Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до\~ Кобеляцького районного суду\~ із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник позивача [PERSON] , вказує, що відповідно до умов укладеного 24.09.2012 року договору, відповідач, [PERSON] , отримав у АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~\~ Банк надав відповідачу строковий кредит, однак він у порушення умов договору у встановлений строк не проводив\~ чергові платежі. Станом на 23.06.2020 року за відповідачем по укладеному договору рахується заборгованість на загальну суму 24692,47 грн, яку позивач прохає суд стягнути із відповідача. Крім цього, представник АТ КБ «ПриватБанк прохає стягнути із відповідача понесені судові витрати. Відповідач, [PERSON] , позов не визнав і подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов є необгрунтованим і не підтверджений жодними доказами, тому прохав відмовити в його задоволенні ( т. 1 а.с.135-138). 23 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що позивач підписав Анкету-заяву позичальника, на підставі якої отримав кредитні кошти, що підтверджується належними доказами в справі. Враховуючи, що [PERSON] не виконав покладені на нього обов`язки, прохав позов задовольнити. 23 грудня 2021 року [PERSON] подав до суду пояснення, в яких вказав, що Банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тому прохав відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2020 року провадження по даній справі відкрито. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 червня 2021 року заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року скасовано. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В. М.,\~ в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві прохав справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги. У разі неявки в судове засідання відповідача, прохав провести заочний розгляд справи. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, в судове\~ засідання не з`явився. Суд, розглянувши\~ та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає\~ задоволенню. Судом встановлено, що 24.09.2012 року на підставі Анкети-заяви\~ про приєднання\~\~ до\~ Умов і Правил\~ надання\~ банківських\~ послуг\~ у\~ ПриватБанку [PERSON] відкрито\~ рахунок\~ у\~ публічному акціонерному товаристві комерційний банк\~ «ПриватБанк»\~ та\~ видано\~ кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом ( том 1 а.с. 16). Факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами підтверджується наданими позивачем виписками з рахунку, відкритому [PERSON] (т. 1 а.с. 52-67, 170-185), згідно яких вбачається, що [PERSON] з 20 серпня 2013 року та по 31 жовтня 2019 року постійно користувався кредитними коштами, в тому числі після підвищення Банком кредитного ліміту. Крім цього, згідно довідки, наданої позивачем, вбачається, що в період з 2013 року по 2017 рік [PERSON] видавались три кредитні картки (а.с.14). Зміна кредитного ліміту відбувалась у період з 2013 року по 2019 рік (а.с.15). [PERSON] не надав суду доказів того, що він не погоджувався на збільшення кредитного ліміту та більше того, після такого збільшення користувався такими коштами. 14.06.2018 року\~ відбулася\~ державна\~ реєстрація та\~ змінено\~ повне та скорочене найменування позивача\~ з\~ Публічного\~ акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 47-50). Відповідач за кредитним договором\~ свої зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість перед Банком не погасив. Із наданих суду розрахунків, станом на 23.06.2020 р. заборгованість по кредиту становить 24692,47 грн, яка складається із: - заборгованість за кредитом 18181,07 грн; - проценти 6511,40 грн\~ (а.с.8-13). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника процентна ставка по кредиту не вказаний. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Однак як встановлено\~ з розрахунку заборгованості розмір процентної ставки за кредитом не визначено. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. До позовної заяви представником позивача долучені Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк». Отже, представником позивача не наведено достатнє обґрунтування необхідності огляду доказу за місцезнаходженням. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі № 342/180/1, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.04.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.10.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем фактично отримані та використані кошти та у добровільному порядку не повернуті, суд вважає, що позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині необхідно задовольнити, стягнувши із відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18181,07 грн. Разом з тим, у задоволенні позову в іншій частині необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено, що відповідач ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання послуг ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи та на цей час розміщені на офіційному веб сайті. Щодо заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх судів України. Під час підписання Анкети-заяви між позивачем і [PERSON] не визначено вид кредитної картки, яка видається кредитору та строк погашення заборгованості. Наданий суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписана, тому не можна вважати, що саме на умовах, вказаних у Витягу видано кредитну картку. Погашення заборгованості за кредитом було здійснено 29 лютого 2020 року. Позовну заяву подано до суду 03 вересня 2020 року, тому встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності не сплив. Враховуючи зазначене, заява [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] , на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідо стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Outcome: partial