Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

19.08.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що через зареєстроване місце проживання відповідача, який є його сином та не проживає у будинку із 2000 року, позивач позбавлений можливості у повному обсязі реалізувати своє право вільно користуватись та розпоряджатися даним житлом. Реєстрація відповідача змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою від 16.10.2020 позивачеві відстрочено сплату судового збору, у справі відкрито спрощене позовне провадження. Протокольною ухвалою від 13.11.2020 до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] ( а.с. 37). Сторони та третя особа, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява з проханням справу слухати за його відсутності, позов підтримав, надав згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, заяв до суду не направляли. Судом, за згоди позивача, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 15.07.2010, виданого виконкомом Буряківської сільської ради [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 5-6). [PERSON] , [INFO] є сином позивача, що вбачається зі свідоцтва про народження ( а.с. 9). Згідно довідки від Буряківської сільської ради від 16.07.2020 у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1975 р.н. та [PERSON] , 1980 р.н. ( а.с. 7). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 16.07.2020 [PERSON] , 1980 р.н. зареєстрований у будинку [ADDRESS] . Під час обстеження було встановлено, що він не проживає у будинку із 2000 року, не піклується про батьків. Про вказані факти підтвердили сусіди ( а.с. 9). За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки доказів про поважність причин непроживання відповідача у житлі позивача понад рік суду не надано, позивач заперечує проти реєстрації відповідача в його будинку, твердить, що реєстрація відповідача, серед іншого, змушує нести додаткові витрати по утриманню будинку, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Зважаючи, що сплата судового збору позивачеві було відстрочена до ухвалення рішення та позов задоволено, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави слід стягнути 840,8 грн судового збору.

Outcome: approved