overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

18 липня 2019 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 13 серпня 2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №330. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що спору щодо спільного майна та визначення місця проживання дітей не має. В судове засідання позивачка не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судові засідання не з`явився, також надав суду заяву, в якій позов визнав, та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13 серпня 2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №330. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 липня 2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з відповідачем з 21 червня 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Фактично шлюбні стосунки між ними припинилися через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть. Просила позов задовольнити, шлюб розірвати. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 1996 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 21 червня 1994 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №137. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити без змін « [PERSON] ». Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

18 липня 2020 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 липня 2020 року виконавчим комітетом Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Протягом останнього часу сімейні відносини сторін погіршувалися, погляди сторін на шлюб та сім`ю стали протилежними і сторони припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо. Тому позивачка просить шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений, причини своєї неявки суду не повідомив. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані і у відповідності зі ст.ст.105, 110 СК України підлягають задоволенню, бо сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, відновлення сім`ї не бажають. Тому суд вважає, що сім`я сторін зруйнована повністю і відновлена бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

18 листопада 1995 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Балківській сільській Раді Василівського району Запорізької області за актовим записом № 37. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, в зв'язку з конфліктами та сварками. Фактично їх сім'я на теперішній час розпалася. Примирення неможливе, тому [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але до суду надійшла заява з проханням розглянути цивільну справу без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, з позовними вимогами згодна та не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сім'я розпалася повністю та не може бути збережена, оскільки спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати не збираються, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

18 листопада 1996 року в с.Звенигород Бучацького району Тернопільської області помер дід позивачки [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Млинська,7 с.Звенигород Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 18 листопада 1996 року в с.Звенигород Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало йому на праві приватної власності; Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом; Позивачка внука спадкодавця є спадкоємцем за законом пятої черги; Відповідачі від частки у спадковому майні відмовилися на користь позивачки. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

18 листопада 2001 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3.82 га, розташовану в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району. Спадкоємицею по закону на спадкове майно померлої є її дочка [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що після смерті матері вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала з нею до дня її смерті, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, представник відповідача їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], 18 листопада 2001 року, відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3.82 га, розташовану в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть та державним актом на право власності на земельну ділянку від 19 серпня 2003 року. З повідомлення нотаріуса від 14 лютого 2017 року вбачається, що позивач прийняла спадщину, подавши у встановлений законом строк заяву в нотаріальну контору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а тому за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку, що залишилася після смерті матері. На підставі викладеного, ст. 548, 549 ЦК України (редакції 1963 року),

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

18\~листопада 2006\~року між\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~було укладено\~шлюб,\~про що\~свідчить свідоцтво\~про шлюб\~серії [NUMBER] ,\~видане 18\~листопада 2006\~рокуВідділом державної реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 1443. Від сумісного проживання подружжя мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20 лютого 2014 року, Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2021 року, сім`я розпалася та існує формально, примирення подружжя неможливо, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову від 29.09.2021 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами Цивільного процесуального кодексу України. Частиною 2 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. При цьому, суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки заява відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України). За таких обставин, суд задовольняє заявлені позовні вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

18 листопада 2013 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 16463,66 доларів США та судового збору. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково у сумі 13741 доларів США і пояснив, що банк безпідставно просить стягнути завищену суму боргу внаслідок не правильно проведеного обрахування розрахунків. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. 14 березня 2007 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 45, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 17994 доларів США на придбання двох автомобілів марки «DAEWOO-FSO» зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитом, з терміном остаточного повернення не пізніше 13 березня 2013 року. Свої зобов'язання по кредитному договору відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15.11.2013 року становить 16463,66 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач в судовому засіданні не заперечував факту отримання ним кредиту від позивача, а також факту неналежного виконання ним своїх зобов'язань перед банком, проте не погодився з сумою розрахунку боргу. Дослідивши в судовому засіданні розрахунки обох сторін, суд дійшов висновку, що дійсним обставинам справи відповідає розрахунок позивача, а розрахунок відповідача є хибним, оскільки ним не враховано, що до щомісячних ануїтетних платежів включається частина суми на погашення відсотків за користування кредитом. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 1315,94 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 7657 від 15.11.2013 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

18 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою в інтересах [PERSON] про визнання його недієздатним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її рідний брат [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства І групи, інвалідність встановлена з 07 грудня 2011 року. У 2008 році із ним трапилася дорожньо-транспортна пригола, в результаті якої він два місяці перебував у комі, що спричинило розумову відсталість. Інвалідність першої групи А була встановлена Волинською обласною неврологічною МСЕК 07 жовтня 2011 року. [PERSON] перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 м.Луцька. Його поведінка неадекватна, є постійне непослідовне мислення, він погано орієнтується в суспільному житті, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, допомоги для організації свого життя, оскільки не може належним чином влаштувати свій побут. Страждає на психічний розлад, який істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що позбавляє його можливості самостійно піклуватися про себе, здобувати та розпоряджатися засобами для існування. Для встановлення над братом опікунства заявник просить визнати брата недієздатним та призначити її опікуном над ним. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та суду пояснила, що [PERSON] визнаний інвалідом з дитинства І групи А, має психічне захворювання, не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тому його слід визнати недієздатним, та призначити йому опікуна, просить задовольнити заявлені вимоги. Представник органу опіки та піклування [PERSON] не заперечила щодо задоволення заяви та вказала на те, що за висновком виконавчого комітету Нововолинської міської ради слід призначити опікуном заявника [PERSON] над її братом [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Об'єктивність вимог [PERSON] стверджуються: копіями паспортів (а.с. 3, 4), копіями свідоцтв про народження (а.с. 5), копією довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН № 0093280 (а.с.6), довідкою про отримання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства І групи (а.с. 7), оглянутою в судовому засіданні медичною карткою хворого [PERSON] та висновком органу опіки та піклування (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно акту №29 амбулаторної, судово-психіатричної експертизи Волинської обласної психіатричної лікарні №1 від 15 січня 2014 року встановлено, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі післятравматичної деменції з поведінковими розладами, внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 19-20). Таким чином з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому суд визнає його недієздатним та призначає йому опікуна - рідну сестру.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

18 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.07.2011 року у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №192. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них дітей немає. Подружнє життя з відповідачкою у них не склалося, їхні погляди на життя розійшлися, оскільки вони виявились різними людьми. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, тривалий час вони проживають окремо, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб - 30.07.2011 року у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №192. (а.с.4). Від спільного шлюбу у них дітей немає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони майже рік, як припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

18 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила про розірвання шлюбу з відповідачем, вказавши на неможливість подальшого збереження сім'ї. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що спільно з чоловіком не проживають з грудня 2010 року з причини його негідної поведінки. Відповідач допускав подружню невірність, грав у азартні ігри, не виявляв турботи про сім'ю, не приймав участі у утриманні та вихованні дитини. Мір до примирення не приймала та відхилила пропозицію чоловіка про поновлення стосунків. Ствердила про втрату натепер до нього почуттів, що слугували основою шлюбного союз. Відповідач у судове засідання за повідомлення про дату, час та місце слухання справи через газетне оголошення, не з'явився. Про причини неявки не сповістив і заяви про відкладення розгляду не надав. Судом, за згоди позивачки, ухвалено про розгляд справи заочним порядком відповідно до глави 8 ЦПК України. Заслухавши позивачку, дослідивши представлені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 14 серпня 2010 року у Відділі РАЦС Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №56, що підтверджується представленим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6) та мають від шлюбу сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. У порядку ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу пред'явлений одним із подружжя. В силу ст.112 СК України за заявлення позову одним з подружжя про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи судом встановлено, що подружжя не підтримують сімейних стосунків більше трьох років. Причиною розпаду сім'ї слугувала негідна поведінка чоловіка, який не виконував своїх сімейних обов'язків. Позивачка втратила до чоловіка почуття довіри і взаєморозуміння та не бажає надалі збереження сім'ї. Суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, через тривалість їх припинення, та ухвалює про задоволення позовних вимог, визнаючи недоцільним відповідно до ст.111 СК України прийняття мір до збереження сім'ї, наданням часу на примирення. У порядку ст.113 СК України суд утверджує право позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися дошлюбним прізвищем. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 229грн.40коп. за квитанцією №93 від 18.11. 2013 року (а.с.1) та по оплаті газетного оголошення на суму 420грн. по квитанції від 28.01.2014 року.

Outcome: approved