Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

18 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Перещепинської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на збудований об`єкт нерухомого майна - магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0064 га, кадастровий номер 12232105500:03:009:0013. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що їй, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Аляб`євою Я.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1137, на праві приватної власності, належить земельна ділянка площею 0,3075 га, з яких: 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 1223210500:03:010:0111) та 0,2075 га - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1223210500:03:010:0112), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Аляб`євою Я.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1135, позивачеві, на праві приватної власності, належить житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням 15 сесії VII скликання Перещепинської міської ради № 32-15/VII від 10 жовтня 2019 року, позивачеві було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1223210500:03:010:0111. Зазначену земельну ділянку було поділено на дві земельні ділянки площею 0,0064 га та 0,0936 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастрові номери 1223210500:03:009:0013, 1223210500:03:009:0012. Рішенням 25 сесії VII скликання Перещепинської міської ради № 12-25/VII від 14 липня 2020 року позивачеві було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення площею 0,0064 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 12232105500:03:009:0013 та змінено цільове призначення зазначеної земельної ділянки з «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі». На вищезазначеній земельній ділянці, позивачем, не маючи відповідного документа, що дозволяє виконувати будівельні роботи, було збудовано нежитлове приміщення - магазин, якому, рішенням Перещепинської міської ради № 197 від 25 листопада 2020 року, було присвоєно адресу: [ADDRESS] . Таким чином, збудоване позивачем, без одержання, містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а саме: нежитлове приміщення - магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом самочинного будівництва, тому позивач просить визнати за нею право власності на даний об`єкт, в судовому порядку. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.36) Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Ямковий В.Ф. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позов підтримав (а.с.40). Представник відповідача - Перещепинської міської ради в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі, залишивши вирішення позову на розсуд суду (а.с.39). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Аляб`євою Я.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1137, позивачу, на праві приватної власності, належить земельна ділянка площею 0,3075 га, з яких: 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 1223210500:03:010:0111) та 0,2075 га - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1223210500:03:010:0112), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Також, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Аляб`євою Я.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1135, позивачеві, на праві приватної власності, належить житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,3075, з яких: 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 1223210500:03:010:0111) та 0,2075 га - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 1223210500:03:010:0112), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Рішенням 15 сесії VII скликання Перещепинської міської ради № 32-15/VII від 10 жовтня 2019 року, позивачеві було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1223210500:03:010:0111. Зазначену земельну ділянку було поділено на дві земельні ділянки площею 0,0064 га та 0,0936 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастрові номери 1223210500:03:009:0013, 1223210500:03:009:0012 (а.с.12). Рішенням 25 сесії VII скликання Перещепинської міської ради № 12-25/VII від 14 липня 2020 року позивачеві було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення площею 0,0064 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 12232105500:03:009:0013 та змінено цільове призначення зазначеної земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності позивачеві з «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (а.с.19). На вищезазначеній земельній ділянці, позивачем було збудовано нежитлове приміщення - магазин, якому, рішенням виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 197 від 25 листопада 2020 року присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до технічного паспорта на магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 04 січня 2021 року, вищезазначене нерухоме майно складається з: магазину - А1, площею 20,0 м2 , магазину - А2, площею 12,5 м2 , огорожі №1, дворового покриття - І, 2000-2014 років побудови (а.с.24-26). Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об`єктів будівництва (частина третя статті 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»). За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За з містом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак,що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України). З контексту ч.ч.3,4 ст.376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Саме до таких правових висновків щодо застосування ст.ст.331,376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №6-225цс14). Цільове призначення земельної ділянки площею 0,0064 га, кадастровий номер 12232105500:03:009:0013, на якій позивачем здійснено самочинне будівництво - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Отже, позивач використовує дану земельну ділянку, на якій збудовано спірний магазин, згідно її цільового призначення. Будь-яких обмежень для використання даної земельної ділянки під будівництво спірного магазину немає, а розташування об`єкту відповідає вимогам забудови даної території. Згідно висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки: приміщення магазину загальною площею 32,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , його ринкова вартість становить 140 010 грн. (а.с.28). Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved