Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

18.12.2019 р. позивач звернулася у суд з даним позовом, у якому просить: розірвати шлюб з відповідачем, що укладений 13.06.2016 р., та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що подружні відносини між нею та відповідачем припинені. Основною причиною розпаду сім`ї є зловживання останнім алкоголем. Між цим вказує, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя. Вона неодноразово вибачала відповідачу, однак все марно, оскільки ні сім`я, ні дитина його не зупиняють. Він вигнав її із дитиною із будинку в с.Волиця Сокальського району Львівської області. Крім цього, ствердила, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, добровільно коштів на утримання дитини не надає, відтактягар матеріального утримання дочки лежить на ній. Ухвалою від 10.01.2020 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 14.04.2020 року підготовче провадження було закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 27.08.2020 року. 27.08.2020 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала письмову заяву від 27.08.2020 року, у якій просить справу розглянути у її відсутності, при цьому вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач будь-яких заяв чи клопотань не подавав, про причини неявки не повідомив. При цьому, відповідачем також не було подано відзиву. Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності учасників справи, що не з`явились на виклик суду. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Як передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2016 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.06.2016 р. виконавчим комітетом Волицької сільської ради Сокальського району Львівської області. Від спільного подружнього життя у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 14.07.2017 р. Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати. Окрім цього, зі змісту позовної заяви вбачається, що тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів для цього добровільно не надає. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бутименшим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як передбачено з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 18.12.2019 року і до повноліття дитини. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. від якого позивачка була звільнена при подачі позову, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача у користь позивачки.

Outcome: partial