Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

19 квітня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 08 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між сторонами, про що внесений актовий запис №384. Від шлюбу мають малолітню дитину [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалося, в них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди у сімейному житті та побуті. Зазначає, що збереження сімї неможливе. З наведених підстав просить суд розірвати шлюб та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач у судовому засідання не зявилася, однак у заяві від 06 червня 2017 року просить розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що внесений актовий запис №384 (а.с.3). Статтею 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд наголошує, що шлюб за своїм змістом є добровільним союзом чоловіка та жінки (статті 21, 24 СК України). Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, подальше існування шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, оскільки вона не бажає надалі перебувати в шлюбі з відповідачем. Статтею 111 СК України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У судовому засіданні 16 травня 2017 року було зясовано, що збереження сімї є неможливим. В судовому засіданні було оголошено перерву до 06 червня 2017 року з метою надання сторонам можливості примирення. Вказані заходи не призвели до порозуміння між сторонами. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як слідує з позовних вимог, позивач бажає надалі іменуватися набутим у шлюбі прізвищем [PERSON], тому саме це прізвище суд залишає позивачу. На підставі наведеного та

Outcome: approved