Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

18 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги наступним. 11 серпня 2013 року по вул. Свобода м. Слов'янська Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, державний номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21104, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вказана дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини [PERSON] Оскільки відповідальність [PERSON] застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», позивач в той же день 11 серпня 2013 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача і протягом 90 днів після дорожньо - транспортної пригоди, відповідач перерахував йому грошові кошти у сумі 16 560 гривень. Не погодившись з отриманою сумою, оскільки вона не відповідала дійсному розміру шкоди, він звернувся до суду з позовом про стягнення майнової шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. 19 серпня 2014 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року з відповідача на його користь у відшкодування майнової шкоди стягнуто 15 489,15 гривень, але вона була перерахована йому відповідачем лише 04 січня 2016 року. У зв'язку з простроченням відшкодування шкоди внаслідок ДТП відповідачем, позивач вважає, що на його користь підлягають стягненню з відповідача за період з 05 жовтня 2013 року по 04 січня 2016 року: пеня (подвійна облікова ставка НБУ) у сумі 11 533,47 гривень, 3% річних у сумі 1 046,45 гривень, інфляційні витрати у сумі 12 530,72 гривень та судові витрати у сумі 3551,20 гривень. 18 травня 2016 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задоволені у повному обсязі. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] пеню у сумі 11 533,47 гривень, інфляційні витрати у сумі 12 530,72 гривень, три відсотки річних у сумі 1 046,45 гривень, судові витрати по справі у сумі 3 551,20 гривень. Не погодившись з рішенням суду відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просять рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не врахував, що відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву просив застосувати наслідки спливу позовної давності в один рік на вимогу позивача про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд, посилаючись на правову позицію Верховного суду України, викладеної від 6 червня 2012 року №-49цс12, хибно ототожнив два абсолютно різних поняття: страхова сума і страхове відшкодування, бо в правовій позиції мова йшла про виплату страхових виплат страхувальнику, з яким страховик укладав договір добровільного страхування, а позивач не укладав зазначеного договору та має статус третьої особи, якій завдано шкоду в дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки позивачу відповідачем була виплачена перша сума страхового відшкодування в межах встановленого законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку та виплачена й друга сума на підставі рішень по справі належним чином відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», сторони займають позицію боржника і стягувача, та до цих правовідносин неможливо застосовувати правові норми про стягнення неустойки, інфляційних витрат та трьох відсотків річних. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. В судове засідання не з`явилися позивач [PERSON] та представник відповідача, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а також позивач повідомлений відповідно до вимог ст.76 ЦПК України (а.с.110-111). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміни. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, в установлений законом строк відповідач не здійснив виплату у повному обсязі страхового відшкодування, а тому у разі невиконання зобов'язань можуть бути застосовані наслідки, передбачені нормою ч. 2 ст.625 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2014 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області з відповідача на користь позивача стягнуто у відшкодування майнової шкоди 15 489, 15 гривень та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2015 року рішення суду залишено без змін (а.с.4-7). На підставі рішення суду, 28 серпня 2015 року Словянським міськрайонним с удом Донецької області був виданий виконавчий лист про стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди 15 489 гривень(а.с.8). [PERSON] державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15 січня 2016 року, позивача [PERSON] було повідомлено, що при виконанні судового рішення на депозитний рахунок відділу перераховано кошти у повному обсязі. Згідно платіжного доручення від 04 січня 2016 року №1 кошти у розмірі 19 288,55 гривень були йому перераховані. (а.с.9). У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Отже правовідносини, які склались між сторонами у справі є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Отже, суд першої інстанції ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів статті 16 Закону № 85/96-ВР в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України. Проте, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі не звернув уваги на те, що позивач просив стягнути за несвоєчасне відшкодування майнової шкоди внаслідок ДТП подвійну облікову ставку, 3% річних та інфляційні нарахування за період з 05 жовтня 2013 року по 04 січня 2016 року, в той час як рішення апеляційного суду Запорізької області про стягнення суми 15 489,15 гривень, набрало законної сили з 06 серпня 2015 року, а тому саме з цієї дати почалось прострочення з боку відповідача до 04 січня 2016 року, коли була перерахована уся сума позивачу. Тому, апеляційний суд, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 06 серпня 2015 року (з часу встановлення дійсної суми відшкодування майнової шкоди рішенням суду) по 04 січня 2016 року. Розрахунок подвійної облікової ставки НБУ (пені) за період з 06 серпня 2015 року по 04 січня 2016 року у сумі 3 106,11 гривень, а саме: 6.08.2015-27.08.2015 року - 15 489,15 (сума боргу) х (30,00(облікова ставка НБУ)х2)%): 365 (днів)х 22(кількість днів)= 560,16грн.; 28.28.2015-24.09.2015року-15 489,15 (сума боргу) х (27,00(облікова ставка НБУ)х2)%): 365 (днів)х 28(кількість днів)= 641,63грн. 25.09.2015-31.12.2015року- 15 489,15 (сума боргу) х (22,00(облікова ставка НБУ)х2)%): 365 (днів)х 98(кількість днів)= 1 829,84 грн. 01.01.2016-04.01.2016року-15 489,15 (сума боргу) х (22,00(облікова ставка НБУ)х2)%): 365 (днів)х 4(кількість днів)= 74,48 грн. Розрахунок 3% річних за період з 06 серпня 2015 року по 04 січня 2016 року складає у сумі 283,88 гривень, а саме: 6.08.2015-31.12.2015 року - 15 489,15 (сума боргу) х 3% / 365х 219 (днів)=278,80 гривень 01.01.2016-01.04.2016 року - 15 489,15 (сума боргу) х 3% / 365х 4 (дня)= 5,08 гривень Розрахунок індексу інфляції за період з 06 серпня 2015 року по 04 січня 2016 року складає у сумі 446,20 гривень, а саме: Індекс інфляції - за серпень 2015 року -99,2 , за вересень 2015 року-102,3, жовтень 2015 року- 98,7, листопад 2015 - 102,0, грудень 2015 року - 100,7 ((99,2:100)х(102,3:100)х(98,7:100)х(102,0:100)х(100,7:100)) х 100-100 / 100= 0,028 (загальний індекс інфляції) х 15 489, 15 (сума боргу)= 446,20 гривень. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає зміни з вищенаведених підстав. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просив стягнути на свою користь грошові кошти у сумі 25 110,64 гривень. Позовні вимоги задоволені у розмірі 3836,19 гривень, що складає 15% (3839,19х 100): 25 110,64 = 15%). За подання позовної заяви позивачем. було сплачено судовий збір у сумі 551,20, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені виплати по сплаті судового збору у сумі 82,68 гривні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з вищенаведених підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial