Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

18 квітня 2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.03.2019 її було звільнено з посади завідуючого канцелярією адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, а також з посади секретаря керівника адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора з таких само причин. Проте, відповідачем не було проведено повного розрахунку при звільненні. Письмові звернення позивача, що направлялись рекомендованими листам, відповідачем не отримувались. Позивач є єдиним годувальником в своїй сім`ї, оскільки її чоловік з 2017 р. є пенсіонером, а син є інвалідом з дитинства. Не проведення розрахунку при звільненні грубо порушує трудові права позивача та впливає на її психологічний стан, загрожує здоров`ю та життю її дитини. Незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, які полягають у тому, що у позивача погіршились стосунки із родичами та близькими, вона стала нервовою, постійно відчуває емоційний дискомфорт, порушено нормальний режим дня позивача через необхідність звертатися до різних інстанцій, банківських установ за позикою, щоб забезпечити своє існування. Посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Відповідач АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в особі представника адвоката Мажара О.О. позовні вимоги [PERSON] не визнав, подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що 15.04.2019 позивачеві були перераховані заробітна плата в розмірі 25 469,28 грн. та компенсація за невикористані дні відпустки в розмірі 8 797,01 грн., а тому не відповідає дійсності твердження позивача, що станом на час подання позовної заяви з нею не було проведено розрахунку при звільненні. Крім того, позивач не зазначила у позовній заяві, в чому саме полягає моральна шкода, не обґрунтовано її розміру, а також не надано доказів наявності такої шкоди і вини відповідача у її завданні. Також позивачем не доведено причинного зв`язку між діями відповідача і завданням шкоди. З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив позивач в особі її представника адвоката Фуклєвої А.В. зазначала, що повний розрахунок із нею не проведено і на даний час. [INFO] помер чоловік позивача. Майже всі отримані кошти від відповідача були витрачені на його поховання. Відповідач провів розрахунок із нею частково, оскільки не сплачено вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку. Позивачем в позовній заяві детально зазначено характер і обсяг моральних страждань та наведені докази заподіяння моральної шкоди. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.04.2019 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення її недоліків. Ухвалою суду від 18.04.2019 повернуто позивачеві заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 20.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи; призначено судове засідання на 18.06.2019. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З матеріалів справи випливає, що з 27.10.2016 позивач працювала у АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на посаді завідуючої канцелярією адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора. Наказом від 04.03.2019 № ЗАлК-19-П027/02а [PERSON] звільнено з вказаної посади на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Наказом від 04.03.2019 № ЗАлК-19-П027/02а [PERSON] звільнено з посади секретаря керівника адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора, яку вона займала за сумісництвом, на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. 15.04.2019 [PERSON] виплачено 30 928,50 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки. Позивач вказує, що до теперішнього часу з нею не проведено повного розрахунку при звільненні, чим спричинено моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та хвилюваннях, психологічному дискомфорті, необхідності докладання додаткових зусиль для організації власного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем [PERSON] не доведено жодними доказами факт заподіяння їй моральної шкоди з боку відповідача, зокрема доказів наявності такої шкоди, вини відповідача у її заподіянні, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди і діями відповідача. Так, позивач долучила до позовної заяви в якості доказів вказаних обставин лише копії її письмових звернень до відповідача та до Фонду державного майна України з вимогою щодо проведення розрахунку при звільненні, проте докази отримання цих звернень відповідачем матеріали справи не містять, а вищезазначений Фонд учасником даної справи не являється. Самі по собі факти хвороби дитини позивача, смерті її чоловіка не доводять наявності вини відповідача у заподіянні позивачеві моральної шкоди. Зазначаючи про те, що відповідач не провів і на даний час повного розрахунку при звільненні, позивач не надає доказів цієї обставини. Також позивач не скористалася своїм правом заявити клопотання про витребування таких доказів судом. Натомість, відповідач надав суду докази проведення із позивачем розрахунку при звільненні 15.04.2019. Щодо наявності інших складових заборгованості перед позивачем матеріали справи жодних доказів не містять. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди як 10 000 грн., позивач його не обґрунтувала та належним чином не мотивувала. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні, з огляду на що її позов слід залишити без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed