Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

18 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 12.01.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2009 року їх шлюб було розірвано. Домоволодіння [ADDRESS] було придбано в період шлюбу та було об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 року про поділ майна подружжя було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. А-2, житловою площею 77,3 кв.м., літню кухню - Б цегляну, сарай Ж цегляний, вбиральню З цегляну, огородження № І-3, споруду В, що розташований на земельній ділянці розміром 0,1000 Га по [ADDRESS]. Право власності на будинок зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, цільове призначення якої - обслуговування будинку, господарських будівель та споруд. На підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17.08.2000 року №2021 та відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 17.10.2000 року, [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1399 гектарів: для 0,1000 га - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0399 га - ведення особистого підсобного господарства. Позивач посилається на ті обставини, що земельна ділянка є не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Позивач просить суд ухвалити рішення. яким припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати право власності на вищезазначену земельну ділянку за нею. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву в якій визнавав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні було встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] було придбано в період шлюбу сторін та було об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дані обставини встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 року про поділ майна подружжя, сторін по справі (а.с. 17-19). Відповідно до вищезазначеного рішення суду за позивачем було визнано право власності на житловий будинок літ. А-2, житловою площею 77,3 кв.м., літню кухню -Б цегляну, сарай Ж цеглянй, вбиральню З цегляну, огородження № І-3, споруду І, що розташований на земельній ділянці розміром 0.1000 га по [ADDRESS]. Право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 20). Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17.08.2000 року №2021 та відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 17.10.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №032226, [PERSON], відповідачу по справі, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0, 1399 гектарів: 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0399 га - ведення особистого підсобного господарства (а.с. 21). Так, згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди, до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку будівлі, споруди у відповідності до ст.120 Земельного кодексу України. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування земельної ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене та факт набуття позивачем права власності на будинок [ADDRESS], суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved