Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

18.02.2014 року КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2007 року по 31.10.2012 року у розмірі 5273 грн. 91 коп., судовий бір 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання відповідачу. Відповідач періодично сплачує за комунальні послуги. 20.11.2012 року КП «ХТМ» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з відповідачів. 30.11.2012 року судом видано судовий наказ, який 26.12.2012 року за заявою відповідача було скасовано. Після чого, КП «ХТМ» звернулося до суду з позовною заявою. В судовому засіданні представник КП «ХТМ» позовні вимоги підтримала, заявила клопотання про поновлення строків позовної давності з моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу - з 23.11.2012 року, оскільки звернутися з позовом можливо лише після звернення в наказному провадженні, що і було зроблено. У зв'язку з цим, строк позовної давності пропущено з поважних причин. Відповідачка сплачувала заборгованість нерегулярно, не завжди в повному обсязі, тому й утворилась заборгованість. В призначенні платежу відповідачка вказувала сплату за місяць та рік. Тому, частина коштів перераховувалася на погашення боргу за місяць та рік, який і вказувала відповідачка, а інша частина коштів (в разі внесення більшої суми) перераховувалась в рахунок погашення заборгованості, що була наявна за минулі періоди. В квитанціях не був зазначений відповідачкою який певний період сплати внесених коштів, наприклад, декілька місяців чи декілька років. Тому позивач, отримавши кошти в більшому розмірі, як власник, й розпоряджався на власний розсуд коштами, які не підпадали під призначення платежу. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали повністю. Відповідачка зазначила, що позивач звернувся поза межами строку позовної давності. У зв'язку з майновим станом вона оплачувала послуги періодично, коли були гроші вона платила більше ніж нараховувалось. За 2011, 2012, 2013 роки вона оплачувала послуги. Те що було раніше нараховано позивачем (за минулі роки), вона що могла, те й оплачувала. Коли були кошти, вона сплачувала їх наперед, щоб їх потім зараховували у рахунок нарахованих сум за надані послуги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] та отримують як споживачі послуги з теплопостачання, які надаються КП «ХТМ». Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 р. N 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.03.2007 року по 31.10.2012 року утворилася заборгованість у розмірі 5273 грн. 91 коп. В судовому засіданні, відповідачка визнала, що грошові кошти, які вона сплачувала, відображені в розрахунку, який надано представником позивача. В судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про поновлення строків позовної давності з моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу - з 23.11.2012 року, оскільки звернутися з позовом можливо лише після звернення в наказному провадженні. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» звернулося 23.11.2012 року до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржників (відповідачів). 30.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ №2018/18872/2012 про стягнення заборгованості з відповідачів у розмірі 6888 грн. 20 коп. 26.12.2012 року вказаний судовий наказ за заявою боржників (відповідачів) ухвалою суду було скасовано. Після скасування судового наказу позивач звернувся до суду в позовному провадженні 18.02.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом свого права, зокрема, щодо стягнення заборгованості з боржників, 23.11.2012 року (з заявою про видачу судового наказу), то позивач мав право на стягнення заборгованості в межах 3-х річного строку позовної давності, тобто з 23.11.2009 року. Разом з тим, звернутися до суду за захистом свого права у позовному провадженні позивач набув можливість після скасування судового наказу - 26.12.2012 року, тобто строк з дня звернення до суду з завою про видачу судового наказу (23.11.2012 року) по день скасування судового наказу (26.12.2012 року) пропущено з поважних причин. Однак, після скасування судового наказу позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 18.02.2014 року, тому період з 27.12.2012 року по 17.02.2014 року (строк 1 рік 02 міс. 21 день) позивачем пропущено без поважних причин. У зв'язку з цим, суд вважає можливим поновити строк позовної давності як пропущений з поважних причин лише з 15.02.2011 року (23.11.2009 рік + строк пропущений без поважних причин 1 рік 02 місяці 21 день = 15.02.2011 рік). Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01.03.2007 року по 14.02.2011 року задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позовної давності. Суд розраховує заборгованість відповідно до відомості нарахувань та оплат за теплопостачання, яка за період з 15.02.2011 року по 31.10.2012 року, складає 1271,39 грн.(95,44+102,26+64,36+161,68+559,88+166,98+120,79) В судовому засіданні відповідачка зазначила, що вона не погоджується з тим, що позивач самостійно зараховував грошові кошти, які вона сплачувала в більшому розмірі, на погашення заборгованості, яка виникла за минулі роки. Як вбачається з наданих відповідачкою квитанцій про сплату комунальних послуг, відповідачка при сплаті певних сум коштів за послуг з теплопостачання вказувала період оплати за певний один «місяць» та певний один «рік». При внесенні відповідачкою коштів у більшому розмірі, ніж нараховувалось за відповідний місяць, нею у квитанціях не вказувалось про зарахування переплачених коштів за якийсь конкретний період чи зарахування коштів «наперед». Таким чином, відповідачка не вказувала призначення коштів, сплачених у більшому розмірі, ніж нараховано за поточне споживання послуг. Тому позивач, отримавши грошові кошти сплачені у більшому розмірі, за відсутності зазначення відповідачем призначення (період) переплачених коштів, за наявності заборгованості перед позивачем, позивач мав право здійснювати погашення заборгованості за минулий період. У зв'язку з цим, позивач не вважається таким, що порушив права відповідача, коли в рахунок погашення заборгованості, що виникла раніше, перераховував сплачені добровільно відповідачкою грошові кошти у більшому розмірі, ніж нараховано за поточне споживання послуг. У зв'язку з цим, стягненню підлягає заборгованість, яка виникла за період з 15.02.2011 року по 31.10.2012 року та складає 1271,39 грн. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Суд вважає необхідним стягнути у рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір по 14 грн. 68 коп. з кожного (243,60 х 1271,39 / 5273,91 = 58,73 грн.; 58,73 / 4 = 14,68) Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial