Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

17 серпня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON], третя особа Соломянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що 15 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] укладено в нотаріальній формі договір позики на суму 1316250 гривень з подальшими змінами до нього. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 10 липня 2014 року між ним, відповідачем та майновими поручителями боржника - [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки (нерухомого майна) квартири [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо повернення позики відповідно до встановленого графіку у договорі позики 21 листопада 2017 року він прийняв рішення про прийняття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та про реєстрацію на себе права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Під час здійснення дій, що передують реєстрації квартири, приватний нотаріус повідомила про неможливість такої реєстрації у зв'язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт майна відповідача Соломянським РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві відповідно до постанови державного виконавця від 22 березня 2017 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на все нерухоме майно іпотекодавця накладено арешт, в тому числі й на 1/2 частину квартири, на підставі постанови про арешт майна боржника від 22 березня 2017 року, виконавче провадження № 52724762, номер запису про обтяження № 19575058. Він як іпотекодержатель має переважне право одержати задоволення своїх вимог за договором позики за рахунок предмета іпотеки перед іншими кредиторами. Арешт предмета іпотеки в інтересах третіх осіб, які не є іпотекодержателями цього майна, не відповідає вимогам закону, оскільки порушує законні права та інтереси іпотекодержателя. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 серпня 2008 року, виданого Відділом приватизації державного житла Соломянської районної державної адміністрації (розпорядження № 41885 від 22 серпня 2008 року) та зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності, [PERSON] на підставі договору дарування від 05 січня 2012 року, які накладені постановою державного виконавця Солом'янського РВДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві від 22 березня 2017 року, виконавче провадження № 52724762, номер запису про обтяження № 19575058. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву на підставі ст. 178 ЦПК України до суду поданий не був. Третя особа пояснень щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України до суду не подавала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики грошових коштів з подальшими змінами до нього (а.с. 7-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позики 10 липня 2014 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки (нерухомого майна) - квартири [ADDRESS] з подальшими змінами (а.с. 21-23). 10 липня 2014 року відомості про іпотеку та заборона не нерухоме майно внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію обтяження (а.с. 24). За умовами договору іпотеки відповідач передала в іпотеку 1/4 частину квартири [ADDRESS], що належить їй на праві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 серпня 2008 року та 1/4 частину цієї що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 05 січня 2012 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позики, іпотекодержателем [PERSON] прийнято рішення про прийняття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, [PERSON] було відмовлено в реєстрації права власності на предмет іпотеки в зв'язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт майна відповідача, вчинене Соломянським РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві відповідно до постанови державного виконавця від 22 березня 2017 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на все нерухоме майно іпотекодавця накладено арешт (в тому числі на 1/2 частину квартири) на підставі постанови про арешт майна боржника від 22 березня 2017 року, виконавче провадження № 52724762, номер запису про обтяження № 19575058 (а.с. 63). 05 березня 2018 року Соломянський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві на запит приватного нотаріуса КМНО Марченко О.І від 16 січня 2018 року повідомив про існування відкритих виконавчих проваджень за боржником [PERSON] щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с. 54-55). 01 серпня 2018 року [PERSON] звернувся з заявою до державного виконавця Солом'янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві з проханням зняти зазначений арешт з 1/2 частини квартири, що належить [PERSON], з метою використання своїх прав як іпотекодержателя по цій квартирі. Листом Соломянського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві від 01 серпня 2018 року повідомлено, що виконавче провадження № 52724762, в рамках якого накладено арешт на майно боржника, завершене на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», проте виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не стягнуті, тому підстави для зняття арешту з майна відсутні (а.с. 57-58). [PERSON] посилається на те, що він як іпотекодержатель має переважне право одержати задоволення своїх вимог за вказаним договором позики за рахунок предмета іпотеки перед іншими кредиторами. Арешт предмета іпотеки в інтересах третіх осіб, які не є іпотекодержателями цього майна, не відповідає вимогам закону, оскільки порушує законні права та інтереси іпотекодержателя. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналогічні за змістом норми містяться і в статтях 1, 19 Закону України «Про заставу» Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша ст. 575 ЦК України). Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Так, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону. При цьому за змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «про Іпотеку» в разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 цієї статті пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. У ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наведені підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем. Зокрема, в ч. 5 зазначеної статті передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Право іпотеки у [PERSON] виникло 10 липня 2014 року, тобто раніше ніж була винесена постанова державного виконавця від 22 березня 2017 року про накладення арешту на майно [PERSON] Накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Вбачається, що коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови в звільненні з-під арешту зазначеного майна в зв'язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов'язується з його існуванням. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 910/4772/17. Спірну квартиру було передано в іпотеку позивачу 10 липня 2014 року, а оспорюваний арешт накладено державним виконавцем 22 березня 2017 року, тобто під час існування чинної застави. Існування будь-якої іншої державної реєстрації іпотеки згаданої квартири до 10 липня 2014 року судом не встановлено. У такому випадку позивач [PERSON] має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна. З огляду на наведене. позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 704 гривні 80 копійок судового збору.

Outcome: approved