Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

18.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 20000 грн за договором позики від 13.07.2013 року, інфляційних в сумі 10932 грн та трьох відсотків річних 729, 86 грн., мотивуючи позові вимоги тим, що відповідач взяв у борг у позивача 20000 грн за договором позики від 13.07.2013 року та зобовязувалась повернути до 13.01.2014 року, договором № 1 від 20.01.2014 року було внесено зміни до договору позики в частині дати повернення та змінено дату повернення боргу на 13.07.2014 року, однак відповідач борг не повернув. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задовленні позову, подала письмові заперечення проти позову, де зазначила, що всі зобовязання за договором від 13.04.2009 року виконала, про що свідчить розписка позивача, а кошти в сумі 20000 грн від 13.04.2009 року не отримувала, а була змушена під тиском позивача підписати фіктивний договір. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], відповідно до договору позики взяла у [PERSON] в борг 20000 грн, та зобовязувалася повернути до 13.01.2014 року, однак у встановлений строк, борг не повернула, що підтверджується оригіналом договору позики (а.с. 26). Відповідно до п. 2 Цього договору, грошові кошти, що є предметом договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Згідно із договором № 1 від 20.01.2014 року про внесення змін до договору позики грошових коштів від 13.07.2013 року, сторони змінили договір в частині строку повернення грошових коштів та визначили, що відповідач зобовязана повернути позивачу зазначені в договорі позики кошти до 13.07.2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Отже, оскільки відповідачем не надано доказів того, що нею виконаний її обовязок щодо повернення коштів саме за договором від 13.07.2013 року, а подано розписку [PERSON] про повернення грошових коштів за договором позики від 13.04.2009року, що не є предметом судового розгляду, а також нею не доведений той факт, що вона здійснювала підписання договору позики від 13.07.2013 року під тиском та не отримала грошові кошти в сумі 20000 грн, цей факт спростовується оригіналом договору позики, який долучений до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за договором позики підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати за період з 14.07.2014 року по 31.08.2015 року становлять 10932, 43 грн, три відсотки річних за період з 14.07.2014 року по 30.09.2015 року становлять 729,86 грн, оскільки, суд не може вийти за межі позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають інфляційні в сумі 10932 грн та три відсотки річних в сумі 729,86 грн. Підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, які складаються з судового збору в сумі 487 грн 20 коп.

Outcome: approved