Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON]\~звернувся в суд з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного 01 вересня 2009 року, як укладеного під впливом обману. \~\~\~\~\~\~\~\~ Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є власником земельної ділянки площею 4.84 га, яка розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 01.09.2009 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, до 21 грудня 2014 року. Протягом дії договору сторони виконували умови договору оренди земельної ділянки, а саме: позивач передав земельну ділянку в користування ТОВ «Агрофірмі Корнацьких» а орендар на протязі усього часу виплачував йому орендну плату відповідно до умов договору. Однак з невідомих причин відповідач по справі ухилявся від державної реєстрації договору оренди земельної ділянки в рік його укладення, оскільки саме з цього часу договір оренди вступає в силу. Зареєструвавши договір оренди землі у 2012 році, відповідач без згоди позивача продовжив строк дії договору оренди більш ніж на 2 роки. Позивач вважає, що дане є підставою для визнання вказаного договору оренди земельної ділянки недійсним, як укладеного під впливом обману, оскільки при його укладенні мова йшла про строк дії договору 5 років, а не 7 років. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір оренди землі укладений 01.09.2009 року було зареєстровано 26 квітня 2012 року, окільки в 2010-2012 роках державний орган, де проводилась реєстрація договорів оренди землі - відділ держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області не реєстрував договори оренди землі, які подавались ТОВ «Агрофірмою Корнацьких». Дуржавна реєстрація дговорів оренди була проведена лише за рішенням Київського окружного адміністративного суду по справі №2-а-1005/12/1070, за яким визнано протиправну бездіяльність відділу Дежземагенства у Первомайському районі щодо здійснення державної реєстрації поданих ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договорів оренди землі. В діях відповідача відсутній умисел та істотність значених обставин, щодо яких особу введено в оману. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі\~\~державного акту про право власності на земельну ділянку\~\~ від 06.08.2004 року належить земельна ділянка площею 4.84 га, розташована\~\~ в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 01.09.2009 року відповідач уклав з позивачем договір оренди вище вказаної землі строком на пять років. Вказаний договір 26 березня 2012 року зареєстровано в Кумарівській сільраді, про що в державному реєстрі земель вчинено запис за № 482548384001189. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 43 спірного договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Агрофірма Корнацьких» при укладені спірного договору оренди землі дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди землі, що сторонами не заперечується, скріпивши 01 вересня 2009 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Правова позиція щодо визначення моменту укладення договору оренди землі викладена у постанові Верховного Суду України № 6-162ц с13 від 19.02.2014 року, висновок якого, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, 26.03.2012 року вищевказаний договір у зв'язку з державною реєстрацією, відповідно до його умов та Закону України «Про оренду землі», набрав чинності (набув юридичної сили), проте момент укладання договору - вчинення, у зв'язку з його реєстрацією не змінився. Згідно із ч. ч. 1, 4ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1-5ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] заявляв позов про визнання недійсним договору оренди землі від 01.09.2009 року як такого, що укладений внаслідок обману, та пов'язував обман з затягуванням державної реєстрації. Згідно із ч. 1ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). На підставі викладеного та аналізу правових норм, суд приходить до висновку, що на час підписання договору оренди волевиявлення орендодавця та орендаря відповідало їх внутрішній волі, а тому відсутні підстави для визнання недійсним оскаржуваного договору оренди землі від 01.09.2009 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі ст. 230 ЦК України, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed