Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

18.01.2017 року представник ПАТ «АБ «Експрес-Банк» - [PERSON] звернулася в суд позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №57829/31/к від 22.01.2013 року [PERSON] було надано кредит на споживчі потреби в сумі 23 000 грн., зі сплатою 28% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 21.01.2015 року. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у позивача, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38% річних. Відповідно до п.п. 5.3.12. кредитного договору [PERSON] надала право банку без її розпорядження здійснювати кожного місяця, починаючи з 01.02.2013 року, списання грошових коштів, з усіх надходжень та наявних коштів на поточному (картковому) рахунку позичальника у послідовності, визначеній в п. 2.7. договору в сумах та в терміни, визначені в додатку №1 цього договору. Позивач зазначає, що [PERSON] отримувала заробітну плату, яка зараховувалась на її поточний (картковий) рахунок № 26205867070489.980, відкритий у кредитодавця. З жовтня 2014 року надходження коштів припинилося у звязку з тим, що позичальниця перевела свою заробітну плату до відділення ПАТ КБ «Приват Банк». Згідно вищенаведеного відповідач порушив п. 5.2.5. кредитного договору. Внаслідок порушення умов укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобовязань і станом на 17.01.2017 року її заборгованість перед банком становить 6725,10 грн. Позивач вказує, що після дати укладення кредитного договору змінилося його найменування, відповідно до протоколу засідання правління АБ «Експрес-Банк» від 31.07.2014 року № 74 та 05.12.2014 року до Державного реєстру банків було внесено запис про відкриття Донецького регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк». З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі Донецького регіонального відділення АБ «Експрес-Банк» заборгованість за договором кредиту у сумі 6725,10 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1600 грн. 11.02.2017 року представником позивача на адресу суду було надіслано заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що відповідачем 09.02.2017 року та 13.02.2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22.01.2013 року було сплачено 4456,33 грн., з яких: 272,95 прострочені проценти, нараховані за період з 30.09.2016 року по 31.12.2016 року; 90,15 грн. поточні проценти, нараховані з період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року; 2136,90 грн. та 331,50 грн. - погашення кредиту у повному обсязі; 24,83 грн. - поточні проценти, нараховані за період з 01.02.2017 року по 12.02.2017 року, а також сплачений судовий збір у сумі 1600 грн. З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків сплати процентів у сумі 88,64 грн., штраф у сумі 2300 грн., та інфляційні нарахування на суму простроченого боргу по кредиту у сумі 452,85 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також вказала, що у звязку із проживанням у зоні АТО просить суд відмовити позивачу про стягнення з неї пені та штрафу. Відповідно до ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 22.01.2013 року між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №57829/31/к, згідно умов якого відповідачу було надано кредит на споживчі потреби у сумі 23 000 грн., зі сплатою 28 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 21.01.2015 року (а.с. 9-11). Вищезазначеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат. Відповідно до п.п. 5.3.12. кредитного договору [PERSON] надала право банку без її розпорядження здійснювати кожного місяця, починаючи з 01.02.2013 року, списання грошових коштів, з усіх надходжень та наявних котів на поточному (картковому) рахунку позичальника у послідовності, визначеній в п. 2.7. договору в сумах та в терміни, визначені в додатку №1 цього договору. Позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 23 000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 805, 806 від 22 січня 2013 року. Також, у п. 1.4. вказаного кредитного договору зазначено що з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у позивача, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38% річних. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором, позичальник відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки в повному обсязі неустойку (штраф, пеню), які передбачені договором. Згідно п. 6.2. кредитного договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеного договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобовязання за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту, в т.ч. строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням невиконанням зобовязання за кожний день прострочення. Згідно п. 6.4. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3., 5.2.4., 5.2.5. договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 17.01.2017 року за вищезазначеним договором у відповідача перед банком утворилась заборгованість в сумі 6725,10 грн., з яких: 2468,40 грн. - сума залишку кредиту, 272,95 грн. - сума несплачених відсотків за користування кредитом; 1142,26 грн. сума пені за прострочення строків повернення тіла кредиту; 88,64 грн. сума пені за прострочення строків сплати процентів за користування кредитом; 2300 грн. сума штрафу, 452,85 грн. - сума інфляційних нарахувань на суму боргу. Судом встановлено, що після подання позовної заяви до суду відповідачем було сплачено заборгованість за вказаним кредитним договором, зокрема 2 468,40 грн. - суму залишку кредиту, 272,95 грн. - суму відсотків за користування кредитом; 114,98 - суму процентів нарахованих за період з 01.01.2017 року по 12.02.2017 року, що підтверджується меморіальними ордерами № 2692, 2693, 2676, які наявні в матеріалах справи. Тобто, станом на 16.02.2017 року, день ухваленні рішення у справі, згідно розрахунку наведеного позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 14.02.2017 року у відповідача перед банком наявна заборгованість, яка складається лише з: 88,64 грн. пені за прострочення строків сплати процентів за користування кредитом; 2300 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору та 452,85 грн. - інфляційних нарахувань на суму боргу. Згідно змісту ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами і доповненнями, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Покровськ. В судовому засіданні зясовано, що відповідач позичальник [PERSON] постійно проживає в м. Покровську. На теперішній час Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не має. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що Закон поширює свою дію на взаємовідносини щодо дії мораторію, через що на час проведення антитерористичної операції діє заборона щодо нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами. Відтак, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача штрафів та пені слід відмовити. Разом з тим, судом встановлено, що позичальником зобовязання за кредитним договором не були виконані своєчасно у повному обсязі, відповідно до положень пункту 1.3 Кредитного договору, згідно якого позичальник взяв на себе зобовязання повернути кредит до 22.01.2015 року, який фактично було повернуто 13.02.2017 року. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею. Згідно із ч. 2. ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищенаведене, а також з урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 452,85 грн. - інфляційних нарахувань на суму боргу по тілу кредиту за період січень - грудень 2016 року. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 452,85 грн. - суми інфляційних нарахувань на суму боргу кредиту.

Outcome: partial