Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

19.05.2015 року прокурор Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави в особі Голопристанської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору міни, укладеному між відповідачами, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24.06.2014 між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №641. Договір міни укладено про наступне: [PERSON] міняє належну йому на праві власності земельну частку (пай) розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Дніпровське», сертифікат РН №904740, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; земельну частку (пай) розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Дніпровське», сертифікат РН №904571, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149 на належний [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) РН №903087 розміром 5,55 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Таврія», який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №588 від 15.08.2000 року. Відповідно до п.2 Договору міни вказані земельні частки (паї), посвідчені сертифікатами та сертифікати на земельні частки (паї), що є предметом даного договору, належать [PERSON] на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.06.2014 року та Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.06.2014 року та [PERSON] на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.03.2014 року. Вказаний договір міни підлягає визнанню недійсним, оскільки рішення Голопристанського суду на підставі яких [PERSON] та [PERSON] набули право власності на сертифікати, що є предметом договору міни, були скасовані рішеннями апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2014 та 16.03.2015 року. Тобто ні [PERSON], ні [PERSON] не набули право власності на відповідні сертифікати на право земельної частки (паю), не мали право ними розпоряджатися та укладати відповідний договір міни. На підставі ст.ст.203 та 215 ЦК України та ст. 81, 210 ЗК України прокурор просить визнати зазначений договір міни недійсним. В судовому засіданні прокурор підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Голопристанської РДА [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, пояснив, що оспорюваний договір міни є нікчемним та не підлягає визнанню його недійсним, оскільки не відбулося державної реєстрації цього договору, як передбачено п.6 Договору та нормами цивільного законодавства. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, направивши свого представника. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Заслухавши учасників процесу, що зявилися, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.06.2014 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №641. Відповідно до даного договору [PERSON] міняє належну йому на праві власності земельну частку (пай) розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Дніпровське», сертифікат РН №904740, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; земельну частку (пай) розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Дніпровське», сертифікат РН №904571, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149 на належний [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) РН №903087 розміром 5,55 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Таврія», який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №588 від 15.08.2000 року. Відповідно до п.2 Договору міни, предметом цього договору є земельна частка (пай) посвідчена сертифікатом та сертифікат на земельну частку (пай) (а.с.8-9). Відповідачі набули право власності на земельну частку (пай) посвідчену сертифікатом та сертифікат на земельну частку (пай) на підставі рішень суду. Так, рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.03.2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 05.12.2014 року в справі за позовом [PERSON] до Новософіївської сільської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування позов задоволено та визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на сертифікат на право земельної частки (пай) за №588 (а.с. 10,11). Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.06.2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) за набувальною давністю задоволено, визнано за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) ВАТ «Дніпровське» 6,11 умовних кадастрових гектарів за №149 та право власності на земельну частку (пай) ВАТ «Дніпровське» 6,11 умовних кадастрових гектарів за №282. (а.с.15). Проте, рішеннями апеляційного суду Херсонської області від 16.03.2015 року та 03.07.2014 року вказані вище рішення Голопристанського районного суду скасовані, а в позовах відмовлено (а.с.12-14, 16-17). Відповідно до ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, судом встановлено, що рішення районного суду якими за відповідачами визнано право власності на земельну частку (пай) та сертифікат на право земельної частки (паю) скасовано, тому відпала підстава, на якій відповідачі набули у власність зазначені земельні частки (пай) та сертифікат на право на земельну частку (пай), що є предметом договору міни. Оскільки суттєвою умовою договору міни є предмет договору, а закон не передбачає здійснення будь-яких правочинів із майном, що не належить на праві власності стороні договору, суд приходить до висновку, що укладений між відповідачами договір міни суперечить цивільному кодексу, тому суд вважає, що оспорюваний договір міни є недійсними. Щодо заперечення представника відповідачів та посилання його на відсутність державної реєстрації оспорюваного договору міни, що робить даний договір, на думку представника відповідачів, нікчемним, суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Оскільки предметом договору міни є земельні частки (паї) в умовних кадастрових гектарах та сертифікат на право на земельну частку (пай), що є рухомим майном, а не земельні ділянки, які відносяться до нерухомого майна та законодавством встановлена обовязкова державна реєстрація прав на нього, тому, відповідно до діючого законодавства, даний договір міни не потребує обов'язкової державної реєстрації.

Outcome: approved