Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

17 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.01.2007 року у розмірі 23163 гривні 89 копійок, судові витрати по справі просив покласти на відповідача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 11 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 31.07.2013 року має заборгованість у сумі 23163 гривні 89 копійок, з яких: 7370 гривень 58 копійок - заборгованість за кредитом, 10909 гривень 08 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3305 гривень 00 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина), 1079 гривень 23 копійки - штраф (процентна складова), у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовною заявою, оскільки відповідно до укладеного кредитного договору від 11 січня 2007 року, строк позовної давності повинен був відраховуватись з 15.06.2009 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 15.06.2012 року. Також зазначив, що згідно договору, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки, а не закінченням терміну дії договору. Тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 11 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н (а.с.17-23). Відповідно до кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Строк дії пластикової картки 10.01.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором, яка станом на 31.07.2013 року складає суму 23163 гривні 89 копійок, з яких: 7370 гривень 58 копійок - заборгованість за кредитом, 10909 гривень 08 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3305 гривень 00 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина), 1079 гривень 23 копійки - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до умови договору. Частиною 4 статті 631 ЦК України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до заяви про надання кредиту, підписаної сторонами, термін дії картки встановлений до 10 січня 2010 року (а.с.15). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачу була видана карта миттєвого випуску. Згідно п. 3.1.3. Умов та Правил надання банківських послуг по закінченню строку дії відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку (а.с.22). Разом з тим, відповідно до п. 3.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Таким чином при закінченні терміну дії картки, строк її дії не продовжується (а.с.22). Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу. Пунктом 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Приймаючи до уваги те, що позивач звернувся з позовом про захист свого права 17.10.2013 року, тоді як позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, збігла 10.01.2013 року, суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності за кредитним договором підлягає задоволенню. Суд, не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що відповідно до п.9.12 договір діє протягом 12 місяців з часу підписання та автоматично пролонговується на той же строк в разі, якщо сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії даного договору, оскільки згідно заяви про надання кредиту строк дії договору чітко встановлений і відповідає терміну дії картки та відповідно п.3.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг не продовжується. Також, представником позивача не надано в судове засідання жодного доказу про видачу відповідачу навої пластикової картки після закінчення терміну отриманої в 2007 році карки за кредитом та продовження строку використання кредиту, чим позивач не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed