Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

18.12.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13.08.2016 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою. Позивачка зазначає, що шлюб між сторонами не розірвано, однак фактично шлюбні відносини не підтримуються, сторони разом як чоловік та дружина не проживають, спільне господарство не ведеться. Також позивачка вказує, що починаючи з народження дитини вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, жодних доходів, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, позивачка не має і тому потребує допомоги від відповідача. За твердженням позивача, відповідач офіційно не працює, але має постійний дохід, тож позивачка вважає, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Ухвалою суду від 15.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали суду про відкриття провадження та копія позовної заяви разом із доданими до неї додатками, яка направлялась на адресу відповідача, повернулись до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). За змістом наявної в матеріалах справи копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач є фізичною особою-підприємцем (а.с. 4). При прийнятті рішення судом перевірено інформацію про реєстрацію відповідача фізичною особою-підприємцем і за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час ухвалення рішення відповідач як фізична особа-підприємець не перебуває в процесі припинення. За змістом довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS](а.с. 5). За змістом наявної в матеріалах справи копії паспорту позивача та даними електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», остання також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 14). За наявною інформацією з Реєстру територіальної громади м. Харкова, відповідач зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 17). За змістом ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що малолітня дитина дійсно проживає з позивачкою, що є умовою для надання позивачці утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання матері своєї дитини. Будь-які данні про незадовільний стан здоров'я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших утриманців, наявності стягнення по будь-яким іншим виконавчим документам. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено. При цьому, суд приходить до висновку, що у зв'язку з не підтвердженням належними до достатніми доказами конкретного розміру щомісячного доходу відповідача, зазначений позивачем розмір аліментів у сумі 2000,00 грн. підлягає зменшенню до розміру прожиткового мінімуму встановлено станом на час прийняття рішення у справі, тобто до 1921,00 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial