Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

18.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила в судовому порядку визнати незаконним та недійсним пункт 99 рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 05.06.2018 року №190/10-VII, яким їй було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати Фурсівську сільську раду Білоцерківського району затвердити складений на її ім`я ТОВ «КРАЯНИ» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати дану земельну ділянку їй у власність та стягнути з відповідача судові витрати. 22.03.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 07.05.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.11.2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] було задоволено частково, а саме: визнано незаконним та недійсним пункт 99 рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05.06.2018 року № 190/10-VII, яким було відмовлено [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га (кадастровий номер 3220488301Ю2:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що у резолютивній частині судового рішення «не зазначено строк і порядок набрання ним законної сили відповідно до пункту 3 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України». У задоволенні решти вимог відмовлено. 28.11.2019 року позивач - [PERSON] , шляхом направлення поштою, яка зареєстрована судом 05.12.2019 року, подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій зазначила, що 25.11.2019 року судом ухвалено у вищевказаній справі рішення про часткове задоволення позовних вимог. Перед ухваленням рішення її представником, адвокатом Гарнагою Ігорем Юрійовичем, було заявлено суду, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення будуть подані додаткові письмові докази, що підтверджують витрати на професійну правничу (правову) допомогу, крім тих, що вже містяться у матеріалах справи (абзац другий ч. 8 ст. 141 ЦПК України). На сторінці 08-й позовної заяви вона зазначила, що її судові витрати у справі складаються з судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. та з витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої (правової) допомоги у сумі 16568 грн. 40 коп. Проте у вищевказаному рішенні судом не були вирішені дані питання. Загальна сума судових витрат становить наступні розміри: судовий збір - 768 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у загальному розмірі 28 100,00 грн. Тому, просила ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі, а саме судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 28 100,00 грн. 16.12.2019 року представник Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, за довіреністю Голуб Олена Іванівна, надала до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат мотивуючи тим, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав. У разі недотримання вимог ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Вважає, що зазначений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 28100,00 грн. є необґрунтованим, оскільки відсутні докази відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України, які підтверджують надання відповідної правничої допомоги та здійснення відповідних витрат. Вартість послуг з надання професійної правничої допомоги визначена умовами договору №2 від 24.02.2016 р. із змінами, внесеними до даного договору від 12.02.2019 року. Відповідно до п. 1.1 предметом договору Адвокат приймає у провадження доручення клієнта на надання йому правничої допомоги.П.1.2 розділу 1 цього договору передбачено, що деталізація видів правничої допомоги може викладатися у Додатках до даного Договору,складеними сторонами у двох примірниках, кожен з яких є невід`ємною частиною Договору і має юридичну силу. Так, сторонами договору (адвокатом та Клієнтом) укладений додаток до даного договору від 04.12.2018 року про розмір гонорару за надання правничої допомоги в сумі 1000 грн., а також додаток до даного договору від 12.02.2019 року про розмір гонорару за обслуговування адвокатського провадження у справі клієнта в сумі 800 грн. щомісячно. При цьому не зазначено, яка саме правова допомога надається клієнту, та в якій справі. У наданих копіях квитанцій про сплату гонорару від 22.05.2017 р., від 29.06.2017 р., від 12.07.2017р., від 04.12.2018 р., від 08.01.2019 р., від 12.02.2019 р., від 01.03.2019р., від 04.04.2019 р., від 08.05.2019 р., від 04.06.2019 р., від 04.07.2019 р. на загальну суму 9800,00 (дев`ять тисяч вісімсот) грн. зазначено лише суми сплаченого гонорару за надання правової допомоги, інформація про вид правової допомоги та номер справи відсутня. Справа була порушена в березні 2019 року, а отже квитанції про сплату гонорару за 2017-2018 роки не свідчать про надання правничої допомоги в рамках даної справи. Крім того, у відповідності з п. 3.1. договору Клієнт щоразу сплачує авансом (попередньо)Адвокату гонорар готівкою у фіксованому розмірі за надання клієнту відповідної правової допомоги, яка є необхідною для виконання доручення клієнта. Тобто, надані адвокатом квитанції свідчать про сплату авансу, що не є підтвердженням факту надання правової допомоги. У відповідності з п. 2.1 розділу 2 договору за результатами виконання доручення клієнта щодо надання йому правничої допомоги адвокат подає клієнту для підписання два примірники акту здавання - приймання виконання доручення за Договором, по одному для кожної із сторін, кожен з яких є невід`ємною частиною Договору і має юридичну силу. У відповідності з правилами ведення бухгалтерського обліку факт надання послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг. Акт здавання - приймання виконання доручення за Договором не наданий, а отже факт надання послуг є не підтвердженим. Також, сплата коштів взагалі викликає сумнів, так як відбувається «із рук в руки» , а не через банківські установи. Отже, зазначені документи не можуть слугувати доказами щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, саме у цивільній справі № 357/2888/19.Адвокат Гарнага Наталі Юріївна надає до суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої (правової) допомоги у цивільній справі № 357/2888/19, де зазначає, що у період з 13.04.2017 р. по 19.09.2019р. включно витрати адвоката у справі клієнта становлять 07 годин 00 хвилин робочого часу, при цьому, документально цей факт не підтверджує. Як зазначено вище розгляд справи № 354/2888/19 тривав з березня по жовтень 2019 року. Адвокатом наданий так званий «Детальний опис» послуг за інший період. Також, вказує, що клієнту надавалися наступні види правничої допомоги: надання правової інформації, витребування письмових доказів за адвокатськими запитами, надання консультацій, роз`яснень з правових питань, складання процесуальних документів, за що Клієнтом внесено гонорар в сумі 9800,00 грн. Надання правової інформації, надання консультацій є видом первинної правової допомоги, не пов`язаної з розглядом справи в суді. А витребування письмових доказів за адвокатськими запитами не підтверджено належними доказами зважаючи на відсутність копій таких запитів у матеріалах справи. Також, до заяви про розподіл судових витрат додано додаток до Договору № 10 від 25.11.2019, в якому зазначено вид правничої допомоги - підготовка до судового засідання, представництво інтересів клієнта 25.09.2019 року у судовому засіданні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, сума розміру гонорару - 2600 грн. 00 коп., та квитанцію про сплату вказаної суми гонорару згідно зазначеного додатку. У матеріалах справи відсутня будь-які ухвали, що зобов`язують позивача надавати додаткові докази, письмові пояснення, готувати процесуальні документи чи вчиняти будь-які інші дії. Таким чином, вид правової допомоги «підготовка до участі у справі» є безпідставним, надуманим адвокатом. Сума судових витрат заявлена позивачем до відшкодування у розмірі 28100,00 грн. значно перевищує суму зазначену в позовній заяві, а саме 16568,40 грн. При цьому позивачем не доведено неможливість передбачити такі витрати та взагалі не доведений факт понесення таких витрат. Отже, на підставі всього вищевказаного вважає, що сума витрат на правничу допомогу на загальну суму 28100,00 грн., надана заявником, не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, оскільки порушено вимоги щодо співмірності витрат зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також порушено вимоги п. 8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, а тому заява про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню. Отже, вважає, що у даному випадку має місце зловживання заявником та його представником процесуальними правами щодо визначення розміру понесених витрат на правничу допомогу, оскільки наданий розрахунок витрат на правничу допомогу на підставі договору №121/Ц від 22.10.2018 р. є необґрунтованим, необ`єктивним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом фактично наданої правничої допомоги. Тому, просила заяву позивача в частині розподілу витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвокатів у розмірі 28 100, 00 грн. залишити без задоволення, а розмір судового збору, сплаченого позивачем у цивільній справі №357/2888/19 зменшити пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату,час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1,3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Позивач, на підтвердження стягнення судових витрат на правничу допомогу, надала договір про надання правової допомоги №2 від 24.02.2016 року, зміни до договору про надання правової допомоги №2 від 12.02.2019 року, детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат цивільній справі №357/2888/19 адвокатами Гарнагою Ігорем Юрійовичем та Гарнагою Наталі Юріївною , квитанції про сплату гонорару. Відповідно до п. 1.1 предметом договору адвокат приймає у провадження доручення клієнта на надання йому правничої допомоги та п.1.2 розділу 1 цього договору передбачено, що деталізація видів правничої допомоги може викладатися у Додатках до даного Договору,складеними сторонами у двох примірниках, кожен з яких є невід`ємною частиною Договору і має юридичну силу. Відповідач, заперечує розмір зазначених витрат, вважає його необґрунтованим та подає клопотання про зменшення розміру судових витрат відповідно до вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Суд критично оцінює докази надані позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у сумі 28100,00 грн., оскільки, з наданих копій квитанцій про сплату гонорару від 08.02.2017 року, від 22.05.2017 р., від 29.06.2017 р., від 12.07.2017р., від 04.12.2018 р., від 10.12.2018 року та додатку до Договору № 10 від 25.11.2019 року, в якому зазначено вид правничої допомоги - підготовка до судового засідання, представництво інтересів клієнта 25.09.2019 року у судовому засіданні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, сума розміру гонорару - 2600,00 грн., квитанцію про сплату вказаної суми гонорару згідно зазначеного додатку, вбачається, що сума сплачених гонорарів за надання правової допомоги за 2017-2018 роки не свідчать про надання правничої допомоги в рамках даної справи, а з позовною заявою [PERSON] звернулася в березні 2019 року, та як вбачається з матеріалів справи №357/2888/19, судове засідання 25.09.2019 року було призначено та не проводилося. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Ау рішенні Євросуду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Судом встановлено, що заява про ухвалення додаткового рішення подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 1, 150-156, 191-197), позивачем було сплачено при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1536,80 грн. та здійснено витрати на правничу допомогу згідно квитанцій про сплату гонорару від 08.01.2019 року, від 12.02.2019 року, від 01.03.2019 року, від 04.04.2019 року, від 08.04.2019 року, від 23.04.2019 року, від 08.05.2019 року, від 04.06.2019 року, від 04.07.2019 року, від 08.07.2019 року, від 16.09.2019 року в розмірі 18700,00 грн. Таким чином, враховуючи вище зазначене та часткове задоволення позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пропорційно до задоволених вимог: судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9350,00 грн.

Outcome: approved