Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~19 грудня 2017 року представник [PERSON] психоневрологічного інтернату звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO], з 04 серпня 2014 року знаходиться на повному державному утриманні у [PERSON] психоневрологічному інтернаті. [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом, а саме резидуальною шизофренією, астенічний синдром, не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, у звязку із чим потребує стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], недієздатною. Представник заявника [PERSON] психоневрологічного інтернату [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 червня 2018 року, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила задовольнити заявлені вимоги та розгляд справи провести без її участі (а.с.44). Представник зацікавленої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності від 09 січня 2018 року, до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечував (а.с.47). На підставі п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], має діагноз - резидуальна шизофренія, астенічний синдром, що підтверджується випискою з історії хвороби № 446 [PERSON] психоневрологічного інтернату (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №15 від 27 березня 2018 року, [PERSON], [INFO], страждає судинної деменцією. Супутній діагноз: резидуальна шизофренія. Відомо, що [PERSON] тривалий час страждає на шизофренію, неодноразово лікувалася в стаціонарах по даному захворюванню, є інвалідом першої групи. Однак протягом останніх кількох років переважаючим в психічному статусі [PERSON] [INFO], є виражене інтелектуально-мнестичне зниження, з формуванням стійкого когнітивного дефіциту, сформованими порушеннями пізнавальної діяльності, що виражається в дезорієнтації в навколишньому, відсутності найпростіших навичок самообслуговування, втрати будь-яких вольових спонукань, вищих емоцій, повної несамостійності. В силу виразності захворювання [PERSON] не може розуміти значення своїх дій, прогнозувати їх і керувати ними. Для захисту цивільних прав потребує встановлення опіки (а.с.31-34). Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] психоневрологічного інтернату в частині визнання [PERSON], [INFO] - недієздатною. На підставі викладеного та

Outcome: approved