Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

18.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину майна, набутого у період знаходження з відповідачем у зареєстрованому шлюбу з 1992 року до моменту розірвання шлюбу у 2018 році, а саме: мотоцикл «Юпітер», державний номер [NUMBER], рушниця мисливська, автомобіль ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER], причіп, державний номер [NUMBER]; сільськогосподарську техніку - катки (2 одиниці), культиватор (один), сіялка (одна), трактор (один), державний номер [NUMBER], а також прибудували у період з 1996 року по 2017 рік: кухню, прихожу, котельню, гараж та літню кухню, загальною площею десь - 100 кв.м., а також просить стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 29 листопада 1992 року вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу у них народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. У час перебування у шлюбі вони придбали вищезазначене майно, та у період з 1996 по 2017 роки здійснили значні поліпшення будинку, що успадкував її чоловік. У добровільному порядку відповідач не бажає призвести розподіл, тому вона вимушена звернутися до суду з цім позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що мотоцикл «Юпітер» та автомобіль не належать йому і у нього не має свідоцтв про їх реєстрацію на його ім'я. Що він тимчасово користується трактором, причепом, катками, культиваторами, сіялкою, які належать його знайомому. Щодо прибудованих до будинку кухні, прихожої, котельної, гаражу та літньої кухні відповідач зазначає, що на них відсутні правовстановлюючі документи, так як вони збудовані самочинно. Окрім цього належне відповідачу домоволодіння є колгоспним. Відносно мисливської рушниці відповідач зазначає, що вона належить йому та на неї є відповідні документи. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 77-79 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 12, 13,81 ЦПК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 4 та 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що сторони з 29 листопада 1992 року знаходилися у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2018 року, виданого повторно Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.12). Шлюб було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 22.08.2018 року, справа № 497/1221/18, яке набрало законної сили (а.с.13). Відповідачем були надані наступні документи: - технічний паспорт мотоцикла ІЖЮ5К випуску 1990, державний номер [NUMBER] - належить [PERSON]; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу- причепу бортового, державний номер [NUMBER], належить [PERSON]; - свідоцтво про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 23.10.2007 року, трактор колісний, державний номер [NUMBER], належить [PERSON]; - свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], марка ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], належить [PERSON]; - паспорт [NUMBER] мисливська рушниця. Відповідно до наданих відповідачем документів йому належить тільки мисливська рушниця. Позивачем не було надано суду, жодного доказу, який би спростовував твердження відповідача, щодо належності вище переліченого майна не відповідачу, а іншим особам. Відповідно до виписки з погосподарської книги №4 за вих.№245/02-17/3 від 28.08.2018 року головою домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] є [PERSON] та на даний момент домоволодіння є колгоспним двором і після смерті батьків не виготовлені технічні документи на будинок, і спадщину на нього не оформлено. Тобто відповідач не має правовстановлюючих документів на вищезазначений житловий будинком та на даний час не є власником житлового будинку. Що стосується прибудов до зазначеного домоволодіння, які позивач хоче визнати спільним майном подружжя, то позивачем не надано до суду доказів, щодо їх характеристики та будівництва в період шлюбу. Відповідно до п.п. 22,23,28,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК України). Згідно ч.2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Відтак, вказана зброя є особистою приватною власністю [PERSON], у зв'язку з чим не може бути визнана об'єктом спільної сумісної власності подружжя в силу ч.2 ст. 57 СК України, оскільки придбалася та використовувалася ним для індивідуального користування у мисливстві, а будь-яких інших доказів щодо користування позивачем та наявності дозволу позивача на зброю, суду не надано. Так як суду не було надано позивачем жодного доказу наявності на ім'я відповідача правовстановлюючих документів, або наявності у власності відповідача вище переліченого майна, яке вона просить розподілити, як спільне майно подружжя, суд вважає її вимоги не доведеними, а тому не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed