Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

19 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та доповнив їх вимогою про встановлення юридичного факту володіння земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що земельна ділянка, загальною площею 4,85га. (кадастровий номер [NUMBER] площею 1,13га. та кадастровий номер [NUMBER] площею 3,72га.), в межах згідно з планом, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28 березня 2001 року, виданого на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Тернівської сільської ради від 25 грудня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 314. Однак, оригіналу цього Державного акту не зберіглося. [PERSON] померла [INFO]. За своє життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Тернівської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області 24.12.1991, реєстр № 29, яким все своє майно заповідала батькові позивача [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] спадщину прийняв, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки був зареєстрований, постійно проживав разом із [PERSON], користувався її майном. Оскільки, ця земельна ділянка входила до складу спадкового майна [PERSON], позивач вважає, що його батько [PERSON] в разі прийняття спадщини мав право претендувати на право власності на цю земельну ділянку в цілому в порядку спадкування за заповітом при відсутності інших спадкоємців. За своє життя батька позивача право власності на спадкове майно не оформив у зв'язку з відсутністю оригіналу Державного акту на ім'я спадкодавця [PERSON] Після смерті свого батька [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 1039/2005 після смерті [PERSON], померлого [INFO] Однак, 24.02.2017 нотаріусом була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON], яким є Державний акт на право власності на зазначені земельні ділянки, у зв'язку з чим для безспірного вирішення питання оформлення спадкових прав на вказані земельні ділянки нотаріус позбавлений можливості перевірити факт належності та державної реєстрації права власності спадкового майна на ім'я [PERSON] Через це для оформлення права на спадщину на вказану земельну ділянку необхідно встановити юридичний факт володіння [PERSON] спірною земельною ділянкою. Крім того, [PERSON] також був власником земельної ділянки, загальною площею 4,85 га. (кадастровий номер [NUMBER] розміром 1,13 га. та кадастровий номер [NUMBER] розміром 3,72 га.), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28.03.2001, виданого на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Тернівської сільської ради від 25 грудня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 313. Після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO], позивач спадщину прийняв у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа за № 1039/2005. Частково позивач свої спадкові права оформив. Так, 15 жовтня 2005 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр № 1-2292, після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 2/3 частини вищевказаної земельної ділянки, а на 1/3 частину цього спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано. В подальшому, 12.01.2007 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом позивач отримав два Державних акта на право власності [NUMBER], на земельну ділянку, площею 2,4776 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010770300004; та [NUMBER], на земельну ділянку, площею 0,7524 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010770300003. Таким чином, на теперішній час залишилася відкритою та неоформленою спадщина на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 4,85 га. (кадастровий номер [NUMBER] площею 1,13 га. та кадастровий номер [NUMBER] площею 3,72 га.), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, та належала по праву власності [PERSON] При цьому, позивач посилається на те, що існує заява відповідача [PERSON] (дружини спадкодавця), засвідчена секретарем Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області 04.08.2005 за № 7, в якій вона повідомляє нотаріальну контору, що після смерті свого чоловіка [PERSON] залишилась спадщина і вона на частину земельного пая спадщину не прийняла та на нього не претендує. Ця заява не анульована та має силу на даний час. До часу звернення [PERSON] з позовом до суду, [PERSON] на спадкове майно не претендувала та заяву про його оформлення не подавала. З огляду на вказані обставини, позивач вважає себе єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину та претендує на право власності на 1/3 частину вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено проведення підготовчого засідання 10 травня 2018 року о 09 год. 30 хв. Позивачем [PERSON] надано до суду клопотання про витребування доказів з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], та після смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживали по [ADDRESS] а також про складання [PERSON] та [PERSON] заповітів та на чию користь. Також, позивач надав до суду клопотання про витребування з Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, № 205), копію актового запису чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію смерті [PERSON], померлої [INFO], що проживала по [ADDRESS] та про реєстрацію смерті [PERSON], померлої у травні 2012 року. 15 травня 2018 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], та після смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживали по [ADDRESS] а також про складання [PERSON] та [PERSON] заповітів та на чию користь; витребувано з Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, № 205), копію актового запису чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію смерті [PERSON], померлої [INFO], та про реєстрацію смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживали по [ADDRESS]. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2018 року було виправлено описки в другій та третій частині резолютивної частини ухвали судді Харківського районного суду Харківської області від 15 травня 2018 року у даній справі, викладено її в наступній редакції: витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], та після смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживали по [ADDRESS] а також про складання [PERSON] та [PERSON] заповітів та на чию користь; витребувано з Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, № 205), копію актового запису чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію смерті [PERSON], померлої [INFO], що проживала по [ADDRESS] та про реєстрацію смерті [PERSON], померлої у травні 2012 року. Представником позивача по зустрічному позову [PERSON] було подано до суду клопотання про витребування доказів з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), а саме: відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], та після смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживали по [ADDRESS] а також про складання [PERSON] та [PERSON] заповітів та на чию користь; та клопотання про витребування доказів з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), а саме: спадкову справу, яку було заведено після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року клопотання представника позивача по зустрічному позову [PERSON] про витребування доказів було задоволено частково, витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), належним чином завірену копію спадкової справи, яку було заведено після смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживав по [ADDRESS] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року було виправлено описки по тексту ухвали судді Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року у даній справі, вірно зазначено дату смерті [PERSON] - [INFO] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду на 16 листопада 2018 року о 09год. 30хв., з викликом сторін в судове засідання. Позивачем [PERSON] було подано до суду клопотання, в якому він просить залучити до участі у вказаній справі за первісним позовом співвідповідачем [PERSON], оскільки після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], до Першої державної нотаріальної контори Харківського району, де після його смерті була заведена спадкова справа за № 1039/2005, із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] звернувся ще один син спадкодавця [PERSON] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2018 року було залучено співвідповідачем [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], до участі у даній справі № 635/1667/18, провадження № 2/635/1684/2018. Відповідачам та третій особі направлено копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано надати відзив або письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] подали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Проти зустрічного позову [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірних земельних ділянок заперечували з підстав, що викладені в письмовому відзиві, посилались на те, що [PERSON] і була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але нею протягом встановленого Законом строку на прийняття спадщини була зроблена заява, засвідчена секретарем Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області 04.08.2005, реєстр за № 7, в якій вона повідомила нотаріальну контору, що після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], вона на частину земельного пая спадщину не прийняла та на нього не претендує. Така заява до цього часу не анульована та відповідно має законну силу, була подана [PERSON] особисто; за місцем відкриття спадщини, уповноваженій посадовій особі органу місцевого самоврядування - секретарю Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, що дозволено Законом робити в сільських населених пунктах, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, на цій заяві мається посвідчувальний напис з зазначенням порядкового номеру такої дії; про вказану нотаріальну дію, вчинену посадовою особою органу місцевого самоврядування, зроблено відповідний запис у реєстрі нотаріальних дій; справжність підпису заявника на цій заяві належним чином засвідчена., протягом строку на прийняття спадщини ця заява [PERSON] відкликана не була. Таким чином вважають, що протягом строку на прийняття спадщини спадкоємець [PERSON] відмовилась від спадщини. Доводи [PERSON] в її позові про те, що вона такої заяви не писала, там стоїть не її підпис, її рукою не написано її повне ім'я, вважає цю заяву підробкою, просить суд не брати її як доказ, вважають голослівними та безпідставними, жодними доказами нею не спростовано існування такої заяви, її законність та дійсність. За таких обставин вважають [PERSON] єдиним спадкоємцем [PERSON], що прийняв спадщину та якого повинно перейти все спадкове майно. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в подальшому його уточнила, в якому просила визнати за нею право власності з виділенням в окрему земельну ділянку на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 4,85 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]; визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 4,85 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], який успадкував зазначену земельну ділянку за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона з 27.10.2003 перебувала в зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем [PERSON], була зареєстрована та проживала разом з ним за однією адресою: [ADDRESS], вважає, що вона спадщину після смерті чоловіка прийняла, бо проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки у спадкодавця було троє спадкоємців першої черги за законом - вона, дружина [PERSON], і двоє синів - [PERSON] та [PERSON], який відмовився від спадщини на користь [PERSON], то позивач вважає, що їй повинна перейти в порядку спадкування за законом 1/3 частина спадкового майна, а [PERSON] - 2/3 його частини. При цьому [PERSON] заявляє, що від спадщини вона ніколи не відмовлялась, заяви про відмову від спадщини ніколи не писала, в наданій [PERSON] заяві від 04.08.2005 стоїть не її підпис і не написано в ній її прізвище, ім'я та по-батькові, не завірено її підпис, текст цієї заяви про неприйняття спадщини суперечить фактичним обставинам справи, таку заяву вважає підробкою та просить суд не брати її до уваги як доказ. Первісний позов [PERSON] визнає лише частково - не заперечує проти встановлення юридичного факту володіння [PERSON] земельною ділянкою та проти визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування тільки на 2/3 частини земельної ділянки [PERSON],, з урахуванням того, що вона також прийняла спадщину після смерті [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON], первісні позовні вимоги [PERSON] визнала частково, не заперечувала проти задоволення вимог про встановлення факту володіння земельною ділянкою та визнання за позивачем права власності на 2/3 частини земельної ділянки, що залишилась після смерті [PERSON], в порядку спадкування, з урахуванням того він з [PERSON] вдвох прийняли спадщину, а [PERSON] відмовився на користь [PERSON] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, визнав первісні позовні вимоги [PERSON] та просив суд їх задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просив відмовити, оскільки вважає, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Відповідач Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області через свого представника надала до суду заяву про слухання справи за відсутності їх представника, просили розглянути справу згідно чинного законодавства. Третя особа за первісним позовом Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подало до суду письмові пояснення, в яких просили розглянути справу у відсутність їх представника з урахуванням їх письмової позиції, відповідно до якої просять відмовити [PERSON] в задоволенні позову, бо вважають, що зі смертю спадкодавця [PERSON] припинилася її цивільна правоздатність, а тому встановлення факту володіння нею земельною ділянкою є неприпустимим, крім того, проти вимог про визнання права власності за [PERSON] на земельні ділянки також заперечували з тих підстав, що оскільки [PERSON] не отримав правовстановлюючих документів на земельні ділянки після смерті [PERSON] та не зареєстрував своє право власності, то фактичного прийняття ним спадщини після її смерті недостатньо для переходу до нього права власності на це майно, а оскільки [PERSON] за життя прав на це майно не набув, то відповідно такі права не можуть бути успадковані [PERSON] При цьому визнають той факт, що в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю, право постійного користування, право оренди на території Тернівської сільської ради обліковується Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,85 га. на ім'я [PERSON] Вважають, що серед іншого виникає питання з дотримання строків позовної давності, оскільки позивачу ще в 2005 році був відомий порядок оформлення спадкових прав, він міг звернутися за захистом своїх прав ще в 2005 році. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Земельна ділянка, загальною площею 4,85 га. (кадастровий номер [NUMBER] площею 1,13 га. та кадастровий номер [NUMBER] площею 3,72 га.), в межах згідно з планом, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28 березня 2001 року, виданого на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Тернівської сільської ради від 25 грудня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 314. Однак, оригіналу цього Державного акту не зберіглося. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 24.04.2017, [PERSON], померлій [INFO], яка проживала в [ADDRESS], дійсно належала земельна ділянка розміром 4,85 га., розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на землю [NUMBER]. З письмових пояснень третьої особи за первісним позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю, право постійного користування, право оренди на території Тернівської сільської ради, записи в якій здійснювалися до 29.12.2012 включно, обліковується Державний акт на право власності на землю ([NUMBER] від 28.03.2001), зареєстрований за № 314, площею 4,85 га., на ім'я [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,85 га. Таким чином, як вбачається з вищенаведених документів, відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, що була чинною на час видачі Державного акту на право власності на землю), зазначена земельна ділянка була об'єктом права власності [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що спірна земельна ділянка в цілому відповідно до ст. 524 ЦК України входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після смерті [PERSON] [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS], померла [INFO] за місцем свого проживання в с. Тернова Харківського району Харківської області, про що було видане свідоцтво про смерть [NUMBER] від 01.07.2003 за актовим записом № 20. Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування після смерті [PERSON] виникли у червні 2003 року, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, тобто Закону, який діяв на час їх виникнення. За правилами ст. 524 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як вбачається з матеріалів справи за своє життя [PERSON] залишила заповіт на ім'я [PERSON], посвідчений секретарем Тернівської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області 24.12.1991, реєстр № 29, яким все своє майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON], а якщо [PERSON] помре раніше відкриття спадщини або не прийме вказане в заповіті майно, вона заповіла його [PERSON]. Цей заповіт є чинним, на момент відкриття спадщини він не скасований, не змінений, його ніхто не оспорює. За таких обставин спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватися за заповітом, за приписами ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року). Осіб, які б могли претендувати на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст. 535 ЦК України, тобто непрацездатних дітей, чоловіка або батьків, у спадкодавця не було. Відповідно, [PERSON] був єдиним спадкоємцем померлої за заповітом. Згідно приписів ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк вказаний спадкоємець - [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв згідно вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки був зареєстрований, постійно проживав та вів спільне господарство разом із співмешканкою [PERSON], на день її смерті [INFO], яка була зареєстрована там же, за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджується довідкою Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області № 321 від 24.04.2017. Оскільки, спірна земельна ділянка належить [PERSON] і входить до складу спадкового майна, відповідно і [PERSON] мав право претендувати на право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом у разі прийняття ним спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, таким чином, відповідно, з [INFO] [PERSON] фактично є власником цього спадкового майна, але за своє життя право власності на спадкове майно на своє ім'я він не оформив, у зв'язку з втратою оригіналу Державного акту на ім'я спадкодавця [PERSON] Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності також належала земельна ділянка, загальною площею 4,85 га. (кадастровий номер [NUMBER] розміром 1,13 га. та кадастровий номер [NUMBER] розміром 3,72 га.), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28.03.2001, виданого на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Тернівської сільської ради від 25 грудня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 313. [PERSON], який постійно мешкав в [ADDRESS] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області 04.04.2005, актовий запис № 14. Відповідно, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, загальною площею 4,85 га. (кадастровий номер [NUMBER] площею 1,13 га. та кадастровий номер [NUMBER] площею 3,72 га.), в межах згідно з планом, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28.03.2001, виданого на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Тернівської сільської ради від 25.12.2000, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 314, та земельної ділянки, загальною площею 4,85 га. (кадастровий номер [NUMBER] розміром 1,13 га. та кадастровий номер [NUMBER] розміром 3,72 га.), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28.03.2001, виданого на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Тернівської сільської ради від 25.12.2000, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 313. Оскільки, спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті виникли у березні 2005 року, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України у редакції 2003 року, тобто Закону, який діяв на час їх виникнення. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Все належне спадкодавцю майно, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після його смерті. Згідно вимог ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] ніяких заповітів за своє життя не залишав, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, згідно вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до вимог діючого цивільного законодавства спадщину необхідно прийняти, та ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1261 ЦК України, є сторони по справі - діти: [PERSON] та [PERSON] та дружина: [PERSON] На підтвердження вказаних обставини суду надані свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON] і свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON] У встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] беззаперечно спадщину прийняв тільки син спадкодавця [PERSON], який звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа за № 1039/2005. Другий син спадкодавця - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь свого брата [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються відповіддю Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та матеріалами спадкової справи. На час звернення до суду з позовом, [PERSON] частково оформив свої спадкові права. Так, 15.10.2005 Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр № 1-2292, після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 2/3 частини земельної ділянки розміром 4,85 га., кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER], переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 28.03.2001, виданого та зареєстрованого в Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області 28.03.2001 за № 313. В подальшому, на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом 12.01.2007 [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], на земельну ділянку, площею 2,4776 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010770300004, та Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], на земельну ділянку, площею 0,7524 га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010770300003. На 1/3 частину цього спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано, це спадкове майно залишилося відкритим та неоформленим. Як і не видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки площею 1,13 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 3,72 га. кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, які належали [PERSON], померлій [INFO], яка склала на ім'я [PERSON] заповіт на все майно, посвідчений Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області 24.12.1991, реєстр № 29. В своєму зустрічному позові [PERSON] посилається на те, що вона з 27.10.2003 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], була зареєстрована та проживала разом з ним за однією адресою: [ADDRESS], вважає, що вона спадщину після смерті чоловіка прийняла, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Стверджує, що від спадщини вона ніколи не відмовлялась. Однак, такі її доводи суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно положень ч. з ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно приписів ч.ч. 5, 6 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною; відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Аналогічно і в п.п. 207, 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882, що діяла станом на серпень 2005 року, зазначено, що письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 передбачено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування серед інших вчиняють такі нотаріальні дії: як засвідчення справжності підпису на документах. Відповідно до вимог ст. 52 цього Закону про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Згідно положень ст. 78 цього Закону нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах. За приписами пп. 5 п. «б» ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження на вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Незважаючи на те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, нею протягом встановленого Законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, а саме 04.08.2005, була зроблена заява, яка була засвідчена секретарем Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за реєстром № 7, в якій вона повідомила нотаріальну контору, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], який постійно проживав в [ADDRESS] після його смерті залишилась спадщина і вона на частину земельного пая спадщину не прийняла та на нього не претендує. Така заява до цього часу не анульована, не скасована, відповідно, має законну силу. Як вбачається з тексту цієї заяви, вона була подана спадкоємцем [PERSON] особисто за місцем відкриття спадщини (с. Тернова Харківського району Харківської області); уповноваженій посадовій особі органу місцевого самоврядування (секретарю Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області), що дозволено Законом робити в сільських населених пунктах, яким і є с. Тернова протягом шести місяців з часу відкриття спадщини - 04.08.2005 і на цій заяві мається посвідчувальний напис з зазначенням порядкового номеру такої дії про вказану нотаріальну дію, вчинену посадовою особою органу місцевого самоврядування, зроблено відповідний запис у реєстрі нотаріальних дій, а справжність підпису заявника на цій заяві належним чином засвідчена. Протягом строку на прийняття спадщини ця заява [PERSON] відкликана не була. Посилання [PERSON] на те, що від спадщини вона ніколи не відмовлялась, заяви про відмову від спадщини вона ніколи не писала, в наданій [PERSON] заяві від 04.08.2005 стоїть не її підпис і не написано в ній її прізвище, ім'я та по-батькові, не завірено її підпис, текст цієї заяви про неприйняття спадщини суперечить фактичним обставинам справи, бо вона проживала спільно із спадкодавцем, таку заяву вважає підробкою та просить суд не брати її до уваги, як доказ, судом до уваги не приймаються, оскільки, належних і допустимих доказів на підтвердження таких доводів [PERSON] не надано, нею неспростоване справжність підпису, існування такої заяви, її законність та дійсність, а тому суд не погоджується з доводами зустрічної позовної заяви. Не знайшли і свого підтвердження доводи позивача [PERSON] про те, що в жовтні 2005 року вона зверталась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району з заявою про оформлення спадщини, бо лист нотаріальної контори від 18.10.2005, на який вона посилається на підтвердження цього, був направлений їй нотаріусом, як повідомлення про те, що [PERSON] 15.10.2005 було видано свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна, а 1/3 частина залишена відкритою, на яку вона зможе отримати свідоцтво на спадщину по пред'явленні необхідних документів, а не є відмовою в оформленні спадщини, не є підтвердженням прийняття нею спадщини. Таке повідомлення [PERSON] було направлено нотаріусом через відсутність в нього відомостей про її відмову від спадщини. Таким чином, [PERSON] не доведено належними доказами свої позовні вимоги, отже її позов задоволенню не підлягає. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що протягом строку на прийняття спадщини спадкоємець [PERSON] відмовилась від спадщини, про що нею була подана відповідна заява, складена відповідно до вимог Закону, в письмовій формі, що є волевиявленням дієздатної особи, особисто нею підписана, засвідчена належним чином. Отже, за таких обставин суд вважає [PERSON] єдиним спадкоємцем свого батька [PERSON], що прийняв спадщину, до якого повинно перейти все спадкове майно. Однак, для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку у [PERSON] виникли перешкоди. Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 24.02.2017 позивачу була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 1039/2005 після смерті мого батька [PERSON], померлого [INFO], що постійно проживав на день смерті в [ADDRESS] на земельні ділянки площею 1,13 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 3,72 га. кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, які належали [PERSON], померлій [INFO], яка склала на ім'я [PERSON] заповіт на все майно, посвідчений Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області 24.12.1991, реєстр № 29), з посиланням на те, що не надано правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON], яким є Державний акт на право власності на зазначені земельні ділянки, у зв'язку з чим для безспірного вирішення питання оформлення спадкових прав на вказані земельні ділянки нотаріус позбавлений можливості перевірити факт належності та державної реєстрації права власності спадкового майна на ім'я [PERSON] Згідно положень п.п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Однією з таких законних підстав набуття права власності - є спадкування. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення ним права на спадщину у нотаріуса з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON], яким є Державний акт на право власності на зазначені земельні ділянки та неможливості нотаріусом перевірити факт належності та державної реєстрації права власності спадкового майна на ім'я спадкодавця. Слід також вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, існує негативний обов'язок з боку держави не втручатись у мирне володіння майном, шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі ст.ст. 76, 77, 78-79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надавши оцінку заявленим вимогам, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги доводи та заперечення сторін, викладені у їх письмових заявах по суті справи, а також діючи в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та тих обставин, на які вона посилається в обґрунтування позову, а саме про те, що вона беззаперечно прийняла спадщину після смерті [PERSON] та не відмовлялася від неї, суд дійшов висновку, що її позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд дійшов до висновку, що він набув право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з чим його позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок сторін, оскільки позивач [PERSON] просив судовий збір залишити за його рахунок, а позивачу за зустрічним позовом [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі На підставі викладеного,

Outcome: approved