Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

17.12.2018 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , мотивований тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою і проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 14551006844 від 14.05.2015. Згідно договору дарування домоволодіння від 29.12.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 2815 та інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний № 77409462 від 29.12.2016, їй належить будинок [ADDRESS] . У даному будинку зареєстровано її батька - [PERSON] та знайому батька [PERSON] , яку він зареєстрував 06.11.2013, коли будинок належав йому, за її проханням. У жовтні 2016 року [PERSON] повідомила, що поїде до родичів у м. Донецьк, з того часу вона у будинку не проживає. Батько неодноразово телефонував [PERSON] та просив знятися з реєстрації, але вона на вимоги не реагує, а в останній час з нею взагалі втрачено зв`язок. Факт того, що відповідач не проживає у спірному будинку з 15.10.2016, тобто більше одного року без поважної причини, підтверджується актом депутата Ялтинської селищної ради Попова А.А. від 13.12.2018. Тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватися житлом. Позивач в судове засіданне не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини. Згідно з довідкою № 1451006844 від 14.05.2015 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). У відповідності до договору дарування домоволодіння серії [NUMBER] від 29.12.2016, [PERSON] належить будинок [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 77409462 від 29.12.2016, будинок [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 29.12.2016 № 2815 належить [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з адресної картки, у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 06.11.2013, та [PERSON] , [INFO] , з 06.11.2013 (а.с. 9). У відповідності до акту обстеження домоволодіння [ADDRESS] Мангушського р-ну Донецької області від 13.12.2018, складеним депутатом Ялтинської селищної ради Поповим А.А. , у зазначеному будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але з 15.10.2016 вона фактично не проживає у даному будинку (а.с. 10). У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жиловому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню її права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved