Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

18 грудня 2017 року Миргородська районна державна адміністрація звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В позові просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей: синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на утримання дітей. В позовній заяві посилалася на те, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На даний час діти проживають разом з їхнім батьком [PERSON] за місцем реєстрації останнього в [ADDRESS], оскільки мати [PERSON] систематично залишає дітей з батьком, а сама зникає невідомо куди, засобів для прожиття не має, грошові виплати при народженні дитини їй припинено в зв'язку з використанням їх не за призначенням. Матеріально відповідач своїх дітей не утримує, їх фізичним, духовним розвитком, потребами не цікавиться, вихованням не займається. Характеризується, негативно, веде аморальний, бродяжницький спосіб життя, зловживає спиртними напоями, догляду за дітьми не здійснює. 23 жовтня 2013 року, рішенням Лубенського міськрайонного суду була позбавлена батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON]. [INFO] народження та [PERSON], [INFO]. 21 листопада 2017 року комісією Ромоданівської селищної ради в складі депутата ради, секретаря селищної ради, голови комісії по опіці та піклуванню селищної ради обстежено умови проживання сім'ї [PERSON] та [PERSON]. У ході обстеження було встановлено, що умови проживання в будинку незадовільні, в кімнатах холодно, брудно. [PERSON] на момент обстеження вдома не було, тиждень біля дітей була відсутня. Місце її перебування сім'ї невідоме. Комісія була змушена підняти клопотання перед Ромоданівською селищною радою про негайне відібрання дітей і 23 листопада 2017 року виконавчий комітет Ромоданівської селищної ради прийняв рішення про відібрання дітей у [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із загрозою життю дітей. З 23 листопада 2017 року діти, [PERSON] та [PERSON], знаходились в дитячому відділені Миргородської ЦРЛ на обстеженні. Мати [PERSON] жодного разу не відвідала дітей в лікарні. Висновком Миргородської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх малолітніх дітей, матеріально їх не забезпечує, вихованням не займається, не цікавиться їх фізичним, моральним, духовним розвитком. Таке відношення до виконання своїх батьківським прав з боку [PERSON] негативно позначається на самоствердженні дітей, спричиняє їм душевні переживання. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с. 37) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батько дітей - [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4-5). 23 жовтня 2013 року, рішенням Лубенського міськрайонного суду [PERSON] була позбавлена батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON]. [INFO] народження та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10). Висновком Миргородської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 30 листопада 2017 року встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх малолітніх синів, ніде не працює, займається бродяжництвом, за місцем проживання характеризується негативно, вихованням дітей не займається, матеріально їх не забезпечує, не цікавиться їх фізичним, моральним, духовним розвитком, що негативно позначається на самоствердженні дітей, спричиняє їм душевні переживання (а.с.16). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Доцільність позбавлення відповідача [PERSON], відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON], що є в їх інтересах, підтверджується перевіреними судом доказами по справі у їх сукупності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що остання протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно синів, не піклується про них, не забезпечує їх матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до своїх малолітній дітей: [PERSON] та [PERSON]. Суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] суд вважає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не вбачається, оскільки діти на даний час проживають зі своїм батьком, який є їх законним представником, отже йому належить право на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та вибору способу їх стягнення, а позивач не наділений повноваженнями звертатися до суду з такою вимогою, оскільки діти не мають статусу дітей позбавлених батьківського піклування і є малолітніми, а відповідно до ч.3 ст.179 СК України право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними має неповнолітня дитина.

Outcome: partial