Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

18.07.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що на території Іларіонівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] , яка має двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За вказанною адресою вона проживала разом із співмешканцем [PERSON] та матір`ю [PERSON] без реєстрації, у будинку померлих родичів співмешканця. Дана сім`я перебуває на обліку у селищній раді, як така, що потрапила у складні життєві обставини через невідповідні умови проживання та відсутність паспортів. Селищною радою та службою у справах дітей Синельниківської районної державної адміністрації були виготовлені свідоцтва про народження малолітнім [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за час проживання в смт. Іларіонове проявила себе з негативного боку: вживала алкогольні напої, ніде не працювала, вела аморальний спосіб життя. У відповідача відсутній не лише паспорт, але й особисте житло. Житло в якому проживала сім`я, потребувало капітального ремонту. Житлово - побутові умови проживання сім`ї [PERSON] часто не відповідали санітарним нормам проживання малолітніх дітей, а саме: в будинку постійний затхлий запах суміші алкогольних та тютюнових виробів, кімнати потребують генерального прибирання, меблі замаслені, стіни кімнат чорні від копоті зруйнованої печі, штори, гардини та постільна білизна відсутні, іграшки та одяг складені не лише в шафі, але й на ліжках та стільцях. Внаслідок не здорового способу життя всієї сім`ї мати [PERSON] захворіла на туберкульоз, її двічі відправляли примусово до тубдиспансера м. Дніпра, з якого вона тікала, [INFO] вона померла. Відповідач не приділяла належної уваги вихованню та утримання спочатку одній дочці, також при народженні другої дочки - змін не відбулося. Вона не забезпечувала належного санітарного стану їх проживання, не піклувалась їхнім здоров`ям. Служба разом із сімейним лікарем постійно відвідували дану сім`ю, неодноразово відправляли до санаторію спочатку Олександру, а потім [PERSON] . З 07.09.2018 року і до цього часу діти знаходяться у КЗ «Дитячий протитуберкульозний санаторій № 5» Дніпропетровської області ради». З листів від адміністрації закладу стало відомо, що мати не відвідувала дітей жодного разу і у призначений день виписки не з`явилася. З грудня 2018 року [PERSON] разом із співмешканцем виїхала з смт. Іларіонове, тому контролювати дану сім`ю не було можливо, місце її проживання на даний час не відоме. Тому, посилаючись на ч.ч. 2, 5 ст. 150, ч. 4 ст.ст. 155, 164, 165, 180, ч. 2 ст. 182 СК України, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи, або державного закладу, де будуть утримуватися діти. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини справи, як вони викладені в позові, також не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що діти проживали в одному будинку разом з бабусею, яка хворіла на відкриту форму туберкульозу. Сім`я перебувала на обліку у селищній раді, як така, що потрапила у складні життєві обставини. Мати мало приділяла уваги вихованню та утриманню дітей, які знаходяться на лікуванні та мати їх не відвідує. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Третя особа служба у справах дітей Синельниківської РДА, у судове засідання не з`явились. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідач у справі [PERSON] є матір`ю: - [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого 03.07.2019 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4); - [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 19.09.2018 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з пропуском строку (а.с.6). Згідно наданих суду актів обстеження умов проживання від 2018 року, виявлено, що в будинку на момент обстеження за адресою: [ADDRESS] , фактично проживала три чоловіка: [PERSON] - обстежувана, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - співмешканець. Старша донька [PERSON] , [INFO] , та мати відповідача [PERSON] , [INFO]., знаходилися на лікуванні у Дніпропетровському тубдиспансері. Будинок потребує капітального ремонту, як зовні так і в середині, будинок має одну житлову кімнату, яка мебльована одним диваном, століком для приготування їжі, столик для прийняття їжі, два крісла, дитяче ліжко та шафа для одягу. Тому згідно висновку комісії - умови проживання сім`ї не задоволені. Із наданої суду довідки КП «Дитячого протитуберкульозного санаторію № 5» Дніпропетровської області від 05.06.2019 року встановлено, що за період перебування малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які знаходилися на санаторному лікуванні з 06.09.2018 року, їх мати [PERSON] жодного разу не відвідувала (а.с.14). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх життям та здоров`ям не цікавиться, вихованням та утриманням не займається, ведення аморальний спосіб життя, вживає алкоголем. Викладене вище безумовно свідчить про те, що відповідач не проявляє батьківської турботи до доньок, тобто фактично самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, що має наслідком позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В зв`язку із чим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не можу бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.ч.2-3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимозі ч. 2 ст. 182 СК України, шляхом перерахування аліментів на особовий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved