Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

19 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання сина, не бере участі у його вихованні. Тому вона просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає неповнолітня дитина, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років та не має можливості працювати і знаходиться у скрутному матеріальному становищі . Тому вона просила стягувати на її утримання з відповідача кошти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність ,у якій також наполягала на задоволенні позову /а.с.20/ . Відповідач в судовове засідання не з'явився , надавши заяву про слухання справи у його відсутність ,у якій також зазначив ,що він позов в частині стягнення аліментів на дитину визнав частково і просив стягнути з нього на утримання дитини по 200 грн. щомісяця ,а у задоволенні позову про стягнення коштів на дружину відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що він не працює, не має заробітку, хворіє хронічними хворобами, тому на утримання дитини вважає, з нього слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі - по 200 грн. щомісяця, а враховуючи, що ця сума складає менше ,ніж встановлені законом 30% прожиткового мінімуму, то позивач зможе звернутися для призначення та отримання державної допомоги. Що стосується стягнення коштів на утримання дружини, то у цій частині, на його думку, у задоволенні позову слід відмовити, так як відповідно до положень закону, стягнення коштів на утримання дружини здійснюється лише за умови, що чоловік може надавати таку допомогу. Однак він через відсутність роботи та стан здоров»я не може надати таку допомогу /а.с.21-22/. Зважаючи на наявність заяв сторін про розгляд справи без їх участі, суд розглянув справу у відсутність позивача та відповідача, що не суперечить ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 01 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеської області, актовий запис №07 /а.с.6/. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.7/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.8/. Відповідач не працює, підприємницькою діяльністю не займається /а.с.30/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.181 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається із матеріалів справи , відповідач станом на 30 грудня 2014 року не працював /а.с.29, 30/ і зараз відсутні будь-які відомості про те, що він працює на теперішній час і має постійне місце роботи чи регулярний дохід. Позивачка також не зазначала про наявність роботи у відповідача чи регулярного доходу та не надала про це ніяких доказів. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що аліменти необхідно стягувати у частці від доходу відповідача, оскільки це суперечить вимогам ч.1 ст.184 СК України і тому з нього необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становить 1032 грн., а виходячи з норм СК України, обов'язок забезпечення дитини хоча б мінімальним прожитковим мінімумом покладено на обох батьків, які мають рівні права та обов'язки відносно дитини. Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що виходячи із матеріального стану відповідача на даний час, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі і розмір аліментів на утримання дитини визначити у сумі 520 грн. щомісячно. Посилання відповідача на те, що він може сплачувати за допомогою батьків лише 200 грн. на місяць, при цьому вважає, що різницю має доплачувати держава шляхом надання державної допомоги, не можуть бути прийнятими судом до уваги, так як відповідач є працездатним, і саме на нього як на батька, а не на державу, покладено обов'язок по утриманню дитини. Крім того ,позивач не визнаний інвалідом; всі медичні документи щодо хвороби відповідача датовані лютим-березнем 2014 року /а.с.23-28/ і станом на час розгляду справи актуальної інформації щодо хвороб відповідача останнім, в порушення вимог ст..60 ЦПК України, не надано; посилання ж на інформацію щодо неможливості працевлаштуватися навіть через центр зайнятості взагалі не може бути прийнято як доказ, так як із довідки Зарічненського районного центру зайнятості від 30 грудня 2014 року випливає ,що [PERSON] 25 вересня 2007 року /за 6 років до народження дитини [PERSON]/ був знятий з обліку у зв»язку із невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше днів без поважних причин /а.с.31-33/. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Що стосується позовних вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.75, ч.2 ст.84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст.84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому суд враховує, що відповідач працездатний, доказів неможливості працевлаштування через хворобу не надав; зобов'язаний утримувати сина та позивачку до досягнення дитиною трьох років, оскільки остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має самостійного джерела існування і тому суд вважає, що відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст.77, ч.1 ст.79, ч.1 ст.80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подачі позовної заяви, у частці від заробітку другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тому суд повинен при вирішенні справи захищати законні права позивача, при цьому не порушуючи права відповідача на достатній рівень життя, враховуючи те, що відповідач повинен утримувати малолітнього сина. Тому позов в частині стягнення коштів на утримання позивача як дружини, з якою проживає дитина, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, підлягає частковому задоволенню - в розмірі 200 грн. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: partial