Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

19.11.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та їх неповнолітні доньки [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі з 2015 року не мешкають у вказаній квартирі, тобто, вже більше п`яти років. Реєстрація відповідачів в квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, через що він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с.48). Представник позивача адвокат - Шевченко С.А. у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , приймаючи участь в судовому засідання в порядку, передбаченому ст. 212 ЦПК України, проти задоволення позовних вимог заперечувала та вказала, що з 2015 року вона з дочками мешкає у м. Києві, де вона працює, а діти навчаються у ліцеї. В спірній квартирі вони не проживають більш ніж 5 років, оскільки позивач чинить перешкоди в цьому. З приводу вказаних перешкод вона до відповідних органів не зверталася. Спірна квартира для неї інтересна лише як місто реєстрації. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про недоцільність визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] (а.с.32-33). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Згідно довідки КП БТІ від 04.08.2020 року № 1851/0.45/01 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 13.07.1995 року р/№ 2-6446. Дата реєстрації - 18.07.1995 року; номер запису 62 в книзі 2а-72.(а.с.21, 22). Згідно довідки № 858, виданої 30.07.2010 року ТОВ «Синергія-БТ», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Київі, [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17, 18). Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано(а.с.15-16). Згідно Акту № 955 від 17.11.2020 року, складеного керівником Комітету мікрорайону «Центр-2» Карпенко О.Ю., вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2015 року по теперішній час не мешкають у квартирі [ADDRESS] (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 2015 року не проживає у спірній квартирі, самостійно покинула зазначену квартиру та перестала у ній мешкати, мешкає у місті Києві. [PERSON] не несе витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірним житлом, суду не надано. З тексту відзиву, наданого [PERSON] , вбачається, що остання разом з доньками не проживає в спірній квартирі з дня розірвання шлюбу, а саме з 21.12.2019 року. Однак в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] в спірній квартирі не мешкає з 2015 року. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було зараховано до технічного ліцею в м. Києві з 02.09.2019 року (а.с.19-20). Суд приходить до висновку, що [PERSON] добровільно залишила спірне житлове приміщення, на даний час проживає у іншому місті, будь-яких перешкод з боку позивача у реалізації свого права користування спірним житлом не має. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти зареєстровані у спірній квартирі як за місцем проживання свого батька [PERSON] , який є власником спірної квартири, тому у неповнолітніх дітей є всі правові підстави для проживання та реєстрації в спірному житлі. Суд враховує висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/09-2449 від 11.12.2020 року, згідно якого є недоцільним визнання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.33). Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, не підлягають задоволенню. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial