Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

19.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), починаючи з дня подання даного позову до суду; відкликати виконавчий лист виданий 20.06.2018 року Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] аліментів з Краматорського міського відділу ДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що з 25.11.2003 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.10.2014 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу, за їх спільною згодою, проживав разом із відповідачкою. Рішенням Краматорського міського суду від 20.06.2018 року з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В червні 2019 року син вирішив змінити місце поживання та з того часу проживає разом з ним і перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим на теперішній час стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина є недоцільним та безпідставним. З свого боку, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим він вимушений це робити в судовому порядку та вважає, що розумним, реальним та достатнім розміром аліментів буде 1/4 частина від заробітку [PERSON] .. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у зв`язку із їх безпідставністю, не заперечувала той факт, що з червня 2019 року син [PERSON] проживає разом із батьком, але вона не припиняла утримувати сина матеріально, забезпечувати одягом, сплачувати послуги репетиторів та піклувалася про його культурний розвиток і відпочинок. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2003 року, який розірвано рішенням Краматорського міського суду від 17.10.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краматорського міського суду від 20.06.2018 року з позивача на користь відповідачки на утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його (заробітку) доходу щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частинами 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК ). Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). При розгляді справи на підставі наявних у ній доказів судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка [PERSON] за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків із утримання неповнолітньої дитини, яка проживає на теперішній час із позивачем [PERSON] .. Згідно частини 2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В судовому засідання сторони не заперечували, що з червня 2019 року неповнолітній [PERSON] , який досяг чотирнадцятирічного віку, самостійно визначив місце свого проживання разом із батьком [PERSON] .. Крім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував обставин, що відповідач регулярно сплачує послуги репетитора для сина та забезпечує його одягом. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Тому, при вирішенні питання стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, її права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Так як після стягнення з позивача аліментів на утримання дитини обставини, що впливали на їх призначення змінилися, місце проживання дитини було визначено з батьком, суд вважає за необхідне припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини та стягнути з неї на його користь аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, які слід стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання дитини, суд враховує обставини визначені ст.182 СК України, та добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову або подання заяви про видачу судового наказу. Позивач звернувся до суду з позовом до про стягнення аліментів 19.05.2020, отже стягнення аліментів має здійснюватися саме із зазначеної дати. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачки судовий збір на користь позивача та держави.

Outcome: approved