Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

18 червня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за місцем її місцем мешкання. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сімейне життя між сторонами не склалося, сімейні стосунки вони не підтримують з березня 2019 року, не ведуть спільне господарство, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Після припинення їх шлюбних відносин їх донька [PERSON] проживає з нею. Вона має постійне місце проживання, піклується про дитину, створює всі належні умови для існування та розвитку. Тому для повноцінного забезпечення життя та розвитку дитини просить визначити місце проживання дитини разом із нею. Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року провадження у даній справі зупинено та надано сторонам строк для примирення 4 місяці. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року провадження по цивільній справі відновлено. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надіслали суду заяви, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи та просили справу розглянути за їх відсутності. Також позивач просила залишити їй прізвище « [PERSON] », яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, його представник телефоном зазначив про розгляд справи без нього. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської областів судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №126. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 вересня 2016 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Протягом строку, наданого судом за клопотанням відповідача, примирення між подружжям не відбулося. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням приписів статті 113 СК України позивачу необхідно залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Як вбачається з довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані її батьки: [PERSON] і [PERSON] та сестри : [PERSON] і [PERSON] (а.с.11). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] вбачається, що дитина з матір`ю мають окрему добре облаштовану кімнату, у будинку створені всі необхідні умови для проживання, навчання дитини (а.с.12). З копії довідки Воскресенського дошкільного навчального закладу «Сонечко» Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області слідує, що [PERSON] зарахована до вказаного закладу з 01 вересня 2019 року (а.с.36). Як вбачається з довідки Центру розвитку дитини «Теремок знань», [PERSON] відвідує даний заклад з січня 2019 року. Усі питання стосовно відвідування дитиною навчального закладу, оплати. Виховання і розвитку вирішувалися разом з матір`ю. Батько дитини участі у виховному процесі не брав (а.с.38). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Із наявного у матеріалах висновку органу опіки та піклування Вітовської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини № 2923/01-29/27-19 від 20 вересня 2019 року, вбачається, що орган опіки вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Також у даному висновку вказано, що мати працює та має стабільний дохід, піклується про дитину, приділяє багато уваги вихованню, здоров`ю та розвитку дитини (а.с.68-70). Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує малолітній вік дитини, можливість матері приділяти дитині належну увагу, виховання, турбуватися про здоров`я та гармонійний розвиток дитини. Позивач характеризується позитивно, має дохід, належні умови для проживання та розвитку дитини, належно дбає про її здоров`я та розвиток, що підтверджується змістом досліджених судом письмових доказів. Крім того, суд враховує, що відповідач був обізнаний про дати підготовчих та судових засідань, однак будь-яких заперечень, доказів та відзиву не надав. До суду звертався лише з заявою про примирення, при цьому ані в цій заяві, ані в будь-якій іншій проти вимог щодо місця проживання дитини, не заперечував. Більш того, як слідує з висновку органу опіки та піклування Вітовської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини № 2923/01-29/27-19 від 20 вересня 2019 року в своїх поясненнях відповідач не заперечував щоб його малолітня донька [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] . За таких обставин, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає що місце проживання дитини можливо визначити за місцем мешкання його матері і це відповідатиме інтересам дитини, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved