Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

19 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про припинення права спільної часткової власності, мотивуючи свої вимоги наступним. Починаючи з 06 листопада 2015 року позивач на підставі договору купівлі-продажу стала власником 78/100 часток житлового будинку з прибудовами розташовані за адресою: м. Суми, пров. Войкова, 10/1. Окреме домоволодіння позивача знаходиться на земельній ділянці комунальної власності. На замовлення позивача [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок) в м. Суми пров. Войкова, 10/1 на території Сумської міської ради. Однак позивач зясувала, що 30 березня 2015 року була сформована загальна земельна ділянка 5910136300:05:008:0018 по провулку Войкова, 10 в м. Суми. Позивач вказує, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16.01.2017 року, яке набрало законної сили, було зобовязано державного кадастрового реєстратора скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки. Однак відповідач [PERSON] внесла до Державного реєстру запис № 11787368 від 28 жовтня 2015 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку 5910136300:05:008:0018. Позивач вказує, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2015 року припинено право спільної часткової власності в домоволодінні по пров. Войкова, 10 між співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак [PERSON] 28 жовтня 2015 року всупереч рішенню зареєструвала спільну власність (59/100) на земельну ділянку площею 0,100га на підставі Державного акту на праві власності від 13.06.2006 року, згідно якого співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають право власності на 59/100 часток спірної земельної ділянки, тоді як 41/100 часток земельної ділянки перебуває у державній власності і у користуванні [PERSON] (18/200), [PERSON] (18/200), [PERSON] (23/100). Позивач вважає, що діями відповідача [PERSON] порушено вимоги ст. 4 ЗК України, оскільки частки на земельну ділянку, визначені в Державному акті, не відповідають часткам визначених у домоволодінні рішенням суду від 12 серпня 2015 року. Крім того, позивач вважає, що оскільки реєстрація земельної ділянки по пров. Войкова, 10 в м. Суми скасована, то зазначена земельна ділянка як обєкт прав не існує. Тому позивач вважає, що її право порушене та просить суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] в розмірі 59/400 частки на земельну ділянку 5910136300:05:008:0018 площею 0,1000 га по пров. Войкова, 10 в м. Суми. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 06 грудня 2017 року позов підтримав, просив задовольнити. Уточнених (змінених) позовних вимог представником позивача та позивачем не подано. У судове засідання 06 лютого 2018 року позивач та представник позивача не зявилися, представник направив заяву про відкладення судового розгляду з підстав його зайнятості в іншому судовому процесі. Однак суд вважає, що неявка представника позивача у даній справі з причини його зайнятості як представника у іншій справі не є поважною причиною, і не є підставою для відкладення розгляду справи. При цьому суд також враховує, що представник позивача вже висловив суду свою позицію щодо поданого позову та свої аргументи. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені, до суду не зявилися, письмових заперечень чи пояснень суду не надали. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до наданої копії свідоцтва про право власності від 03 листопада 2015 року, житловий будинок за адресою: м. Суми, пров. Войкова, 10-А належав на праві власності [PERSON] (розмір частки 56/100), [PERSON]В, ( розмір частки 22/100), [PERSON] ( розмір частки 22/100) (а.с.8-9). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданого стороною позивача, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року стала власником 78/100 часток у спільній частковій власності будинку за адресою: м. Суми, пров. Войкова, 10-А (а.с.10-12). Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13 серпня 2006 року відповідно до рішення Сумської міської ради № 1619-МР від 22 лютого 2006 року, суд встановив, що земельна ділянка розташована за адресою: м. Суми, пров. Войкова, 10 площею 0,1000 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належить співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], частка кожного із співвласників становить 59/400 (а.с.14-15). Крім того, 41/100 земельної ділянки перебуває у державній власності. Дана інформація підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ,сформованого 24 квітня 2015 року на замовлення позивача [PERSON] (а.с.16-22). Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Натомість, згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, що відповідає вимогам ст. 319 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] ([PERSON]Є.) на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га, яка розташована в м. Суми, пров. Войкова,10, частка у праві власності кожного становить 59/400. Вказана земельна ділянка виділена відповідачам на підставі рішення Сумської міської ради від 22 лютого 2006 року, про що мається відповідний правовстановлюючий документ. Належних та допустимих доказів того, що дане рішення Сумської міської ради чи правовстановлюючий документ щодо права власності на спірну земельну ділянку визнані нечинними чи скасовані, позивачем суду надано не було. Рішенням Сумського районного від 16 січня 2017 року, яке набрало законної сили, зобовязано державного кадастрового реєстратора скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:05:008:0018 площею 0,1 г, розташовану за адресою: м. Суми, пров. Войкова, 10, зроблений на підставі технічної документації із землеустрою від 30 березня 2015 року, виготовленої ФОП [PERSON] (а.с.23-24). Інформації про те, яким чином виконане це рішення суду позивачем не надано. Натомість, стороною позивача надана суду Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, сформована на замовлення [PERSON] 19 липня 2017 року, відповідно до якої [PERSON] ще 28 жовтня 2015 року зареєструвала в державному реєстрі прав право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: м. Суми, провулок Войкова, 10, кадастровий номер 5910136300:05:008:0018. Номер запису про право в державному реєстрі 11787368 (а.с.13). Тобто, вбачається, що станом на 19.07.2017 року реєстрація в Державному реєстрі права власності на земельну ділянку [PERSON] не скасована. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що скасування запису про реєстрацію не позбавляє відповідача самого права власності на земельну ділянку, оскільки її право власності виникло на законних підставах і підтверджено правовстановлюючими документами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Фактично позовні вимоги [PERSON] зводяться до необґрунтованого обмеження відповідача у праві власності, а саме, щодо припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку, яка раніше на законних підставах виділена та належить декільком особам. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.08.2015 року, оскільки даним рішенням виділені частки та припинено право спільної часткової власності у домоволодінні, і дане рішення не стосується спірної земельної ділянки. Також суд звертає увагу, що у вступній частині позову позивач вказує відповідачами трьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], в той же час в резолютивній частині позову позивач не заявляє до відповідачів [PERSON], [PERSON] жодної вимоги, і просить припинити право спільної часткової власності лише відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, вимога позивача щодо припинення права спільної часткової власності [PERSON] в розмірі 59/400 частки на земельну ділянку 5910136300:05:008:001 площею 0,1 га по пров. Войкова, 10 в м. Суми не підлягає задоволенню, так як є необґрунтованою.

Outcome: dismissed