Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

18.10.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна. Ухвалою суду від 08.11.2018 року було відкрито провадження по даній справі (а.с.33). 13.12.18 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву (а.с.150-152). 28.12.2018 року позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив (а.с.47). Ухвалою суду від 28.12.18 року за клопотанням представника позивача було витребувано докази (а.с.51-52). Ухвалою суду від 17.09.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалами суду 20.09.2019 року, 08.01.2020 року, 31.01.2020 року за клопотанням представника позивача було вирішено проводити судові засідання у режимі відеоконференції з Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу (а.с.195-196, 218-219,233-234). 03.02.2020 року відповідачем державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори надано відзив на позов, (а.с.234). Позивач [PERSON] у позовній заяві (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 12.04.19 року а.с.103-106, від 30.04.19 року а.с.123-125, від 05.06.19 року а.с.140-142) просила: - визнати недійсним нотаріально-посвідчений договір дарування Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати 60/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних побудов спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане 25.09.2002 року державним нотаріусом Штельмах Н.А. після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на спадкове майно; - визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 30/100 частин домоволодіння [ADDRESS] ; - визнати автомобіль ВАЗ 2104, 1998 року випуску р.н. [NUMBER] , трактор ЮМЗ р.н. [NUMBER] , причіп до трактора ЮТЗ р.н. [NUMBER] , трактор Т-5 р.н.з. [NUMBER] , причіп до трактора Т-25 р.н. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: - визнати за [PERSON] право особистої власності на автомобіль марки ВАЗ 2104, - визнати за нею [PERSON] право особистої власності на трактор ЮМЗ р.н.з. [NUMBER] , , причіп до трактора ЮТЗ р.н. [NUMBER] , трактор Т-5 р.н.з. [NUMBER] , причіп до трактора Т-25 р.н. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона, позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] з 06.10.1984 року перебували у шлюбі. Після одруження вони проживали з чоловіком в будинку [ADDRESS] , де також проживала мати відповідача [PERSON] .. Право власності на Ѕ частину вказаного будинку відповідач [PERSON] отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Апостолівською державною нотаріальною контрою 22.12.1984 року, площа будинку складала 28,4 м2. Після вони прийняли спільне рішення про звернення за наданням дозволу на прибудову до будинку, рішенням Апостолівської міської ради № 2 від 27.02.85 року було надано дозвіл на здійснення добудови до будинку. Прибудова здійснена їх спільними зусиллями за спільні кошти, внаслідок прибудови загальна та житлова площа будинку збільшилась. Про реєстрацію новоутвореного житлового будинку їй нічого не відомо. Також на території домоволодіння здійснено будівництво двох гаражів. 18.01.1986 відповідач без її відому подарував Ѕ частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] , своїй матері, договір дарування посвідчено державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори, при цьому нотаріусом не було взято до уваги, що на час дарування житлова площа будинку збільшилась з 28,4 м2 до 39 м2, але технічна документація не виготовлялась, тому у договорі вказана площа 28,4 м2. Крім того, відповідачем державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Штельмак Н.А. 25.09.2002 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 39,0 м2, хоча у свідоцтвах про право на спадщину від 22.12.84 року та договір дарування житлового будинку від 18.01.1986 року містять розмір житлової площі 28,4 м2. Про це їй стало відомо під час звернення до БТІ, коли почала порушувати питання про поділ майна. Також за час спільного проживання за рахунок спільної праці та за спільні кошти придбано рухоме майно автомобіль ВАЗ 2104, 1998 року випуску р.н. [NUMBER] , трактор ЮМЗ р.н. [NUMBER] , причіп до трактора ЮТЗ р.н. [NUMBER] , трактор Т-5 р.н.з. [NUMBER] , причіп до трактора Т-25 р.н. [NUMBER] . Для належного зберігання вказаного рухомого майна позивач разом з чоловіком збудували гараж розміром 4*6 метрів та гараж розміром 8*6 метрів на території домоволодіння [ADDRESS] , дозволи на будівництво яких надавалось виконавчим комітетом Апостолівської міської ради від 27.04.05 року № 96 та від 20.07.85 року № 7. Декілька років вона з відповідачем проживає окремо, однак питання про поділ майна почали вирішувати після розірвання шлюбу, вона зрозуміла, що відповідач заперечує її права на поділ майна. Вважає, що 60/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних споруд є спільною сумісною власністю, договір дарування від 18.01.1986 року є недійсним, також недійсним є свідоцтво про право на спадщину від 25.09.2002 року, вказане нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу, а оскільки домовленості з відповідачем щодо поділу не досягнуто, звернулась до суду з казаним позовом, при чому в порядку поділу просить виділити їй трактор ЮМЗ р.н. [NUMBER] , причіп до трактора ЮТЗ р.н. [NUMBER] , трактор Т-5 р.н.з. [NUMBER] , причіп до трактора Т-25 р.н. [NUMBER] , оскільки вони потрібні їй для обслуговування земельної ділянки площею 0,4318 га, яка є у її власності. Відповідачем [PERSON] 13.12.18 року надано відзив на позовну заяву (а.с.150-152), у якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки спільне проживання припинено у 2011 році, спору про поділ майна не було, тому звернувшись до суду з позовом у 2018 році позивач пропустила строк позовної давності, оскільки строк позовної давності обчислюється від дня коли сторона дізналась про порушення свого права, тому просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Рухоме майно має зношення, оцінка вартості позивачем здійснена невірна, тому надані позивачем докази вартості майна є неналежними доказами, не згоден віддати позивачу техніку, оскільки вона не має прав. Тому вважає, що позивач на дане майно не має прав, зловживає процесуальними правами. Позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив від 28.12.2018 року, згідно якої вважає, що до вимог про поділ майна подружжя, якщо шлюб не розірвано позовна давність не застосовується, спору між ними про поділ майна не було, були домовленості, але відповідач домовленості не виконував, тоді вона усвідомила, що між ними виник спір щодо поділу майна у 2018 році, тоді ж вона дізналась, що відповідач без її згоди здійснив відчуження майна, яке є їх власністю (а.с.47). Відповідачем державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори надано відзив на позов, згідно якого вважає себе неналежним позивачем по справі, оскільки спірний договір дарування нею не посвідчувався, свої дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину вважає правомірними, також вважає, що нотаріус не може бути відповідачем по справі про спадкування, з цих підстав просила у позові відмовити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, у редакції уточненої позовної заяви. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити через безпідставність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS] належала відповідачу на праві власності, тому здійснивши її дарування своїй матері не повинен був отримувати згоду дружини, тому договір дарування є дійсним, сторони припинила спільне проживання у 2011 році, що заявляє сама позивач у позовній заяві, спору про рухоме нерухоме майно між ними не було, а тому, просив відмовити у позові через безпідставність та застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 06.10.1984 року до 04.08.2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, а 04.08.2018 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується записами у паспортах сторін та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Апостолівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с.5-7,8). Між сторонами виник спір щодо поділу майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22, 23, 24\~постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Доводи позивача [PERSON] про виникнення спільної сумісної власності подружжя на 60/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, згідно зі\~статтею 24 КпШС України, у редакції, чинній на момент укладення шлюбу, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування є власністю кожного з них. Частиною першою\~статті 25 КпШС України\~визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічні положення містить\~стаття 62 СК України. У судовому засіданні сторони не заперечували, що після одруження вони проживали у житловому будинку [ADDRESS] . Право власності на даний будинок на момент одруження сторін було зареєстровано за батьком відповідача [PERSON] [PERSON] , що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, зареєстрованим в БТІ 13.03.1963 року (а.с.80-81). Однак фактично на час одруження сторін батько відповідача [PERSON] [PERSON] помер07. [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 76). Домоволодіння знаходилось у спільній частковій власності відповідача [PERSON] та його матері [PERSON] , а саме: - відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 22.12.1984 року державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори як спадкоємець [PERSON] мав право власності на 1/2частину житлового саманного обкладеного цеглою будинку житловою площею 28,4 м2 з надвірними побудовами, розміщеного на земельній ділянці 591 м2 в [ADDRESS] , що належала померлому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого 15.04.1959 року Апостолівською державною нотаріальною конторою за № 501 та зареєстрованого в Нікопольському БТІ 13.03.1963 року в реєстраційній книзі за № 4-127 (а.с.80-81). - мати відповідача [PERSON] [PERSON] була власником Ѕ частини зазначеного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 22.12.1984 року Апостолівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим номером № 1528, як дружині гр. [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.70). Рішенням виконавчого комітету Апостолівської міської Ради народних депутатів від 20.02.1985 року матері відповідача - [PERSON] надано ділянку за адресою [ADDRESS] у розмірі існуючої ділянки для будівництва прибудови веранди до житлового будинку (а.с.10). Рішенням відділу архітектури виконавчого комітету Апостолівської міської Ради народних депутатів від 20.02.1985 року [PERSON] надано дозвіл на здійснення прибудови веранди до житлового будинку за адресою [ADDRESS] у розмірі 3*4,5 м2. Строк закінчення робіт 20.02.1986 року (а.с.10, зворот). 18.01.1986 року відповідач [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар Ѕ частину житлового будинку житловою площею 28,4 м2 з відповідною частиною надвірних побудов що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці 591 м2. На даній земельній ділянці розташований один житловий будинок саманний обкладений цеглою житловою площею 26,14 м2 та господарчі побудови: сарай, вбиральня, сарай, підвал, гараж, побудова. Ця Ѕ частина з відповідною частиною господарчих побудов належала дарителю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Апостолівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 22.12.1984 року за реєстровим номером № 1532 та зареєстрована в Нікопольському БТІ 15.01.1985 року за № 4-127, що підтверджується договором дарування від 18.01.1986 року, посвідченим приватним нотаріусом Штефан В.В. (а.с.9). У оглянутому в судовому засіданні технічному паспорті на спірний житловий будинок міститься запис про здійснення експлікації приміщень 17.02.1986 року, тобто після укладення зазначеного договору дарування від 18.01.1986 року, згідно якого площа будинку більша ніж на момент укладення договору дарування. Оскільки дані інвентаризаційні роботи проведені після укладення договору дарування, і у справі відсутні будь-які докази збільшення площі будинку до моменту укладення договору дарування, а також те, що дозвіл на проведення прибудови до спірного житлового будинку надано матері відповідача, то суд вважає недоведеним, що успадковане відповідачем [PERSON] майно у вигляді 1/2частини житлового будинку по [ADDRESS] , істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін, як подружжя. Інших доказів, які б надавали можливість встановити конкретний час проведення будівельних робіт, та порівняти вартості об`єкта до та після поліпшення, суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які б безумовно свідчили про вчинення подружжям дій що призвели до істотного збільшення вартості майна будинку [ADDRESS] . Таким чином доводи позивача про те, що за час шлюбу за рахунок їх спільної з відповідачем праці та затрат істотно збільшилось у вартості успадковане відповідачем майно - житловий будинок [ADDRESS] , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. А тому, позовні вимоги про визнання 60/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель спільною сумісною власністю подружжя та похідні від них вимоги про визнання недійсним нотаріально-посвідченого договору від 18.01.1986 року, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 25.09.2002 року та поділ цього майна задоволенню не підлягають. Доводи позивача про те, що у період шлюбу нею та відповідачем було придбано рухоме майно знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, з свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ЯАА № 356418 встановлено, що автомобіль ВАЗ 2104, 1998 року випуску р.н. [NUMBER] , зареєстровано на праві власності за відповідачем [PERSON] на підставі т/п ВІС202837 від 19.05.98 року, довідка рахунок № ОПГ 140210 від 19.05.1998 року. З свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] встановлено, що відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу трактор ЮМЗ-6кл, 1990 року випуску р.н. [NUMBER] , № [NUMBER] (машини) 8B4381(двигуна) 027965 (шасі), реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво видане на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2001 року, квитанція № 381 від 07.04.2001 року, акт передачі від 07.04.2001 року. З свідоцтва про реєстрацію машини серія АК № [NUMBER] встановлено, що відповідач [PERSON] є власником причіп одноосний, 1999 року № 10733, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво видане на підставі квитанції № 47 від 13.05.1999 року. З технічного паспорту на трактор колісний № 668449 Т-25А, 1993 року випуску, двигун Д [NUMBER] , встановлено, що його власником є [PERSON] на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру № 165 від 08.04.1994 року, номерний знак машини 2206ШУ. З технічного паспорту на причіп тракторний № 0460666 2ПТС-ум, 1982 року випуску, встановлено, що його власником є [PERSON] на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.03.1993 року, номерний знак машини ЕА 6198. При вирішенні спору, суд виходить з того, що за загальним правилом, встановленим\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені у\~статті 60 СК України). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.\~\~\~\~\~ Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15. Водночас у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 зроблено висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №405/2391/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Отже, тягар доказування обставин для спростування презумпції спільності права власності подружжя на автомобіль покладається на відповідача [PERSON] , який повинен її спростувати. Будь-яких доказів щодо того, що спірне рухоме майно придбано відповідачем за свої особисті кошти у судовому засіданні не надано. Тому, суд вважає встановленим, що подружжям [PERSON] та [PERSON] у період перебування у шлюбі за спільні сумісні кошти подружжя придбано: - автомобіль ВАЗ 21043, 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] ? реєстраційний номер [NUMBER] , - трактор ЮМЗ-6кл, двигун № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , - причіп одноосний, 1999 року № 10733, реєстраційний номер [NUMBER] , - трактор колісний № [NUMBER] , 1993 року випуску, двигун Д [NUMBER] , - причіп тракторний № [NUMBER] 2 [NUMBER] -ум 1982 року випуску, а тому на підставі ст. 60 СК України це майно є їх спільною сумісною власністю. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так як державна реєстрація вказаного майна здійснена за відповідачем, вимога позивача про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Та [PERSON] підлягає задоволенню. Доводи позивача про не досягнення згоди щодо поділу цього майна не заперечувались відповідачем, і у судовому засіданні він підтвердив, що на даний час вказане рухоме майно перебуває у його володінні, з оцінкою наведеною позивачем він не згоден. Вирішуючи питання про поділ спільного сумісного майна, суд виходить з того, що згідно ч.1\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1, 2\~ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрат її цільового призначення. Відповідно до п. 22\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділити спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, яке є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними, відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За змістом п. 25\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо неподільні речі не можуть бути реально поділенні між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У судовому засіданні позивачем на підтвердження вартості майна надано роздруківка з сайту про вартість іншого а не спірного майна (а.с. 13-23), відповідач з цією вартістю не згоден, сторони у судовому засіданні відмовились від призначення експертизи, а тому надані позивачем докази на підтвердження вартості майна суд вважає неналежними, спірне майно є неподільними речами, частки подружжя у спірному майні є рівними, але спірні речі не можуть бути реально поділенні між подружжям відповідно до їх часток, а тому суд вважає можливим у порядку поділу визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу. Доводи відповідача та представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 72 Сімейного Кодексу України\~позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Шлюб між сторонами розірвано 04.08.2018 року, з позовом про поділ майна позивач звернулась 18.10.2018 року, тому підстав для застосування строків позовної давності не має. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт придбання сторонами у період шлюбу за спільні сумісні кошти автомобіля ВАЗ 2104, 1998 року випуску р.н. [NUMBER] , трактора ЮМЗ р.н. [NUMBER] , причіпу до трактора ЮТЗ р.н. [NUMBER] , трактора Т-5 р.н.з. [NUMBER] , причіпу до трактора Т-25 р.н. [NUMBER] , та необхідність поділу спільного сумісного майна між колишнім подружжям шляхом визнання за кожним з подружжя права на Ѕ частину спільного майна з метою захисту порушеного права позивача, за захистом якого позивач звернулась в межах строку позовної давності. У іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial