Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 липня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 08 травня 1993 року сторони перебували у шлюбі. В період шлюбу подружжям на підставі договору купівлі-продажу було набуто у власність квартиру [ADDRESS]. Оскільки квартиру було набуто за рахунок спільних коштів відповідно до ст.22 КЗпШС, вона є спільною сумісною власністю подружжя. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, а тому відповідно до ст.ст.61, 69, 70, 71 СК України позивач просить його вимоги задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі. У випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні з 8 травня 1993 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 січня 2018 року. Сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 31 березня 1999 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано квартиру №22 загальною площею 40,4 кв.м., по вул. Курчатова, 71 в м. Хмельницькому. Згідно висновку про вартість майна від 17 липня 2018 року вартість кватири становить 157\~762 грн. Позовні вимоги [PERSON] вмотивовані тим, що право власності на квартиру оформлене на [PERSON], яка в добровільному порядку поділити її не бажає, заперечуючи право власності позивача на ? частину. Відповідно до ст.22 КпШС в редакції чинній на час придбання квартири майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що квартиру придбано в інтересах сімї, під час спільного проживання сторін, а доказів, того, що кошти були витрачені на її придбання є особистою приватною власністю відповідача суду надано не було, суд приходить до висновку, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності та вважає за необхідне визначити частку позивача у ній в розмірі ?. Судові витрати по справі становлять 788 грн 81 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved