Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

19 листопада 2020 року заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури Дятел В.С., діючи в інтересах комунального некомерційного підприємства «Варвинська центральна районна лікарня» Варвинської районної ради Чернігівської області, звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач по справі [PERSON] 09 липня 2020 року за місцем свого проживання, в [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, синця лівого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] , у період з 17 липня 2020 року по 20 липня 2020 року, перебувала на лікуванні в КНП «Варвинська центральна районна лікарня» в неврологічному відділенні, на що державою було затрачено кошти в сумі 881, 60 грн. По даному факту, 11 липня 2020 року відкрите кримінальне провадження №12020275100000003. В подальшому, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2020 року по справі №731/314/20, в межах кримінального провадження №12020275100000003, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу. За таких підстав, зважаючи на нездійснення посадовими особами КНП «Варвинська центральна районна лікарня» заходів щодо стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення, а відповідач не відшкодував вказані витрати в добровільному порядку, прокурор просить суд стягнути з [PERSON] на користь місцевого бюджету витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення в розмірі 881, 60 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом даної справи. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 11 січня 2021 року. Суд зважає, що з моменту відкриття провадження по даній справі засновника позивача комунального некомерційного підприємства «Варвинська центральна районна лікарня» Варвинську районну раду Чернігівської області було змінено на Варвинську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області. 11 січня 2021 року, з підстав неявки в суд відповідача [PERSON] , судове засідання було відкладене на 03 лютого 2021 року. Прокурор Пуць Т.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник позивача комунального некомерційного підприємства «Варвинська центральна районна лікарня» Варвинської селищної ради Чернігівської області Полонець Ю.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 41), причину своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 липня 2020 року, близько 02 години, [PERSON] , перебуваючи в спільній кімнаті за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно схопив правою рукою за волосся [PERSON] , після чого наніс один удар долонею правої руки в область лівої щоки, потім [PERSON] взяв в праву руку зі стільця шкіряний ремінь та наніс потерпілій [PERSON] 5 ударів по лівому стегну та лівому плечу, в результаті чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді синця плеча, синця лівого стегна, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №172 від 24 липня 2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №172 від 24 липня 2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За вказаним фактом, 11 липня 2020 року органом досудового розслідування було відкрито кримінальне провадження №12020275100000003, та кваліфіковано дії як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто, кримінальне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 125 КК України. Зазначені обставини підтверджуються вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2020 року по справі №731/314/20 (провадження №1-кп/742/277/20), який не оскаржувався та набрав законної сили 27 жовтня 2020 року (а.с. 10-11). Як вбачається з довідки комунального некомерційного підприємства «Варвинська центральна районна лікарня» Варвинської районної ради Чернігівської області про калькуляцію вартості лікування, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Варвинська центральна районна лікарня» Варвинської районної ради Чернігівської області в період часу з 17 липня 2020 року по 20 липня 2020 рік. На лікування [PERSON] , за вказаний період, зокрема, за 4 ліжко-дні, зважаючи на нарахування на заробітну плату, видатки на харчування, видатки на медикаменти, комунальні послуги та накладні витрати, КНП «Варвинська центральна районна лікарня» були понесені витрати на загальну суму - 881, 60 грн (а.с. 13). Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2020 року по справі №731/314/20 (провадження №1-кп/742/277/20), [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу (а.с. 10-11) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як передбачає ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з`ясувавши всі обставини по справі, зважаючи на те, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень є доведеною та доказуванню не підлягає, а позивачем підтверджені витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення, що не було спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved