Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19 вересня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом звернулася представник позивача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 01 серпня 2017 року, термін дії, до 01 серпня 2020 року (а.с.41). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на ті обставини, що 13 грудня 1994 року померла бабуся позивача [PERSON], - [PERSON], а 23 листопада 2005 року померла і мати позивача, - [PERSON]. Після смерті бабусі позивача відкрилася спадщина на належну їй частку квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі (раніше Орджонікідзе), буд.№12, кв.№35, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №4069, яке видане УЖКГ Криворізької міської Ради 26 травня 1993 року. Спадщину після смерті [PERSON] позивач фактично прийняла, тому як була зареєстрована з нею за однією адресою. Вказує на те, що 27 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до [PERSON], державного нотаріуса Третьої Криворізької ДНК, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі. Але постановою від 27 липня 2017 року №1045/02-31/0214/02-47 у видачі свідоцтва позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що при огляді документів було виявлено відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між позивачем та [PERSON], як між онукою та бабусею, та для вирішення питання спадкування рекомендовано звернутися до суду. Зазначає, що на теперішній час у позивача збереглися наступні документи: свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], яке видане Кіровською сільською радою 24 квітня 1954 року ЯИ №064559, в якому матірю записана [PERSON]; свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON], яке видане р/б ЗАГС м. Кривого Рогу 10 серпня 1968 року ІІ-АІ №477036, в якому зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка, - «Железняк»; свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON], яке видане Дзержинським ЗАГС м. Кривого Рогу 23 червня 1971 року І-АБ №173124, в якому зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка, - «Григоренко». Мати позивача, - [PERSON] народилася у с. Кірова Дніпропетровської області у 1936 році, але нажаль її свідоцтво про народження було втрачено, а отримати його повторно не можливо, в звязку з тим, що довоєнні архіви не збереглися. Бабуся позивача, - [PERSON], [INFO], все життя прожила у с. Кірова Дніпропетровської області, там же народилася і позивач, що підтверджується даними свідоцтва про її народження та даними записами у її паспорті. Приблизно у 1983 році бабуся переїхала до сімї позивача у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, тому що вона була вже досить похилого віку, до того ж часто хворіла та потребувала стороннього догляду. До самої смерті вона проживала з позивачем та її родиною у квартирі по вул. Орджонікідзе, буд.№12, кв.№35, що підтверджується довідкою з місця проживання померлої [PERSON], яку видано 21 липня 2017 року, №1118. Коли у 1993 році позивач та її сімя (вона, її чоловік, її дочка) приватизували квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд.№12, кв.№35, [PERSON], як член їхньої родини, теж брала з ними участь у приватизації цього майна. Все бабусине життя позивач підтримувала з нею дуже теплі стосунки, тому що окрім позивача та її матері, - [PERSON], інших родичів у неї не було. 03 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулася із заявою до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою суду від 04 серпня 2017 року, у відкритті провадження за вказаною заявою позивачу було відмовлено, оскільки даний спір породжує спір про право, та було розяснено, що позивачем має бути поданий позов в загальному порядку, що передбачений ЦПК України. Посилається на ті обставини, що окрім бабусі позивача співвласниками вказаної вище квартири є позивач [PERSON], її дочка, - [PERSON], та її померлий чоловік, - [PERSON]. На підставі викладеного, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим встановити факт родинних відносин між [PERSON], яка померла 23 листопада 2005 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та [PERSON] Пелагією Петрівною, яка померла 13 грудня 1994 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, як між дочкою та матірю, відповідно до цього встановити факт, що [PERSON], яка померла 13 грудня 1994 року, є бабусею позивача [PERSON], [INFO], та визнати за позивачем [PERSON], право власності на 1/4 частку квартири, загальною площею 56,93кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд.№12, кв.№35, в порядку успадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 13 грудня 1994 року. Позивач [PERSON] при розгляді справи присутньою не була, в порядку ст.38 ЦПК України, скористалася правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Представник позивача [PERSON], - [PERSON] при розгляді справи присутньою також не була, надала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача, - територіальної громади в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті [PERSON] ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи, судом встановлено наступне. 13 грудня 1994 року померла бабуся позивача [PERSON] (а.с.16, 17), - [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №317256 від 13 грудня 1994 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.7). 23 листопада 2005 року померла мати позивача [PERSON], - [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №053195 від 23 листопада 2005 року, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8). Після смерті бабусі позивача [PERSON], - [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частку квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі (раніше Орджонікідзе), буд.№12, кв.№35, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло №4069, яке видане УЖКГ Криворізької міської Ради 26 травня 1993 року (а.с.9). Спадщину після смерті [PERSON] позивач фактично прийняла, тому як була зареєстрована з нею за однією адресою. 27 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до [PERSON], державного нотаріуса Третьої Криворізької ДНК, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі. Постановою від 27 липня 2017 року №1045/02-31/0214/02-47 у видачі свідоцтва позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що при огляді документів було виявлено відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між позивачем та [PERSON], як між онукою та бабусею, та для вирішення питання спадкування рекомендовано звернутися до суду (а.с.10, 11). Факт родинних відносин між [PERSON], яка померла 23 листопада 2005 року та [PERSON], яка померла 13 грудня 1994 року, як між дочкою та матірю, та те, що [PERSON], яка померла 13 грудня 1994 року, є бабусею позивача [PERSON], [INFO], підтверджується копіями наявних в матеріалах справи документів, а саме: свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], яке видане Кіровською сільською радою 24 квітня 1954 року ЯИ №064559, в якому матірю записана [PERSON] (а.с.12); свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON], яке видане р/б ЗАГС м. Кривого Рогу 10 серпня 1968 року ІІ-АІ №477036, в якому зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка, - «Железняк» (а.с.13); свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON], яке видане Дзержинським ЗАГС м. Кривого Рогу 23 червня 1971 року І-АБ №173124, в якому зазначено, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка, - «Григоренко» (а.с.14). До моменту смерті [PERSON] проживала з позивачем та її родиною у квартирі по вул. Криворіжсталі, буд.№12, кв.№35, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою з місця проживання померлої [PERSON], яку видано 21 липня 2017 року, №1118, відділом реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Металургійної районної у місті ради (а.с.15). 03 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулася із заявою до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою суду від 04 серпня 2017 року, у відкритті провадження за вказаною заявою позивачу було відмовлено, оскільки даний спір породжує спір про право, та було розяснено, що позивачем має бути поданий позов в загальному порядку, що передбачений ЦПК України (а.с.18). Окрім [PERSON] співвласниками вказаної вище квартири є позивач [PERSON], її дочка, - [PERSON], та її померлий чоловік, - [PERSON] (а.с.9). Згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що спірна квартира була набута у власність відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», то за своєю правовою природою, набуття права власності на дану квартиру не залежало від трудового внеску кожного співвласника. Тобто, розподіл часток із майна передбачає їх рівність. Отже, кожному з вищевказаних власників квартири належало б по 1/4 частині у разі виділу часток. Відповідно до цього, частка померлої [PERSON] складає саме 1/4 частку вказаної квартири. Згідно звіту про оцінку майна №AG170816-004, вартість оціночного обєкта, житлової двокімнатної квартири, загальною площею 56,93кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), буд.№12, кв.№35, на час його складання становить 178930,00 гривень, без урахування ПДВ. У тому числі 1/4 частка складає 44733,00 гривні. Вартість 1м.кв. становить 2875,00 гривень (а.с.19-34). Частиною 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Частиною 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. [PERSON] померла 13 грудня 1994 року, тобто до набрання чинності ЦК України. Однак, до липня 2017 року ніхто зі спадкоємців до нотаріальної контори не звертався і ніким із спадкоємців прийнята не була. І тільки у липні 2017 року позивач, як онука померлої, звернулася до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав. У відповідності з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Так як мати позивача померла 23 листопада 2005 року, тобто пізніше її бабусі, тому спадкування за правом представлення неможливо, а застосовуються положення саме статті 1265 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася і не була прийнята спадкоємцями за законом, коло яких було визначене ЦК 1963 року і спадщина не була взята на облік та не перейшла у власність держави. На підставі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.3 ст.397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved