Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вимоги обгрунтовував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після чого відкрилася спадщина у вигляді належних йому земельних ділянок та частини домоволодіння, яке відносилося до типу колгоспного двору. Разом з ним до дня його смерті проживала дружина [PERSON], яка у встановленому порядку відмовилася від прийняття обов`язкової частки у спадщині. Будучи спадкоємцем за заповітом, він прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, за відсутності реєстрації за батьком права власності на збудований житловий будинок, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, а тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.«А-І» із прибудовою літ. «а» та ганком літ. «кр», на 1/2 частину господарських будівель: сараю літ.«Б», сараю літ.«В», сараю літ.«Г», сараю літ.«Д», сараю літ.«Е», сараю літ.«Ж», сараю літ.«З», вбиральні літ. «У», по [ADDRESS]. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є батьком та матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.5). 07 серпня 2002 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і для ведення особистого селянського господарства, площею 0,58 га, що розташована на території с.Подільки Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с.9). 13 листопада 2008 року [PERSON] заповів усе своє майно сину [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 13 листопада 2008 року за реєстровим №168. [INFO] року помер [PERSON] (а.с.20). Із довідки Подільківської сільської ради Липоводолинського району від 07 серпня 2013 року вбачається, що за адресою по [ADDRESS] до дня своєї смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований разом із дружиною [PERSON] Із копій погосподарських книг за 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 роки вбачається, що господарство [PERSON] по [ADDRESS] з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був [PERSON] У перод з 1991 року по 1995 рік у домоволодінні проживали [PERSON] з дружиною [PERSON] (а.с.10-18). 10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON], та з заявою про те, що вона не претендує проти отримання свідоцтва про право власності на ? частку спадкового майна її сином [PERSON] 10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька. 09 грудня 2014 року [PERSON] після смерті батька отримав три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 0,7080 га, 3,5411 га, 0,4409 га. Відповідно до виготовленого 16 квітня 2016 року технічного паспорту, домоволодіння по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ.«А-І» (1991 року побудови), загальною площею 72,8 кв.м, житловою - 32,9 кв.м, із прибудовою літ. «а» (1991 року побудови), ганком літ. «кр» (1991 року побудови), сараю літ.«Б» (1960 року побудови), сараю літ.«В» (1960 року побудови), сараю літ.«Г» (1960 року побудови), сараю літ.«Д» (1960 року побудови), сараю літ.«Е» (1960 року побудови), сараю літ.«е» (1960 року побудови), сараю літ.«К» (1960 року побудови), сараю літ.«З» (1960 року побудови), вбиральні літ. «У» (1960 року побудови), загальною дійсною вартістю 206198 грн. (а.с.6-8). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення при особистих зобов'язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;... г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року... Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки станом на 15 квітня 1991 року у колгоспному дворі проживали батько позивача [PERSON] з дружиною [PERSON] вони вдвох набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР є рівними (по 1/2 у кожного). Зважаючи на правовий режим спірного нерухомого майна, заповідаючи усе своє майно позивачеві, [PERSON] розпорядився лише належною йому частиною майна. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року». Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 16 квітня 2016 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлому [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, протягом шести місяців має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що дружина померлого [PERSON] у передбачений ст.1273 ЦК України шестимісячний строк відмовилася від прийняття обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] Позивач у строк звернувся до нотаріальної контори та належним чином прийняв спадщину після смерті батька, а тому за заповітом успадкував домоволодіння за вказаною адресою. Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок та господарські будівлі з прибудовами зведені на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку з вказаними господарськими спорудами нормативним вимогам, наявні правові підстави для визнання права власності на належну батьку 1/2 частину домоволодіння за спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину за заповітом.

Outcome: approved