Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

19.06.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1151, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 09.06.2020 року Борисовою Тетяною Анатоліївною. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2020 року постановою старшого державного виконавця Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №1151 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Тетяною Анатоліївною 09.06.2020 року про звернення стягнення на земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS] шляхом реалізації зазначеного майна. При вчиненні нотаріального напису, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та в отриманні позивачем вимоги щодо усунення порушень зобов`язань, що суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Ухвалою судді від 19 червня 2020 року відкрито провадження за правилами загального\~ позовного провадження та призначено справу в підготовче судове засідання. 24.07.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Борисової Т.А. в яких вона зазначила, що всі доводи позивача є припущенням та невірним тлумаченням норм права, просить в позовних вимогах відмовити повністю. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року справу підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду. Ухвалою судді від 10 листопада 2020 року справу прийнято до провадження судді Овсієнко Ю.К. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Борисова Т.А. в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційн банк «Південкомбанк» та ФОП [PERSON] був укладений договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 35К-36Ю, згідно якого ФОП [PERSON] був наданий кредит в сумі 75000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 23 % річних від суми кредиту по 21.11.2011 р. включно, 25% річних з 22.11.2011 р. по 01.12.2013 р., 26% - з 02.12.2013 р., зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 0,1 % від суми кредиту, одноразової комісії розмірі 1% від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту\~ 27.11.2014 р. В забезпечення виконання зобов`язань ФОП [PERSON] 03.12.2010 року був укладений іпотечний договір з позивачем, згідно умов якого він, як майновий поручитель, передав в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,0548 га та житловий будинок [ADDRESS] та належать йому на праві приватної власності (а.с.70-79). Позичальником ФОП [PERSON] не виконано своїх зобов`язань за кредитним договором, тому ПАТ «КБ «Південкомбанк» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості, в результаті чого рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 року, яке набрало законної сили, достроково стягнуто з ФОП [PERSON] на користь банку заборгованість\~ станом на 13.11.2014 року у загальному розмірі 72069,73 грн.( а.с.136-143). Заочним рішенням Новозаводського районного суду від м. Чернігова 19.02.2015\~ року (а.с.4-7), яке було змінено рішенням апеляційного суду Чернігівської\~ області від 13.12.2017 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки з договором іпотеки № 335з-36Ю від 03.12.2010 року в рахунок погашення заборгованості ФОП [PERSON] на загальну суму 72069 грн. 73 коп.( а.с.8-10). 04.06.2018 року між ПАТ «КБ «Південкомбанк» і [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до боржників [PERSON] та [PERSON] (а.с.78, 83-85). 09 червня 2020 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Тетяною Анатоліївною було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1151 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] \~ заборгованості в сумі 174892,27 грн. (а.с.61). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 305/2082/14-ц провадження № 14-557 цс 19 зазначила, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, не надав доказів порушення нотаріусом процедури при вчиненні цієї виконавчої дії, а тому суд приходить до висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що з підстав, заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed