Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

17 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до своєї доньки [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання у фіксованій сумі 800 грн. на місяць. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що являється інвалідом ІІ групи та отримує державну соціальну допомогу в сумі 949 грн., щомісячно, яка являється його єдиним джерелом доходу. Проживає один в будинку сестри, яка проживає за межами України. Призначеної державної допомоги не вистачає на забезпечення мінімального рівня проживання, оскільки значна частина коштів витрачається на придбання ліків. В звязку з цим звернувся до суду із позовом до своєї працездатної доньки про стягнення з неї аліментів на своє утримання. В судове засідання позивач [PERSON] посилаючи на стан здоровя не зявився, просив розглянути справу у його відсутність із залученням його представника адвоката [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволені, просила суд врахувати матеріальне становище обох сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та не визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши в судовому засіданні в якості свідка юрисконсульта Шишацького районного територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг [PERSON], вивчивши матеріали справи, перевіривши наявні докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO] являється непрацездатним, а саме інвалідом ІІ групи з 05.06.2014 року довічно, що підтверджується довідкою Білоцерківської МСЕК серії КИО-1 № 040870 від 05.06.2014 року та медичною документацією Білоцерківської ЦРЛ (а.с.9-11). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської РДА від 06 липня 2015 року №11-1/723 [PERSON] отримував соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію по інвалідності у розмірі 949,00 грн. по 30.06.2015 року. Знятий з обліку в звязку з не підтвердженням місця проживання з 01.07.2015 (а.с.12). У шлюбі [PERSON] не перебуває. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2014 року розірвано шлюб між ним та [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки № 1654 та довідки-характеристики № 1653 виданих Шишацькою селищною радою Полтавської області 11 серпня 2015 року [PERSON] проживає один [INFO] у будинку сестри. Будинок для проживання в зимовий період не придатний (а.с.7,14) Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 11 серпня 2015 року [PERSON] потребує сторонньої допомоги. Комісією сільської ради рекомендовано направити [PERSON] до будинку-інтернату для постійного проживання (а.с.13). Донькою позивача [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ІІ-КЕ № 398967 від 19 травня 1984 року, виданим Селецькою сільською радою Оржицького району Полтавської області (а.с.15-17). Згідно довідки Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області від 12 серпня 2015 року № 434 [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає в [INFO] разом з матірю [PERSON], [INFO] 31 липня 2015 року [PERSON] народила доньку (медичне свідоцтво про народження Оржицької ЦРЛ № 106 від 31.07.2015) (а.с.20). Згідно даних медичного свідоцтва про народження № 106 від 31.07.2015 року відповідач [PERSON] має ще двох дітей, у зареєстрованому шлюбі не перебуває. (а.с.21). Згідно матеріалів справи позивач [PERSON] має сестру [PERSON], [INFO], громадянку та мешканку Канади (а.с.18-19). З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] на початку серпня 2015 року звернувся до Шишацького територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг із проханням про влаштування його до будинку інтернату, але перешкодою для цього є наявність у [PERSON] повнолітньої та працездатної доньки. Згідно ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Крім того в силу ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Зважаючи на наявність у відповідача [PERSON] обовязку утримувати непрацездатного батька, якій вона за власною ініціативою не виконує, відсутність даних про наявність у позивача [PERSON] інших дітей, батьків, неможливість покладення на сестру позивача [PERSON], визначеного ст. 267 СК України обовязку утримувати непрацездатного брата в звязку з тим, що він має повнолітню доньку, суд вважає необхідним постановити рішення про стягнення з відповідача на корить позивача аліментів на утримання останнього. Враховуючи данні про наявність у відповідача малолітньої дитини віком до 1 місяця, що унеможливлює працевлаштування відповідача, те, що остання не перебуває у шлюбі, а отже джерелом її доходу на найближчий час буде державна допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір якої станом на день розгляду справи становить не більше 130 гривень, те, що вказані види допомоги повинні бути спрямовані в першу чергу на забезпечення потреб дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, зменшивши суму аліментів, що підлягає стягненню з відповідача з 800 грн. до 50 грн. на місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та покладає їх на відповідача порційно до задоволених вимог. Враховуючи те що позивач при подачі до суду позову був звільнений від сплати судових витрат, а позов задоволено на 6,25% то судовий збір в розмірі 15,23 грн. (6,25% від мінімальної ставки судового збору) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Решту несплаченого судового збору суд вважає необхідним віднести на рахунок державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial