Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

18.03.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовами до [PERSON], [PERSON] та до [PERSON], [PERSON]. про стягнення боргу за договорами позики на підставі боргових розписок та розписок про поручительство. 14.05.2014 вищевказані позови ухвалою суду були об'єднані в одне провадження. 17.02.2015 після неодноразового уточнення та збільшення розміру позовних вимог [PERSON] просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] борг за договорами позики в сумі 24900 доларів США, що з урахуванням трьох процентів річних та пені, за курсом НБУ складає 684 163,40 грн. З [PERSON] та [PERSON] просив стягнути 25 374 доларів США та 2180 євро, що з урахуванням трьох процентів річних та пені, за курсом НБУ складає 774 015,03 грн. З [PERSON] просив стягнути 18600 доларів США, що з урахуванням трьох процентів річних та пені, за курсом НБУ складає 513 055,43 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог надав ксерокопії боргових розписок, частину з яких в подальшому підтвердив оригіналами. В судовому засіданні позивач та його представники пояснили, що кошти у доларах США та євро позичав у [PERSON] [PERSON] особисто. Його поручителем була [PERSON] Боргові розписки писав [PERSON] та його знайома [PERSON] Частково [PERSON] повертав борг, здебільшого невеликими сумами в доларах США та трохи в євро, і він знову позичав йому гроші. Відповідач [PERSON] в свою чергу надав суду розписки про часткове повернення боргу та пояснив, що він не зберігав оригінали боргових розписок, повернутих [PERSON], до того ж не всі виконані розписки той йому повертав. Позов визнав частково, вважає, що борг який залишився незначний та є його особистим боргом, так як кошти він позичав для своїх потреб. Вислухавши сторони та їх представників суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, такого ж роду та такої ж якості. Отже, договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передачі коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч. ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З аналізу цих правових норм можна зробити висновок, що боргова розписка слугує доказом на підтвердження укладання договору позики та передачі коштів або речей. З моменту її складання у позичальника виникає обов'язок повернути позику у строк обумовлений сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 527 цього Кодексу, кожна сторона у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризи наслідків не пред'явлення такої вимоги. За правилами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. За правилами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою в свою чергу передбачена відповідальність у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми та з урахуванням індексу інфляції. В главі 49 ЦПК України визначені способи та порядок забезпечення виконання зобов'язання, якими, зокрема є неустойка (штраф, пеня), порука, застава. Відповідно до ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 559 ЦПК України визначені випадки припинення поруки. Зокрема, порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В судовому засіданні встановлено, що впродовж 2012-2013 років [PERSON] позичав кошти [PERSON], поручителем якого виступала [PERSON] Частину коштів [PERSON] повернув позичальнику. Вказані взаємовідносини сторони оформляли розписками. Належного обліку позичених та повернутих коштів сторони не вели. Боргові розписки інколи мають відсилку до попередніх, а в розписках про повернення боргу не зазначена сума прописом та не вказано на виконання якого саме боргового зобов'язання [PERSON] прийняв кошти від [PERSON] Разом з цим сторони визнали, що кошти позичались та повертались у доларах США, які в розписках про повернення боргу мають позначку «у.е.» або у євро, про що зазначалось у розписках. Таким чином суд вирішує спір, виходячи із засад розумності та справедливості, з врахуванням пояснень сторін, свідка [PERSON] та на підставі оригіналів боргових документів, які надав позивач та розписок про повернення боргу, поданих відповідачем. На думку суду, за відсутності належним чином оформленого договору позики, обов'язку боржника надати для доведення виконання свого боргового зобов'язання розписку про повернення боргу або оригінал боргового документа, кореспондується обов'язок кредитора надати оригінал боргової розписки для доведення зворотного - невиконання боржником свого зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач [PERSON] не надав суду для дослідження оригінали наступних боргових розписок: розписки [PERSON] (поручитель [PERSON].) від 12.05.2013 на суму 7000 доларів США; розписки [PERSON] (поручитель [PERSON]) від 15.05.2013 на суму 7000 доларів США; розписки [PERSON] (поручитель [PERSON].) від 14.11.2012 на суму 10900 доларів США (а.с.7-9). В свою чергу [PERSON] надав суду в оригіналі одну з цих розписок, а саме від 14.11.2012, де на зворотній стороні зроблені два записи від 02.03.2013 та 02.04.2013 про повернення боргу. Ці записи частково визнали позивач та свідок [PERSON], який отримав кошти в рахунок боргу [PERSON] Однак вони наполягали на тому, що цифра «2» попереду суми 5900 доларів США є дописаною невідомою особою і тому не визнали всю вказану на звороті розписки суму( а.с.158). Повторна судово-почеркознавча експертиза від 19.12.2014 (а.с. 200-204) не дала чіткої відповіді на поставлене питання: чи містить цифровий запис «25900» дописування цифр, виконані не [PERSON], а лише містить висновок про дописування цифри «2» тому, враховуючи позицію позивача, суд вважає безспірними записи про повернення боргу на звороті розписки від 14.11.2012 на загальну суму 10900 доларів США (5900+5000), що відповідає сумі боргу за вказаною розпискою. Отже, відсутність у позивача оригіналів боргових розписок [PERSON] (поручитель [PERSON]) від 12.05.2013 та від 15.05.2013, а також наявність у [PERSON] оригіналу боргової розписки від 14.11.2012 з записами про повне повернення боргу, є підставою для відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів за вищевказаними борговими розписками. Вирішуючи позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за розписками, суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] не надав суду оригінал боргової розписки [PERSON] (поручитель [PERSON]) від 18.01.2013 на суму 2040 доларів США (а.с. 244). В свою чергу представник [PERSON] категорично заперечила наявність вказаного боргу. Вказану ксерокопію розписки суд вважає недопустимим доказом в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України. А тому позов в частині стягнення боргу за розпискою від 18.01.2013 не підлягає задоволенню. Відповідно до оригіналу розписки від 01.08.2012 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 13600 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на строк до 01.08.2013. Поручителем по даній розписці виступила [PERSON] (а.с.240). Вищевказані боргові зобов'язання були продовжені до 01.12.2013 грудня розпискою [PERSON] від 02.09.2012 з одночасною додатковою позикою на суму 5000 доларів США (а.с.241) Таким чином зміна умов договору позики збільшила обсяг відповідальності позичальника та відбулась без відому та без згоди поручителя. На момент звернення [PERSON] до суду минув, встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя, а тому порука [PERSON] припинилася. Отже, відповідальним за грошовими зобов'язаннями від 01.08.2013 та 02.09.2012 є лише [PERSON], який повинен був до 01.12.2013 повернути [PERSON] 18600 доларів США (13600+5000). На підтвердження виконання цього обов'язку [PERSON] надав суду розписки [PERSON] про повернення [PERSON] боргу частинами в період з 01.09.2012 по 01.09.2013, які виконані кредитором на звороті копії боргової розписки від 01.08.2013 (а.с.159). Аналізуючи вищевказані записи про повернення боргу, суд звертає увагу на те, що суми не вказані прописом, а позивач не визнає наступні записи «9705» від 17.06.2013 та останній запис «9405» від 17.09.2013 та вказує на дописування у цих записах цифр «9». Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 19.12.2014 (а.с. 200-204) згадані записи дійсно містять дописування цифри «9», але встановити чи виконані вони автором розписок [PERSON] не представляється можливим. За таких обставин, вирішуючи питання про повернення боргу за розпискою від 01.08.2012 на суму 13600 доларів США, суд бере за основу суму коштів вказану в розписках кредитора про повернення боргу на зворотній стороні копії боргової розписки без врахування дописаних цифр та євро, що загалом становить 8870 доларів США. Отже, залишок боргу [PERSON] за розпискою від 01.08.2012 становить 4730 доларів США (13600-8870), які разом з борговою розпискою від 02.09.2012 на 5000 доларів США [PERSON] зобов'язався повернути до 01.12.2013. Вищевказане зобов'язання залишилось не виконаним, сума боргу склала 9730 доларів США (4730+5000), яка за 443 дні прострочки, як вказано в уточнюючому позові від 17.02.2015, відповідно до положень ст. 625 ЦПК збільшилась на 3% річних (9730 х 3%/365 х 443=354,28) і становить 10084,28 доларів США (9730+354,28). Згідно розписки від 02.09.2012 [PERSON] позичив у [PERSON] 13600 доларів США в національній валюті по курсу НБУ до 01.12.2013 Поручителем по даній розписці виступила [PERSON] Вищевказані боргові зобов'язання були продовжені до 31.01.2014 розпискою [PERSON] від 03.12.2013 з одночасною додатковою позикою на суму 5000 доларів США (а.с.242) Таким чином зміна умов договору позики збільшила обсяг відповідальності позичальника та відбулась без відому та без згоди поручителя, а тому порука [PERSON] за розпискою припинилася на підставі ч.1 ст. 559 ЦПК України. Отже, відповідальним за вищевказаним грошовим зобов'язанням є лише [PERSON], який повинен був до 01.12.2013 повернути [PERSON] 18600 доларів США (13600+5000). На підтвердження виконання цього обов'язку [PERSON] не надав суду доказів. Внаслідок не виконання зобов'язання, сума боргу 18600 доларів США за 382 дні прострочки, які вказані в уточнюючому позові, відповідно до положень ст. 625 ЦПК збільшилась на 3% річних (18600 х 3%/365 х 382=583,99), і становить 19183,99 доларів США (18600+583,99). Враховуючи те, що за правилами ч.1 ст. 524 ЦПК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, суд перераховує 29268,27 доларів США (10084,28+19183,99), які [PERSON] повинен був повернути [PERSON] за розписками від 01.08.2012, 02.09.2012, 03.12.2013, у гривні за офіційним курсом НБУ на дату вирішення спору (29268,27 х 21,553929 = 631 248,73 грн.). Відповідно до оригіналу розписки від 03.12.2012 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 2720 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на строк до 03.12.2013 Поручителем по даній розписці виступила [PERSON], про що зробила власноручний запис під розпискою [PERSON] (а.с.243). Відповідно до оригіналу розписки від 18.01.2013 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 2014 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на строк до 31.12.2013 Поручителем по даній розписці виступила [PERSON], про що зробила власноручний запис під розпискою [PERSON] (а.с.245). Отже, відповідальним за грошовими зобов'язаннями по розпискам від 03.12.2012 та 18.01.2013 є [PERSON] та [PERSON], як солідарні боржники. Оскільки зобов'язання по розписці від 03.12.2012 залишилось не виконаними в строк до 03.12.2013, сума боргу 2720 доларів США за 441 день прострочки, які вказані в уточнюючому позові, відповідно до положень ст. 625 ЦПК збільшилась на 3% річних (2720 х 3%/365 х 441=98,59), і становить 2818,59 доларів США (2720+98,59). Враховуючи те, що зобов'язання по розписці від 18.01.2013 також залишилось не виконаними в строк до 31.12.2013, сума боргу 2014 доларів США за 413 днів прострочки, які вказані в уточнюючому позові, відповідно до положень ст. 625 ЦПК збільшилась на 3% річних (2014 х 3%/365 х 413=68,37), і становить 2082,37 доларів США (2014+68,37). Отже, [PERSON] та [PERSON] повинні повернути [PERSON] борг за вищевказаними розписками від 03.12.2012 та 18.01.2013 в сумі 4900,96 доларів США (2818,59+2082,37), що за офіційним курсом НБУ на дату вирішення спору складає 105 634,80 грн. (4900,96 х 21,553929). Відповідно до оригіналу розписки від 23.04.2013 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 2180 євро в національній валюті по курсу НБУ на строк до 01.08.2013 Поручителем по даній розписці виступила [PERSON], про що зробила власноручний запис під розпискою [PERSON] (а.с.246). Оскільки на момент звернення [PERSON] до суду минув, встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя, порука [PERSON] припинилася. Відповідальним за вищевказаним грошовим зобов'язанням є лише [PERSON] Суд бере до уваги розписки [PERSON] про часткове повернення боргу на суму 180 євро (60+60+60), які надав суду [PERSON] (а.с.159) та визначає борг за розпискою від 23.04.2013 - 2000 євро (2180-180). Враховуючи те, що вищевказане грошове зобов'язання в обумовлений строк до 01.08.2013 виконане частково, сума залишку боргу - 2000 євро за 565 днів прострочки, які вказані в уточнюючому позові, відповідно до положень ст. 625 ЦПК збільшилась на 3% річних (2000 х 3%/365 х 565=92,88), і становить 2092,88 євро (2000+92,88). Отже, [PERSON] повинен повернути [PERSON] борг за розпискою від 23.04.2013 в сумі 2092,88 євро, що за офіційним курсом НБУ на дату вирішення спору складає 47717,13 грн. (2092,88 х 22,799746). Вирішуючи спір, суд відмовляє позивачу у стягненні пені за не виконання грошового зобов'язання за борговими розписками, з огляду на таке. Жодна з боргових розписок не містить такого забезпечення виконання грошового зобов'язання як пеня, а значить сторони не погодили цю умову. Посилання позивача на ст. 1048 ЦК України при нарахуванні пені є безпідставним, оскільки ця норма закону передбачає щомісячне нарахування процентів за договором позики, про що позивач не просить суд та не надав відповідного розрахунку. При цьому суд звертає увагу на те, що юридично-правове значення пені та процентів за користування позикою, порядок їх нарахування є різним. За правилами ст.11 ЦПК України, яка визначає принцип диспозитивності сторін, суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також суд,

Outcome: partial