Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

17.12.2013 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів, стягуємих на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказав наступне: За рішенням Станично-Луганського районного суду від 04.11.2010 року з позивача на користь відповідачки [PERSON] стягуються щомісячно аліменти в розмірі ? частини його доходів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 2008 року народження, до досягнення дитиною повноліття. [INFO] у позивача народилася друга дитина - син [PERSON], в теперішній час позивач одружився повторно, утримує сина, не має з родиною постійного житла і вимушений його орендувати, крім того постійної роботи та заробітку в нього також не має, а тому він і звернувся до суду з дійсним позовом в якому просив суд зменшити розмір стягуємих з нього на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON], 2008 року народження, аліментів з ? частини до 1/6 частини його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідачка проти позову категорично заперечувала посилаючись на те, що дійсно вони з позивачем мають спільну доньку, яка після розірвання шлюбу залишилась мешкати з нею. Згідно рішення суду від 04.11.2010 року позивач повинен платити їй аліменти на утримання доньки, але платить їх нерегулярно і не в повному обсязі, станом на сьогодні має заборгованість. Відповідачка мешкає з донькою вдвох, утримує її самостійно і вважає, що жодним чином матеріальне становище позивача не погіршилося, оскільки він не працював офіційно і раніше. Підстав для зменшення аліментів, на думку відповідачки, не має. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно рішення суду від 04.11.2010 року позивач дійсно повинен сплачувати на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно по 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 06.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Копія свідоцтва про шлюб від 16.04.2013 року вказує на те, що позивач 16.04.2013 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с.6). Копія свідоцтва про народження свідчить про те, що у позивача [INFO] народився син [PERSON] (а.с.7). Копія трудової книжки від 01.06.2007 року зазначає, що позивач в теперішній час офіційно не працевлаштований (а.с.9). Відповідно до довідки директора районного центру зайнятості від 17.01.2014 року за №18 - позивач у вказаному закладі на обліку не перебуває з 16.05.2009 року. Довідка Станично-Луганського УПСЗН від 12.02.2014 року за №136 вказує на те, що дружина позивача [PERSON] отримує допомогу на утримання сина [PERSON], 2013 року народження, щомісячно в сумі 130 грн. Довідки Валуйської сільської Ради від 04.02.2014 року за №530 вказує на те, що донька сторін по справі [PERSON] мешкає разом з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно копії трудової книжки та довідки про розмір заробітної плати - відповідачка працює в ЛМКП «Теплокомуненерго» ізолювальником та її заробіток з серпня 2013 року по січень 2014 року склав 20 129 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином під час розгляду справи в суді було встановлено, що позивач згідно з рішенням суду від 04.11.2010 року повинен сплачувати на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки, при цьому розмір аліментів визначений судом у частці від доходу батька, а саме 1/4 частини всіх видів заробітку (прибутку), але не менш 30% прожиткового мінімуму з урахуванням віку дитини щомісячно до досягнення повноліття донькою [PERSON]. Також судом встановлено й не заперечується сторонами по справі, що в теперішній час позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру стягуємих з нього аліментів, посилаючись на те, що він офіційно не працює, уклав шлюб з [PERSON] і в 2013 році в них народився син [PERSON] якого позивач утримує, хоч офіційно і не працює. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього кодексу. Стаття 181 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом, передбачено ст. 183 цього кодексу. Згідно з вимогами ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за позовом платника у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з роз'ясненнями ППВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за №3, п. 23 - відповідно до ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками, може бути змінений за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. Стаття 60 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір - зазначено в частині 3 цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з цим позовом [PERSON] посилався на те, що уклав другий шлюб та в нього в 2013 році народився син [PERSON], позивач в теперішній час не працює та утримує нову родину, а тому не має змоги виплачувати аліменти в розмірі встановленому рішенням суду 04.11.2010 року, оскільки в теперішній час змінився його сімейний стан. Таким чином є підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки, оскільки змінився його сімейний стан, в нього народився син і саме ця підстава передбачена ст. 192 СК України. -2- Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Outcome: approved