Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

19.02.2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмирі 1/6 від усіх видів заробітку [PERSON] але не менш ніж 50 % на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягненням дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмирі 1/6 від усіх видів заробітку [PERSON] але не менш ніж 50 % на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягненням дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання дружини, [PERSON], у розмирі 1/6 від усіх видів заробітку [PERSON], починаючи з дня подання заяви до суду та до досягненням дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилась, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Суд, ознайомившись з матеріалами справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2015 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має дохід, щомісячно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батька у її утриманні, погодженої між сторонами частки аліментів, які підлягають стягненню, стягненню підлягають аліменти в частці від заробітку/доходу відповідача. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей 19 лютого 2018 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дітей. Відповідно до ч. 2,4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1,2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, оскільки діти сторін проживають з позивачкою, то вона має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною віку трьох років, а тому суд вважає за необхідне, приймаючи до уваги також те, що відповідач жодних заперечень щодо позову не надав, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини, [PERSON], у розмирі 1/6 від усіх видів заробітку [PERSON], починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 19.02.2018 року до досягненням дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO]. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 80, 84, 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved