Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

19.03.2021 позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстрована але не проживає з 2009 року [PERSON] , яка є їх онукою. У 2008 році донька позивачів [PERSON] уклала шлюб та переїхала мешкати за адресою: [ADDRESS] , разом з нею у 2009 році переїхала і відповідач, яка є її донькою, мешкати за вищезазначеною адресою матері, згодомвідповідач також переїхала з даної квартири, але куди саме ні позивачам ні її матеріне відомо, будь яких контактів у позивачів з відповідачем немає. Відповідач не сплачує комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере. Відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, а тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивачі просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не надала та про причини неявки суд не повідомила. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява про розгляд справ за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донької позивачів та матір`ю відповідача пояснила, що вони разом з донькою [PERSON] в 2009 році переїхали мешкати від батьків за адресою: [ADDRESS] . Пів року тому вона з донькою посварилась і наразі місце перебування доньки їй не відомо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що являються сусідами позивачів, відповідача бачили в дитинстві коли вона ходила до школи, вона разом з матір`ю мешкала у позивачів, згодом відповідач з матір`ю з`їхали та більше вони її не бачили. Підтвердили, що відповідачі живуть у двох. Вислухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 07 серпня 2001 року (а.с. 10). 09 жовтня 2001 року в зазначеній квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 14). Зазначені правовідносини сторін регулюються Житловим кодексом України та Цивільним кодексом України. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів та допитаних у судовому засіданні свідків, покази яких послідовні та узгоджуються між собою. Так, в матеріалах справи міститься акт обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 19.02.2021, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] з 2009 року в квартирі [ADDRESS] , не проживала та на теперішній час не проживає (а.с. 12). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved