Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

17 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами в яких просить про розірвання шлюбу. Мотивує вимоги тим, що сімейне життя подружжя не склалося через різні несумісні характери, часті непорозуміння та скандали, почуття взаєморозуміння та любові втрачено. Спільне господарство не ведуть та разом не проживають. Шлюб існує формально. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Провадження у справі відкрито 03 січня 2020 року та призначений розгляд справи в загальному провадженні. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити, зазначив, що з серпня 2018 року по теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливе. Відповідач надала заяву, якою позовні вимоги визнала, підтвердила, що шлюб розпався, з серпня 2018 року шлюбні стосунки не підтримують, примирення неможливе. Просить залишити собі після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд закінчує розгляд справи за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів в підготовчому засідання у зв`язку з визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2012 року, про що свідчить запис № 80, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, між громадянином України [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишається проживати з матір`ю. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач сторони спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду родини та припинення відносин стали ті обставини, що почуття взаєморозуміння втрачено. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Почуття взаємоповаги та любові у шлюбі відсутнє. Сторони згодні на розірвання шлюбу, вважають, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved