Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

17 березня 2015 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 22 жовтня 2005 року виконкомом Верхівцевської міської ради верхньодніпровського району Дніпропетровської області за актовим записом № 42 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у справі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2013 року шлюб було розірвано. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка проживає з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначила, що відповідач дійсно дає гроші на оплату репетитора з англійської для дитини, декілька разів сплатив за харчування за місцем навчання дитини, але взагалі матеріальним утриманням дитини займається позивачка. Стверджує, що не створює перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, він дійсно забирає дитину і вона частково проводить вільний від навчання час у нього, при цьому вона, як мати в інтересах дитини формує бюджет, необхідний для її утримання, виходячи з того, що проживає дитина все ж таки з нею, матеріальне становище дитини не повинно залежати від бажання відповідача надавати кошти, утримання дитини є його обов`язком, тому є потреба у стягненні аліментів з відповідача у регулярній формі виходячи з його реального доходу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав письмові заперечення проти позову, зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки допомогає матеріально утримувати дитину: сплачує за уроки англійської, за харчування дитини у школі, його мати забирає дитину зі школи, купує продукти харчування тощо. Вважає, що він надає у достатньому розмірі матеріальну допомогу на дитину добровільно, однак доказів надання допомоги у певному розмірі надати не може. Суд, вислухавши позивачку та відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2005 року виконкомом Верхівцевської міської ради верхньодніпровського району Дніпропетровської області за актовим записом № 42 було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем у справі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2013 року (л.с. 4) шлюб було розірвано. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 5), виданого виконкомом Верхівцевської міської ради верхньодніпровського району Дніпропетровської області за актовим записом № 130. Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям припинилися і відповідач іноді надає матеріальну допомогу на утримання доньки, яка проживає з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст. 60 ч.4, 212 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В порядку, встановленому ст. 187 Сімейного кодексу України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Виходячи з викладеного, оскільки відповідачем не надано доказів надання регулярної допомоги на утримання дитини, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved