Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

19.05.2014 року позивач звернулась до суду із позовом про встановлення факту володіння та користування житловим будинком, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що в 1957 року [PERSON] була видана в безстрокове користування земельна ділянка площею 400 кв.м., для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на даний час - [ADDRESS]. Будинок був побудований в 1965 році. В будинку мешкали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], та їх син [PERSON], [INFO]. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилось майно, а саме: будинок за адресою: [ADDRESS], в якому залишилась мешкати його дружина та син, які фактично прийняли спадщину. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті [PERSON] залишилась самотньою, вона потребувала постійного догляду, не мала змоги вести господарство. [PERSON] звернулась до позивачки з проханням піклуватися про неї, у зв'язку з тим, що позивачка була її сусідкою. 30.11.2012 року був оформлений заповіт, згідно якого [PERSON] заповідала позивачці усе своє майно. Позивач забрала [PERSON] до себе та піклувалась про неї. [INFO] померла [PERSON]. Позивач усі витрати пов'язані з поховання сплатила самостійно. Після смерті [PERSON] залишився спадок у вигляді будинку за адресою: [ADDRESS]. В шестимісячний строк позивач звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Однак державний нотаріус 14.05.2014 року виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва на право спадщини, оскільки вищевказане домоволодіння не було зареєстровано в органах державної реєстрації. На даний час спадок позивач прийняти не може. На підставі викладеного позивач просила встановити факт володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] за померлим [PERSON] Визнати за позивачем право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке складається з житлового будинку лит. «А-1», з прибудовами «а», «а4» загальною площею - 61,5 кв.м.; з якої житлова -34,1 кв.м.; уборной лит. «Г» в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, оскільки позивач вичерпала усі передбачені законом можливості оформити спадкові права. Пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача - виконкому Пролетарської районної у м. Донецьку ради у судове засідання не з»явився, надавши до суду заяву із проханням розглядати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06.05.1957 року [PERSON] була видана в безстрокове користування земельна ділянка площею 400 кв.м., для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на даний час - [ADDRESS], що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, та випискою з рішення засідання Виконкому Будьоннівської районної ради депутатів працюючих м. Сталіно. від 21.03.1957 року (а.с.6-8), після цього в 1965 році на вказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок із господарськими прибудовами, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.9-12). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.15). Після його смерті спадкоємцем за законом були: його дружина [PERSON], [INFO], та його син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14), які у встановленому законом порядку до нотаріальної контори не звертались, однак фактично прийняли спадщину, оскільки продовжували проживати у спірному будинку тобто вступили у фактичне володіння спірним майном, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-12). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.16). Після його смерті спадкоємцем за законом була його мати [PERSON], [INFO], яка у встановленому законом порядку до нотаріальної контори не зверталась, однак фактично прийняла спадщину, оскільки продовжувала проживати у спірному будинку тобто вступили у фактичне володіння спірним майном, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-12). Відповідно до заповіту від 30.11.2012 року, який був зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с.28). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.17). До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулась [PERSON], але державний нотаріус Яценко В.А. 14.05.2014 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що в свідоцтві про право на спадщину на майно відсутня відмітка про реєстрацію в органах державної реєстрації права власності за померлою на нерухоме майно, як того вимагає чинне законодавство, що підтверджується постановою про відмову та довідкою від 29.05.2013 року № 252320, яка видана КП «БТІ м.Донецька» (а.с.20,21). Відповідно до листа Третьої Донецької Державної нотаріальної контори від 12.06.2014 року № 1250/01-16 з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] на теперішній час ніхто не звертався, свідоцтва про право власності на теперішній час не видавалась (а.с.35-40). Дослідивши технічний звіт № 14.52300.020 судом встановлено, що в результаті проведеного дослідження будівельно - монтажні роботи з будівництва житлового будинку лит. «А-1» з прибудовами літ. «а», літ. «а4», виконані без відхилення від діючих будівельних норм і правил та знаходяться в задовільному технічному стані (а.с. 41-61). Відповідно положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Згідно до ч.3 ст.. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 4 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадщину» передбачений ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи або доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку. Згідно ст.. 1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно ст.. 1269 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Проте, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом.На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх». Таким чином, оцінюючи наведене суд приходить до висновку про те, що [PERSON] за життя набув право власності на спірне домоволодіння, оскільки йому у встановленому порядку було виділено земельну ділянку, на якій він збудував будинок за життя у 1965 році без відхилення від будівельних норм, оскільки державна реєстрація його права власності на нерухоме майно не вимагалась. З цих підстав позовні вимоги щодо встановлення факту володіння та користування житловим будинком за померлим [PERSON] є зайвими та задоволенню не підлягають. Оскільки спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON], яка у передбаченому законом порядку на момент смерті спадкодавця фактично прийняла спадщину, суд приходить до висновку, що до неї перейшло право власності на спірне домоволодіння у поярдку спадкування за законом. Крім того, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що не оспрювалось у судовому засіданні, при цьому використала усі передбачені законом заходи щодо оформлення своїх спадкових прав, та беручи до уваги той факт, що до [PERSON] на момент її смерті перейшли права власника спірного домоволодіння у порядку спадкування за законом, суд приходить до висновку про можливість визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у поярдку спадкування за заповітом. На підставі викладеного, ст. 1263, 1268, 1269 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial