Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

19.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 16.08.2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 17.07.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу сторони придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS], та легковий автомобіль СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER], марки RENAULT LOGAN. Просила визнати за собою право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості спірного автомобіля, визнавши право власності на цей автомобіль за відповідачем. В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги. Ухвалою суду від 13.05.2016 року закрито провадження у справі в частині розподілу автомобіля , оскільки спір вирішено добровільно. Відповідач сплатив позивачці 1/2 частину вартості спірного житлового будинку, в зв'язку з чим вона просила визнати право власності на вказаний житловий будинок за відповідачем. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], просили позовні вимоги задовольни в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] позов визнав. За домовленістю між сторонами він виплатив позивачці вартість ? частини спірного житлового будинку , у зв,язку з чим не заперечував , щоб за ним було визнано право власності на будинок, який сторони придбали в період шлюбу. Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом при вирішенні справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16.08.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 17.07.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.02.2007 року та витягом КП «БТІ м. Слов'янська» від 16.02.2007 року. Відповідно до розписки [PERSON] встановлено, що вона отримала від [PERSON] 6700 доларів США за належну їй 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні законодавчі положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка говорить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1 ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, як було встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами по справі, вищевказаний житловий будинок придбаний сторонами в період шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони домовилися про поділ спільного сумісного майна, відповідач визнав вимоги позивача в повному обсязі, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки надані докази та їх належна оцінка повністю підтвердили позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги про поділ сумісного майна подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved