Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

19.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строків позовної давності, поновлення на роботі в Коропській центральній аптеці № 31 на посаді завідуючого аптечного пункту № 2. В обґрунтування позову зазначає, що був звільнений з роботи 26.02.2014 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин незаконно, оскільки зазначене не відповідає дійсності. Крім того, просить поновити строки позовної давності, оскільки через хворобливий стан здоровя не міг вчасно звернутись до суду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити. Також пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.12.2012 року у позивача дуже погіршився стан здоровя і він періодично проходив лікування в різних медичних закладах. А починаючи з 02.01.2014 року він постійно проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в різних медичних закладах на підтвердження чому подав своєчасно до Коропської центральної аптеки № 31 лікарняні листи. В результаті тривалого лікування позивачу встановлена друга група інвалідності. Після звільнення у позивача почалась тяжка депресія, порушився звичайний спосіб життя, що і стало поважними причинами несвоєчасного звернення до суду. Також причиною пропуску строку позовної давності стало те, що 1,5-2 роки тому в суді розглядався позов до позивача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, що потягло за собою погіршення психічного стану здоровя [PERSON] Тому просить суд поновити строки позовної давності та задовольнити позов. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що тривала відсутність позивача на роботі з 02.01.2014 року по 31.01.2014 року та з 03.02.2014 року по 26.02.2014 року була без поважних причин. Тільки після звільнення позивача його батьком було надано два листа непрацездатності з 16.01.2014 року по 28.01.2014 року та з 30.01.2014 року по 31.01.2014 року, які були оплачені. Інші докази поважних причин відсутності на роботі були надані лише під час розгляду даної справи у суді, а саме довідки № 18 від 03.01.2014 року та № 13 від 04.02.2014 року Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва. Одночасно зазначила, що 08.09.2017 року генеральним директором КП «[PERSON] України» Чернігівської обласної ради було подано заяву до прокуратури Чернігівської області щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей з приводу підробки вищезазначених довідок. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності визначені ст. 233 КЗпП України без поважних причин. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] що є батьком позивача пояснив, що він працював водієм в Коропській центральній аптеці № 31 і майже вся переписка між підприємством та його сином проходила через нього. Лікарняні листи він також особисто передавав на роботу, але вже після звільнення сина, оскільки вони були не вірно оформлені. Свідок також підтвердив, що 07.03.2014 року отримав та передав сину пакет документів від відповідача в якому були копія наказу про припинення трудового договору. Трудову книжку він також забирав. Заслухавши пояснення, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить наступного висновку. Наказом № 47 від 02.08.2010 року [PERSON] прийнятий на посаду провізора-інтерна до Центральної районної аптеки № 31. З трудової книжки позивача вбачається, що 02.09.2013 року він переведений на посаду завідувача аптечним пунктом № 2 Центральної районної аптеки № 31. Наказом № 61-К від 26.02.2014 року [PERSON] завідувач аптечного пункту № 2 ЦРА № 31 звільнений за прогули без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У судовому засіданні встановлено, що позивачем було подано відповідачу лікарняні листи про причини відсутності на роботі за періоди з 16.01.2014 року по 28.01.2014 року та з 30.01.2014 року по 31.01.2014 року після звільнення, що підтвердив батько позивача [PERSON] Також це підтверджується пояснювальною головного бухгалтера КП [PERSON] України» Чернігівської обласної ради [PERSON] (а.с. 58). Одночасно дані лікарняні листи були враховані і відповідно виплачені. Одночасно у судовому засіданні представником позивача надано довідки за № 18 від 03.01.2014 року про те, що з 03.01.2014 року по 15.01.2014 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва та № 13 від 04.02.2014 року про перебування на лікуванні з 04.02.2014 року по 28.02.2014 року. Згідно вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України під час розгляду справи представник відповідача просила виключити вищезазначені довідки № 18 від 03.01.2014 року та № 13 від 04.02.2014 року з числа доказів, оскільки вони викликають сумнів з приводу їх достовірності. У звязку з чим подала копію заяви генерального директора КП «[PERSON] України» Чернігівської обласної ради до Прокуратури Чернігівської області зі штемпелем вхідної кореспонденції про її отримання 08.09.2017 року щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу підробки документів за ст. 358 КК України, а саме примірників довідок № 18 від 03.01.2014 року та № 13 від 04.02.1014 року Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району. Пояснення представника позивача про те, що позивач не отримував листів Центральної районної аптеки № 31 про необхідність повідомленням про причини відсутності на роботі спростовуються отриманням позивачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 49). Одночасно спростовуються пояснення представника позивача про те, що позивач не знав про засідання профспілкого комітету отриманням позивачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 53). Також у судовому засіданні встановлено, що копію наказу про звільнення позивач отримав 07.03.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та поясненнями допитаного свідка, що означає про початок перебігу строку позовної давності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виникає спір. Згідно статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В ході розгляду справи представником відповідача письмово заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права в березні 2014 року, а з позовом звернувся лише 19.08.2017 року. Позивач при зверненні до суду цей строк не вважає пропущеним і причини пропуску, які можна було б вважати поважними та достатніми для його поновлення не приводить. У судовому засіданні встановлено, що в березні 2014 року позивач дізнався про порушення свого права. Пояснення представника позивача, що позивач постійно перебував у тяжкому психоемоційному стані та проходив постійне стаціонарне та амбулаторне лікування, спростовується довідками медичних закладів, з яких вбачається періодичний характер лікування. Разом з тим п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обовязки сторін. Дослідивши всі докази у справі суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено поважність причин несвоєчасного звернення до суду у встановлений законом строк.

Outcome: dismissed