Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

17 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та набула право на вказане майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач за первісним позовом посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] . На час його смерті разом із ним була зареєстрована та проживала: його дружина - [PERSON] . Остання померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на зазначений житловий будинок, який вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка. На час її смерті разом із нею був зареєстрований відповідач за первісним позовом [PERSON] В свою чергу, позивач за первісним позовом [PERSON] вчасно, у передбачений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Водночас, йому нотаріусом було письмово роз`яснено щодо неможливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті батьків, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на спадковий будинок виданого на ім`я спадкодавця. В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2012 року у цивільній справі № 1411/325/2012 за позовом [PERSON] для [PERSON] , виконавчого комітету Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно та визначення його частки задоволено частково. За [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка в свою чергу набула права на вказане майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Цим рішенням встановлено, що спірний житловий будинок побудований та ведений в експлуатацію в 1964 році, а [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] Нині захист його спадкових прав можливий лише шляхом визнання за ним права власності на вищевказане майно в судовому порядку. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у встановлений законом строк подав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечував той факт, що позивач за первісним позовом звернувся вчасно до нотаріуса із завою про прийняття спадщини, посилаючись на те, що відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] він звернувся лише у 2005 році з сфальсифікованими документами, через два роки після смерті матері. Таким чином, [PERSON] пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини, а тому він не може вважатися таким, що прийняв спадщину. Крім цього, зазначив, що 25 липня 2011 року Жовтневим районним судом Миколаївської області щодо визнання права власності на Ѕ будинку було винесене рішення, між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. А тому, вважає що провадження підлягає закриттю. Просив відмовити позивачу у задоволенні позові, оскільки строк позовної давності минув у січні 2014 року. Позивачем за первісним позовом подана відповідь на відзив, в якій він зазначив, що факт того, що ним прийнята спадщина та разом із відповідачем він є спадкоємцем першої черги встановлений постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 червня 2009 року по справі № 2-а-918/09, постановою цього ж суду від 08 листопада 2010 року по справі № 2а-2.6.1-10/10, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2012 року по справі № 1411/325/2012, а тому цей факт не підлягає доказуванню. Крім цього, нотаріусом йому 03 лютого 2005 року йому видано свідоцтво про право на спадщину, а саме земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського господарства підприємства «Південний» в с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області, розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів, що входить у спадкову масу. Отже факт прийняття спадщини позивачем доведено матеріалами справи. Щодо закриття провадження у справі зазначив, що у даному випадку підставою для звернення до суду є встановлений судовим рішенням факт того, що спірний житловий будинок побудований та ведений в експлуатацію в 1964 році. Таким чином, він звернувся до суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет, але з інших підстав. З приводу попущення позивачем строку зазначив, що законодавством України встановлено строк для прийняття спадщини, а її оформлення будь-яким строком для спадкодавця не обмежений. Отже строк позовної давності у цьому випадку позивачем не порушений і його застосування є неправильним. 02 липня 2019 року судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо закриття провадження у справі, оскільки змінилися фактичні обставини, змінився правовий статус спірного будинку, що стали підставою для звернення до суду. Ухвалою від 06 травня 2019 року судом прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про спадщину за законом та визнання права власності на Ѕ частину земельної частки (паю). Крім цього, залучений до розгляду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області Грищенко Л.А. Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним в обґрунтування зазначив, що він [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Після її смерті залишилося спадщина, в тому числі на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Південь» в. Котлярове Жовтневого району Миколаївської області розміром 2,86 в умовах кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю. Оскільки він проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на день її смерті, то є таким, що фактично прийняв спадщину після її смерті. Водночас, як йому стало відомо на сьогодні державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області Грищенко Л.А. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за заявою відповідача за зустрічним позовом. Крім цьому, останньому було видано свідоцтво про право на спадщину на цілу частину майна, у вигляді зазначеної земельної ділянки (паю), без урахування того, що він - [PERSON] також є спадкоємцем першої черги. Вважає, що нотаріус мав видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] лише на Ѕ частину спадкового майна. З урахуванням викладеного, просив скасувати видане нотаріусом свідоцтва від 03 лютого 2005 року [PERSON] та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної земельної частки (паю). Відповідачем за зустрічним позовом до суду у встановлений законом строк направлений відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволені зустрічного позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства, а саме: частини 1 статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала право на спадкування, а також інших випадках, встановлених законом. Водночас, підстави стверджувати, що [PERSON] не мав права на спадкування відсутні. Більш того, право на спадкування відповідачем за зустрічним позовом визнається самим позивачем, оскільки ним заявлено вимогу про визнання права власності лише на Ѕ частину земельної частки (паю). Таким, чином [PERSON] не наведено жодних підстав, як правових, так і фактичних, для визначення свідоцтва недійсним. Спірне свідоцтво було видане нотаріусом лише на ім`я [PERSON] , оскільки позивач за зустрічним позовом неодноразово вказував про те, що частка земельної ділянки йому не потрібна. Крім цього, зазначив, що [PERSON] було відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 листопада 2010 року, де зафіксовано, що відповідач за первісним позовом - [PERSON] не погоджується з тим, що він має намір успадкувати частину будинку та земельної ділянки, оскільки вже успадкував земельну частку (пай). Отже строк позовної давності фактично сплинув 03 лютого 2008 року, проте позивач за зустрічним позову звернувся до суду лише 10 квітня 2019 року. Позивач та його представник за первісним позовом та відповідач та представник за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримала заявлений позов в повному обсязі, та пояснив про вищевикладене просили позов задовольнити в повному обсязі. Щодо зустрічної позовної заяви, просили відмовити у задоволенні посилаючись на безпідставність та необґрунтованість, а також застосувати строки позовної давності. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Водночас, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених у ньому, а також просила застосувати строки позовної давності. Також пояснила, що між братами існувала усна домовленість щодо поділу спадкового майна: земельна ділянка мала відійти у власність позивачу за первісним позовом - [PERSON] , а будинок - відповідачу за первісним позовом - [PERSON] Однак, [PERSON] цих домовленостей не дотримався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судовому засіданні пояснив, що нотаріус, який видав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку [PERSON] , при видачі цього свідоцтва брав до уваги надані спадкоємцем [PERSON] документи. При цьому ним була подана довідка, що спадкодавця була зареєстрована та проживала разом зі спадкоємцем [PERSON] Дані щодо іншого спадкоємця та дійсної реєстрації та місця проживання нотаріусу були невідомі. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть повторно виданого 01 серпня 2008 року, серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] , актовий запис від 03 жовтня 1992 року № 11, складений виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 7). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06 жовтня 2018 року № 53582586 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилася (а.с. 71). Єдиним спадкоємцем за положеннями статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) хто прийняв спадщину була його дружина - [PERSON] (а.с. 10-11). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 березня 2003 року, серії [NUMBER], виданим Котляревською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис від 03 березня 2003 року № 10 (а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який вона фактично прийняла у спадок після смерті чоловіка [PERSON] , а також земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності Котляревського сільськогосподарського підприємства «Південний» в с. Котлярове Жовтневого району Миколаївської області, розміром 2,86 в умовних кадастрових гектарах. Спадкові правовідносини виникли в 2003 році, а тому судом при вирішені справи застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). Спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Згідно з приписами частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу за первісним позовом роз`яснено щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на його ім`я, через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, виданого на ім`я спадкодавця (а.с. 9). Як було встановлено рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 липня 2011 року (головуючий суддя - Козаченко Р.В.) у цивільній справі № 2-687/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, [PERSON] ще за життя за рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 30 червня 1962 року №242 отримав земельну ділянку, площею 1472 кв.м, в с. Котлярове Жовтневого району Миколаївської області. До 1962 року він здійснив будівництво будинку на виділеній земельній ділянці (а.с. 32). Однак, правовстановлюючий документ на цей будинок не отримав. В зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності на Ѕ цього будинку було відмовлено та роз`яснено, що він має право спадкувати Ѕ частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві будинку. Цей факт також підтверджується довідкою виконавчого комітету Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 20 травня 2011 року № 747/2-12 (а.с. 13). Разом з тим, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2012 року у цивільній справі № 1411/325/12 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та визначення його частин (головуюча суддя - Семенова Л.М.) встановлено, що за життя [PERSON] набув право на спірний житловий будинок, проте не оформив його документально та своє право власності так і не зареєстрував. Водночас, він входить до спадкової маси. Вказаним рішенням від 07 лютого 2012 року № 1411/325/12 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , відповідно до положень статей 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) є спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , та відмовлено у визнанні [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері. Крім цього, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину спадкового житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Зазначене також підтверджується довідкою КП ММБТІ від 09 серпня 2018 року № 2-986, в якій вказано, що станом на 28 грудня 2012 року співвласником спірного житлового будинку (1/2 його частини) був [PERSON] , відомості щодо власника іншої Ѕ частини будинку відсутні (а.с. 12). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 08.06.2012 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності, на підставі вищезазначеного рішення суду, Ѕ житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 184). Згідно з частиною 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищезазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті - [PERSON] . Крім цього, рішенням суду від 2012 року судом визнано право власності на Ѕ частину спадкового житлового будинку за одним із спадкодавців, яке в подальшому було зареєстровано у державному реєстрі, тобто правовий статус спірного будинку змінився. За таких обставин, суд вважає, що первісний позов щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку є таким, що підлягає задоволенню. Суд критично приймає доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо пропущення позивачем за первісним позовом [PERSON] строків позовної давності, оскільки це спростовується вищезазначеним рішенням суду, яким визнано, що обидва спадкоємці є такими, що прийняли спадщину. Щодо зустрічного позову, то суд вважає, що він підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Дослідивши копію спадкової справи №33/2005 після смерті [PERSON] , судом встановлено, що 03 лютого 2005 року позивач за первісним позовом [PERSON] , звернувся до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] . При цьому ним була подана довідка, що спадкодавиця була зареєстрована та проживала за адресою його місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 47). Однак, в судовому засіданні та вищезазначеними рішеннями судів було встановлено, що спадкодавиця [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 1945 року та по день смерті. На день відкриття спадщини разом з нею був зареєстрований та проживав її син - [PERSON] (а.с. 59). Тобто, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку нотаріусом було враховано некоректну інформацію, її не було відомо про існування ще одного спадкоємця першої черги, який фактично прийняв спадщину та чиє право на спадкування в результаті видачі цього свідоцтва було порушене. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2005 року у спадковій справі № 22/2005, видане державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області Грищенко Л.О. на ім`я відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №2-64, видане, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні, оскільки, як зазначено вище судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності Котляревського сільськогосподарського підприємства «Південний» в с. Котлярове Жовтневого району Миколаївської області, розміром 2,86 в умовних кадастрових гектарах, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач за зустрічним позовом не позбавлений можливості звернутись з відповідною заявою до нотаріуса. В той час як суд не має перебирати на себе повноваження інших органів, до компетенції яких належить вчинення певних дій. Крім цього, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виділив земельну ділянку в натурі та отримав державний акт на право власності на землю, який не був предметом дослідження в судовому засіданні. Разом з тим позовні вимоги стосувались права власності на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом, виданим на ім`я спадкодавиці. Вимоги щодо скасування державного акта позивачем за зустрічним позовом не заявлялись. Щодо розподілу судових витрат, то суд дійшов наступного висновку. Позивачем за первісним позовом [PERSON] був сплачений судовий збір у сумі 1838,81 грн. (1454,61+384,20), який підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом. Відповідачем за первісним позовом за подання зустрічного позову, який складався із двох вимог був сплачений судовий збір у сумі 1536,80 грн. В результаті розгляду справи та задоволення однієї позовної вимоги, на його користь з відповідача за первісним позовом пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 768,40 грн. Таким чином, відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог сторін, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1071,41 грн. (1838,81 грн. -768,40 грн.)

Outcome: partial