Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

19.09.2013 року КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.10.2006 року по 30.04.2013 року у сумі - 71015 грн. 80 коп. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач є власником нежитлових приміщень по [ADDRESS]. 29.02.2012р. виявлено факт без договірного споживання теплової енергії відповідачем та згідно з актами обстеження системи тепло споживання об'єкту відповідачу були надані приписи укласти договір і сплатити вартість безпідставно спожитої теплової енергії. Відповідач безпідставно користувався тепловою енергією. Відповідач сплачує рахунки, але не в повному обсязі. Вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01 жовтня 2006 року по 30 квітня 2013 року складає 71015 грн. 80 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених у позові вимог. Представник відповідача позов не визнав повністю, надав заперечення, в судовому засіданні пояснив, що позивач посилається на розрахунок суми заборгованості, у якому лише вказано період нарахування та сума, на роздруківку, яка ніким не підписана, тому є недопустимим доказом. В рахунках-фактурах вказано лише сума до сплати. На позивача покладається обов'язок довести розмір суми нарахувань, яку позивач просить стягнути, оскільки це є предметом доказування у справі. Всупереч ст. 60 ЦПК України, позивачем лише надано кількість нібито спожитої енергії та сума до сплати, без надання розрахунку заборгованості. Згідно з розрахунками відповідача розмір заборгованості з урахуванням опалювального сезону за три роки складає 10320 грн. В актах позивачем кожного разу зазначається різна площа опалення. З рахунку-фактури вбачається, що відповідач не в опалювальний період за серпень 2012 року спожив теплову енергію в кількості 109,00400 Гкал. на суму 54464,78 грн. Однак, як здійснювалось нарахуванню кількості теплової енергії та суми заборгованості позивачем не вказано, доказів не надано. Також, позивачем не зазначено на підставі яких саме правових нормативних актів і норм він нарахував саме таку суму своїх вимог. Доказування позивачем зазначеної заборгованості не може ґрунтуватися на припущеннях, без належного обґрунтування. Суд, вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з жовтня 2006 року є споживачем послуг теплової енергії, що постачається до нежитлового приміщення по [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником вказаного приміщення є позивачка [PERSON](а.с. 7) Як вбачається з актів підключення споживача до джерела теплової енергії та відключення, починаючи з 16.10.2006 року проводилось підключення приміщення до теплової енергії та з подальшим відключенням (останній за часом акт від 15.04.2013 року) (а.с.13-19) Відповідно до наданих копій квитанцій, розрахунку суми заборгованості, позивачка частково здійснювала оплату послуг з теплопостачання. (а.с.23-31) Відповідно до акту від 29.02.2012 року, за адресою: [ADDRESS], було виявлено факт користування позивачем тепловою енергією без укладеного договору (а.с.11) Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання нежитлового приміщення по [ADDRESS], за період з 01.10.2006 року по 30.04.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 71015 грн. 80 коп. Представник відповідача не погоджується з розрахунком заборгованості, наданий позивачем, та надав свій розмір заборгованості у сумі 10320 грн. Посилається на те, що позивачем не надано розрахунок розміру заборгованості, надана виписка заборгованості не містить підпису відповідальної за розрахунок нарахувань особи, печатки організації. Вимогами статей 60, 59 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За принциповими положеннями ст.ст. 10,11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Разом з тим, позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку заборгованості у розмірі 71015 грн. 80 коп. Зокрема, з актів підключення та відключення від 16.10.2006, 18.04.2007, 15.10.2007, 08.04.2008, 10.11.2008, 13.04.2009,22.04.2009, 15.04.2010, 14.04.2010, 19.04.2011, 20.10.2011, 09.04.2012, 22.10.2012, 15.04.2013 рр., вбачається, що позивачем зазначаються різні площі опалення приміщення по [ADDRESS] (4806,8 кв.м, 4333,1 кв.м, 5414,6 кв.м, 4237,6 кв.м, 4606,8 кв.м, 4237,6 кв.м, 4238,2 кв.м, 4146,9 кв.м, 4082 кв.м, 4082,5 кв.м. (а.с.13-19) На підтвердження розрахунку заборгованості за період з 01.10.2006 року по 29.02.2012 року позивачем надана виписка заборгованості (а.с. 21), не містить підпису відповідальної за розрахунок нарахувань особи, печатки організації. Надані рахунки-фактури також не підтверджують порядку розрахунку заборгованості (а.с.23-31) Крім того, відповідачем наданий інший розрахунок заборгованості за три роки у розмірі 10320 грн. Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у зв'язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 71015,80 грн. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заявленої до стягнення заборгованості за надане теплопостачання, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Застосовувати позовну давність можливо лише, якщо права особи було порушено, а строк позовної давності вже сплив і відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦКУ відповідну заяву було подано до моменту винесення рішення у справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що в межах даної цивільної справи позивачем не подано доказів, які б свідчили про виникнення заборгованості з боку відповідача у заявленому розмірі, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та відмовляє у задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Суд, оцінивши належність, достовірність, достатність доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з недоведеністю. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідача стягненню не підлягає. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed