Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

17 грудня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який, остаточно просив стягнути з [PERSON] на його користь 19963 грн. 72 коп. боргу за кредитним договором, стягнути сплачений відповідачу аванс в розмірі 2200 грн., 10677 грн. сплачених банку коштів за користування кредитом та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 37840,72 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що 23 травня 2013 року ним було укладено кредитний договір з ПАТ «ОТП Банк» (надалі- Банк), згідно якого Банк перерахував на рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 24800 грн. для придбання 27 травня 2013 року набору шкіряних меблів «Ліза». Отримавши зазначену грошову суму, [PERSON] меблі не видала та відмовилася повертати отримані ним за кредитним договором грошові кошти. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Вказував, що в травні 2013 року він познайомився із [PERSON], яка запропонувала йому допомогу при купівлі у відповідача вказаних меблів, оскільки [PERSON] є її подругою. 23 травня 2014 року позивач уклав із ПАТ «ОТП Банк» кредитний договір для купівлі вказаного товару, але після того, як банк перерахував на рахунок відповідача кошти, [PERSON] ухиляється від надання придбаних меблів та відмовляється від повернення отриманих коштів. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 19963,72 грн. заборгованості за кредитним договором № 2003917037 від 23 травня 2013 року, 10677 грн. сплачених коштів за користування кредитом, 2200 грн. сплаченого першого внеску та 5000 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Вказувала, що із [PERSON] не знайома та шкіряними меблями ніколи не торгувала, перераховані банком на її рахунок кошти на придбання позивачем меблів нею були повернуті [PERSON], яка є спільної знайомою сторін. Крім того, відповідач зазначала, що позивач не мав на меті придбання товару, оскільки [PERSON] від імені [PERSON] просила зняти кошти з банківського рахунку і повернути їх готівкою, що відповідачем і було зроблено. Представник третьої особи - ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та документи стосовно укладеного [PERSON] кредитного договору. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 травня 2013 року між сторонами по справі в усній формі була досягнута домовленість про купівлю-продаж набору шкіряних меблів «Ліза», згідно якого ФОП [PERSON] погодилася продати, а [PERSON] купити в кредит вказані меблі. Договором про співробітництво № ПК-Т-11597 -12 від 19 жовтня 2012 року, який укладено між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], визначено порядок співробітництва сторін у сфері споживчого кредитування Банком клієнтів покупців підприємства (а.с.41,42). В зв'язку із цим, 23 травня 2013 року позивач [PERSON] уклав із ПАТ «ОТП Банк» договір про надання споживчого кредиту № 2003917037 (а.с.5). Згідно договору ПАТ «ОТП Банк» надав позивачу споживчий кредит у розмірі 25000 грн. для придбання набору шкіряних меблів «Ліза», продавцем якого є ФОП [PERSON] За договором сума першого внеску позивача відповідачу за товар складала 2200 грн. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору строк кредиту складає 24 місяці, строк пільгового періоду - 5 місяців. Згідно рахунку № 23 від 23 травня 2013 року, який видано ФОП [PERSON], вартість дивану шкіряного «Ліза» складає 27000 грн. (а.с.14). Відповідно до платіжного доручення № 2900737232 від 27 травня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» перерахував на рахунок ФОП [PERSON] 23064,00 грн., які безпосередньо призначені для придбання [PERSON] шкіряного меблевого гарніру «Ліза» (а.с.16). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідач ФОП [PERSON] підтвердила, що кредитні кошти вона отримала на свій банківський рахунок, але не надала позивачу вказаний товар та отримані з банку кошти позивачу особисто не повертала. Таким чином, позивач зі свого боку виконав всі взяті на себе зобов'язання, а відповідач, навпаки, порушила його умови, не передала [PERSON] товар та не повернула отримані кошти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 вказаного Кодексу визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 615 цього ж Кодексу визначено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. За довідкою ПАТ «ОТП Банк» [PERSON] має заборгованість по кредитному договору № 2003917037 від 23 травня 2013 року в сумі 19963,72 грн., яка складається із 16665,43 грн. залишку заборгованості по кредиту, 0,48 грн. нарахованих відсотків, пені 25,00 грн. та комісії у розмірі 3272,81 грн. (а.с.53). Крім того, позивачем на користь ПАТ «ОТП Банк» сплачено 10677 грн. коштів згідно умом кредитного договору, що суд також відносить до збитків завданих відповідачем [PERSON] порушенням зобов'язання. Зазначений факт підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013160050003586 від 22 жовтня 2013 року до Корабельного районного РВ ММУ України в Миколаївській області [PERSON] звернувся із заявою про те, що [PERSON] шляхом обману заволоділа його коштами у сумі 25064 грн (а.с.46). На час розгляду справи по вказаному кримінальному провадженню триває досудове розслідування (а.с.50). На підставі викладеного, суд в межах остаточних позовних вимог задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з [PERSON] 19963,72 грн. заборгованості за кредитом та 10677 грн. сплачених позивачем коштів за користування кредитом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оцінюючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, передбачених пунктом 9 постановою Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., яких, на думку суду, достатньо для компенсування його фізичних та душевних страждань, завданих відповідачем невиконанням умов договору купівлі-продажу шкіряного меблевого гарніру «Ліза». Разом з тим, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 2200 грн., як першого внеску на придбання меблів, оскільки вказана сума не підтверджена належними доказами, а наданий позивачем товарний чек не містить відомостей про те, ким він виданий, на чиє ім»я та на який товар (а.с.15). Твердження відповідача [PERSON] про те, що кредитні кошти були зняті з її банківського рахунку та передані позивачу через третю особу спростовуються дослідженими доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 356,41 грн.

Outcome: partial