його позов задовольнити. Разом з тим, 12 лютого 2014 року представником позивача була надана уточнена позовна заява, в якій останній просив стягнути з відповідача суму авансу в розмірі 70000 грн., вартість послуг адвоката в розмірі 4000 грн., а також судові витрати в розмірі 740 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, направили заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] аванс в розмірі 70000 грн., що еквівалентно 8750 доларів США, за укладення в подальшому договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS], який не знаходиться під забороною або арештом. Зазначений будинок мав бути проданим за 65000 доларів США з урахуванням сплаченого авансу, що підтверджено розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с.45). Станом на 30 жовтня 2008 року власником будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.13). Позивачем [PERSON] 17 вересня 2013 року та 04 жовтня 2013 року були направлені вимоги відповідачу [PERSON] про повернення авансу у зв'язку з неукладенням договору купівлі-продажу (а.с.9-10). Згідно інформаціих довідок з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 лютого 2014 року, відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], який є об'єктом обтяження, оскільки щодо будинку накладена заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 21 листопада 2011 року (а.с.34,35.36). Зі змісту ч.1, 3 ст.635 ЦК України випливає, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. На підставі ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір, але належно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони видавалися, оскільки, відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України вони є авансом, який повертається в тому ж розмірі, в якому видавався у відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно. Що стосується витрат на правову допомогу, то відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. В матеріалах справи міститься договір №2/09-13 від 16.09.2013 року про надання адвокатом [PERSON] правової допомоги та представлення інтересів клієнта під час вирішення в судовому порядку майнового спору, але адвокат участі під час розгляду справи не приймав, представництво інтересів позивача в суді здійснювалось [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, виданої на їх ім'я. Крім того, згідно прибуткового касового ордеру №1-10 від 20.09.2013 року [PERSON] як фізичній особі-підприємцю сплачена вартість правової допомоги в розмірі 4000 грн. Втім, в матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Таким чином, докази, що позивач поніс фактичні витрати на правову допомогу саме в заявленому розмірі, в матеріалах справи відсутні, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Виходячи з положення ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 700 грн.

Outcome: partial