Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

17 серпня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Грущенко Сергій Григорович звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , ТОВ «Полтавагаз збут», АТ «Полтаваобленерго» про розподіл особових рахунків, у якій просив зобов`язати ТОВ «Полтавагаз збут», АТ «Полтаваобленерго» відкрити на ім`я позивача [PERSON] та на ім`я відповідача [PERSON] окремі особові рахунки по оплаті за користування природним газом та по оплаті за спожиту електричну енергію по житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі по тексту рішення - житловий будинок або домоволодіння), з розподілом оплати вартості наданих послуг у рівних частках. Також просив звільнити позивачку [PERSON] від сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивачка [PERSON] та її колишній чоловік відповідач [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння за вказаною адресою у рівних частках: по Ѕ частині житлового будинку та господарських будівель. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2018 у справі № 533/251/18 встановлено порядок користування житловим двоповерховим будинком, а саме: -виділено у користування [PERSON] на другому поверсі житлову кімнату 1-9 площею 12,5 кв.м.; -виділено у користування [PERSON] на першому поверсі житлову кімнату 1-2 площею 13,4 кв.м. У загальному користуванні обох співвласників рішенням суду залишено: на першому поверсі: 1-1 коридор 2,2 кв.м., 1-3 ванну кімнату - 3,2 кв.м.; 1-4 туалет 0,9 кв.м.; 1-5 кухню 6,9 кв.м.; 1-6 коридор - 8,3 кв.м.; на другому поверсі: 1-7 сходову клітку 6,6 кв.м.; 1-8 кімнату 16,2 кв.м.; господарські будівлі та споруди: літню кухню, сарай, гараж літера «Б, б, б1, б2» площею 108,3 кв.м.; гараж літера «В» площею 26,9 кв.м.; сарай літера «Д» площею 7,1 кв.м.; колодязь літера «к»; огорожу № 1. Розрахункові книжки за користування природним газом та спожиту електричну енергію оформлені на позивачку, яка щомісячно сплачує самостійно за спожиті комунальні послуги, а відповідач не бере жодної участі у сплаті за комунальні послуги, хоча користується належною йому частиною житлового будинку. Зважаючи на недостатній розмір пенсії, позивачка бажає оформити субсидію, але їй орган соціального захисту постійно відмовляє, з тих підстав, що до складу різних домогосподарств у межах одного житлового приміщення (будинку) не можуть входити члени однієї сім`ї. Посилаючись на ст. 162 ЖК України, ст. 322, 360 ЦК України, просив зобов`язати відповідачів ТОВ «Полтавагаз збут», АТ «Полтаваобленерго» відкрити на ім`я [PERSON] , [PERSON] окремі особові рахунки по оплаті за користування природним газом та за спожиту електричну енергію по житловому будинку з розподілом оплати вартості наданих послуг у рівних частках. Ухвалою суду від 10.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, звільнено позивачку від сплати судового збору, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 09.10.2020. 25.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача АТ «Полтаваобленерго». Відповідач позов не визнав, вважав його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування власної позиції відповідач зазначав, що АТ «Полтаваобленерго» є оператором систем розподілу, не здійснює діяльність з постачання електричної енергії, та не здійснює нарахування споживачам плату за спожиту електричну енергію, отже позовні вимоги позивачки в частині зобов`язання АТ «Полтаваобленерго» відкрити на її ім`я та на ім`я іншого відповідача [PERSON] окремі особові рахунки по оплаті за спожиту електричну енергію по житловому будинку є безпідставними, а АТ «Полтаваобленерго» є неналежним відповідачем в частині зазначених позовних вимог. Крім того, посилався на недотримання позивачкою встановленого законодавством порядку розподілу особових рахунків, без якого взагалі неможливо здійснити такий розподіл. Зазначав, що чинним законодавством України визначено чіткий порядок щодо розподілу особових рахунків між співвласниками, який неможливий без проведення робіт по монтажу окремої електропроводки в належних співвласникам частинах домоволодіння із встановленням окремих приладів обліку, та взагалі не передбачено здійснювати розподіл оплати вартості наданих послуг з постачання електроенергії у рівних частках між співвласниками, а відтак позовні вимоги у цій частині також є безпідставними. Крім того, вважав, що між позивачкою та АТ «Полтаваобленерго» взагалі відсутній предмет спору, так як жоден із співвласників домоволодіння жодного разу не звертався до АТ «Полтаваобленерго» із письмовими зверненнями здійснити розподіл особових рахунків. 05.10.2020 відповідачем ТОВ «Полтавагаз збут» подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Полтавагаз збут» відмовити за безпідставністю. Посилався на те, що чинним законодавством України не передбачено право суду здійснювати розподіл особових рахунків по оплаті витрат за споживання природного газу. За однією поштовою адресою може бути укладено тільки один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Співвласники будинку у разі наявності у них спору з приводу оплати витрат за споживання природного газу не позбавлені права самостійно звернутися із заявами до надавача послуг з постачання природного газу щодо розподілу особових рахунків по сплаті витрат за споживання природного газу, в тому числі і за наявності вище зазначеного рішення суду, яким визначено частини права власності в домоволодінні, та облаштування будинку самостійними інженерними мережами. Оскільки позивачка жодних дій по облаштуванню будинку самостійними інженерними мережами не зробила, вимоги позивачки про розподіл особового рахунку з газопостачання та зобов`язання ТОВ «Полтавагаз збут» відкрити окремі особові рахунки є безпідставними. Розподіл особових рахунків відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованих у Мінюсті 06.11.2015 за № 1382/27827, можливий лише за безумовного виконання вимог щодо облаштування суб`єкта газопостачання окремими газорозподільними інженерними мережами, а саме: приладами обліку, обладнання котлів, пічок, колонок та іншим з виготовленням відповідної технічної документації. Відповідач вважав, що позивачка звернулася з позовом не для захисту порушених прав чи вирішення спору, а для вирішення питання сплати боргу за спожитий нею газ в обхід установленого договором та нормами цивільного права порядку отримання послуг з газопостачання та сплати коштів за його споживання, і такий позов не може бути задоволений взагалі. Представником позивача - адвокатом Грущенко С.Г. 09.10.2020 надано відповідь на відзив на позовну заяву ТОВ «Полтавагаз збут». У відповіді на відзив представник позивачки зазначав, що підставою для звернення до суду з метою захисту порушених прав позивачки є факт небажання відповідача [PERSON] як співвласника домоволодіння звертатися із заявою до надавача послуг з постачання природного газу щодо розподілу особових рахунків по сплаті витрат за споживання природного газу. Також звертав увагу суду на підписання відзиву неналежним представником, який не є адвокатом та відомості про якого не містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву не надав. Натомість долучив до матеріалів справи копії дублікатів чеків на підтвердження сплати ним витрат за спожити електроенергію та спожитий газ за спірним домоволодінням. У судовому засіданні пояснив, що розбіжності у адресах домоволодіння, що містяться у дублікатах чеків, пояснюються тим, що раніше адреса спірного домоволодіння була: [ADDRESS] ». Оплата послуг за адресою: « [ADDRESS] » була здійснена помилково і в подальшому ці кошти були зараховані на належні рахунки. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки саме він оплачує усі комунальні рахунки, й підстави та можливість для розподілу особових рахунків відсутні. У підготовчому судовому засіданні 09.10.2020 було оголошено перерву до 22.10.2020 для надання можливості представнику позивача ознайомитися з додатковими доказами, поданими відповідачем у судовому засіданні, а також для надання відповіді на відзив АТ «Полтаваобленерго». Ухвалою суду від 22.10.2020 задоволено клопотання представника позивача та замінено відповідача АТ «Полтаваобленерго» на належного відповідача - ТОВ «Полтаваенергозбут». Підготовче судове засідання відкладено на 27.11.2020 у зв`язку з заміною відповідача. 12.11.2020 до суду від відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» надійшов відзив на позовну заяву, у якому змінений відповідач також не погодився з позовними вимогами та вважав їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що позивачем обрано невірний та неефективний спосіб своїх порушених прав, бо відкриття відповідачем ТОВ «Полтаваенергозбут» особового рахунку на ім`я [PERSON] передбачає укладення з останнім договору про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги. Положеннями ПРРЕЕ та нормами чинного законодавства України не передбачено процедури укладення договору про постачання електричної енергії постачальником та присвоєння особового рахунку без згоди споживача, а зобов`язання ТОВ «Полтаваенергозбут» вчинити дії щодо примушування відповідача [PERSON] укласти з електропостачальником вказаний договір не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності та передбачає покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар зобов`язань, на які він не надавав своєї згоди. Розподіл особового рахунку є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг, а здійснення розподілу оплати вартості наданих послуг з електропостачання у рівних частках між співвласниками, як того вимагає позивачка, взагалі не передбачено чинним законодавством. За ствердженнями відповідача, питання поділу особового рахунку вирішується виключно шляхом звернення особи із відповідною письмовою заявою до відповідного органу з додатком про підтвердження права власності особи на частину об`єкту нерухомості. З огляду на те, що ні позивачка, ні відповідач [PERSON] як інший співвласник домоволодіння, не зверталися до ТОВ «Полтаваенергозбут» із такою заявою, і їм не було відмовлено у розподілі особового рахунку, позовні вимоги позивачки є передчасними. Крім того, відповідач посилався на відсутність фактичного поділу майна (домоволодіння) в натурі між співвласниками, що унеможливлює здійснення розподілу особового рахунку, а є підставою для стягнення коштів, сплачених одним із співвласників, який фактично сплачує послуги, з іншого співвласника, який ухиляється від сплати таких послуг на утримання об`єкту нерухомого майна. 30.10.2020 до суду надійшло клопотання ТОВ «Полтаваенергозбут» про розгляд справи спочатку, яке ухвалою суду від 27.11.2020 задоволено та відкладено підготовче судове засідання на 21.12.2020, встановлено сторонам нові строки для подання заяв по суті спору. 02.12.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву ТОВ «Полтаваенергозбут», у якій представник позивача не погодився з позицією відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог з огляду на те, що рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2018 у сп. № 533/251/18 встановлено порядок користування житловим двоповерховим будинком, даний житловий будинок перебуває у власності кількох осіб, у співвласників існує спір з приводу оплати витрат на споживання електричної енергії та газу, а відповідач [PERSON] не бажає звертатися із заявою до надавача послуг щодо розподілу особових рахунків по сплаті витрат на споживання електричної енергії, що на думку представника позивачки, є підставою для задоволення позову. 21.12.2020 від відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» до суду надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого є аналогічним раніше надісланому. 24.12.2020 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву ТОВ «Полтаваенергозбут» , зміст якої є аналогічним попередній відповіді на відзив. 30.12.2020 від відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у яких відповідач не погодився з викладеними у відповіді на відзив доводами, та наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Ухвалою суду від 04.01.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2021. У судове засідання 27.01.2021 з`явилися усі учасники справи, окрім позивачки, інтереси якої представляв адвокат Грущенко С.Г. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Грущенко С.Г. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав усні пояснення, аналогічні тим, що містяться по тексту позовної заяви. Наполягав на тому, що позивачка позбавлена можливості отримати житлову субсидію, а відповідно й оплачувати послуги за спожиті домогосподарством газ та електричну енергію, внаслідок відсутності розподілу особових рахунків між нею та іншим співвласником домоволодіння [PERSON] . Інформацію щодо наявності технічної можливості розподілу обліку споживання газу та електричної енергії, обладнання будинку окремими приладами обліку газо- та електропостачання, котлами, колонками тощо представник позивачки надати не міг. Доказів звернення позивачкою із заявами до відповідачів про здійснення розподілу особових рахунків не надав. Зазначив, що надані відповідачем [PERSON] квитанції про оплату послуг не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки такі квитанції надані тільки за період з 21.04.2020 по 01.10.2020, а доказів оплати спожитих послуг до 21.04.2020 та після 01.10.2020 відповідач не надав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що у 2020 році обома співвласниками домоволодіння: і ним, і позивачкою подано заяви про отримання житлової субсидії, яка органом соціального захисту була задоволена, решту вартості послуг, що не покриваються субсидією, він оплачує самостійно, оскільки позивачка не має такої можливості, та між ними постійно з цього приводу виникають конфлікти. Підтвердив, що будинок не має технічної можливості розподілити особові рахунки. Представник відповідача ТОВ «Полтавагаз збут» просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Пояснив, що без реального розподілу домоволодіння на окремі об`єкти нерухомого майна з окремими адресами та без наявності технічної можливості для цього, яка визначається на підставі проектної документації, без наявності у співвласників окремих лічильників, здійснити розподіл особових рахунків неможливо. Оскільки повноваження представника ТОВ «Полтавагаз збут», що брав участь у судовому засіданні, перевірені були судом та належним чином підтверджені, а пояснення, надані представником у судовому засіданні, співпадають з позицією відповідача, викладеною у письмовому відзиві на позовну заяву, суд приймає відзив ТОВ «Полтавагаз збут» на позовну заяву до уваги. Представник відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» також просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що позов є передчасним, оскільки позивачка не зверталася жодного разу до відповідача з заявою про розподіл особового рахунку, відповідач їй не відмовляв. Крім того, без проведення будівельно-технічної експертизи та без поділу домоволодіння на окремі об`єкти нерухомого майна з обладнанням таких окремих об`єктів окремими засобами обліку, без укладення кожним із співвласників таких об`єктів окремих договорів, - поділ особового рахунку на два окремі рахунки на підставі рішення суду є неможливими. Зазначав, що обом співвласникам спочатку слід пройти певну процедуру з поділу об`єкту, після цього звернутися з відповідними заявами до постачальника послуг, укласти окремі договори, на підставі яких будуть присвоєні окремі особові рахунки. Також зазначав, що підставою позову є не протиправні дії чи бездіяльність відповідачів, а спір між співвласниками домоволодіння щодо порядку оплати послуг за спожиті газ та електроенергію за об`єктом нерухомості, що перебуває у спільній власності позивачки та відповідача [PERSON] , що виключає можливість задоволення позову. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення сторін, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Аналізуючи обставини цього спору, доводи його учасників суд дійшов висновку про те, що спірними у цьому провадженні є такі ключові питання: -чи є порушеним право позивачки з боку іншого співвласника домоволодіння та організацій - постачальників електричної енергії та газу, та чи підлягає таке право (якщо воно є порушеним) захисту у спосіб, що його обрала позивачка? -чи підлягає право позивачки захисту щляхом примусового розподілу особових рахунків без наявності на те згоди іншого співвласника домоволодіння? -чи ґрунтується обов`язок відповідачів з розподілу особового рахунку на нормах законодавства або договору? Вирішуючи зазначені питання, суд встановив таке. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками домоволодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами), розташованого за адресою: [ADDRESS] . Кожному з них належить по Ѕ частці у праві спільної часткової власності на домоволодіння. Право власності обох співвласників підтверджується рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 06.04.2015 у справі № 533/60/15-ц, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.05.2015 № 37429652 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2021 № 241950960, отриманою судом. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2018 у справі № 533/251/18, яке набрало законної сили 02.10.2018, встановлено порядок користування житловим двоповерховим будинком за адресою: [ADDRESS] , а саме: -виділено у користування [PERSON] на другому поверсі житлову кімнату 1-9 площею 12,5 кв.м.; -виділено у користування [PERSON] на першому поверсі житлову кімнату 1-2 площею 13,4 кв.м. У загальному користуванні обох співвласників рішенням суду залишено: на першому поверсі: 1-1 коридор 2,2 кв.м., 1-3 ванну кімнату - 3,2 кв.м.; 1-4 туалет 0,9 кв.м.; 1-5 кухню 6,9 кв.м.; 1-6 коридор - 8,3 кв.м.; на другому поверсі: 1-7 сходову клітку 6,6 кв.м.; 1-8 кімнату 16,2 кв.м.; господарські будівлі та споруди: літню кухню, сарай, гараж літера «Б, б, б1, б2» площею 108,3 кв.м.; гараж літера «В» площею 26,9 кв.м.; сарай літера «Д» площею 7,1 кв.м.; колодязь літера «к»; огорожу № 1. Цим же рішенням суду зроблено висновок, що позов про реальний розподіл будинку не підлягає задоволенню, оскільки позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів щодо можливості проведення переобладнання двоповерхового будинку без втручання в інженерні системи будинку, а також можливості виділення кожній стороні відокремленої частини будинку зі самостійними виходами та частинами господарських будівель, які відповідатимуть розміру їх часток у спільній частковій власності. Отже фактичного поділу нерухомого майна в натурі між співвласниками майна не здійснено. Позивачка та відповідач [PERSON] як учасники спільної часткової власності володіють не частиною майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне нерухоме майно у цілому. Ці частки є ідеальними (по Ѕ) й визначаються у дробових виразах. Особові рахунки за користування природним газом (59003) та за спожиту електроенергію ( [NUMBER] ) за спірним домоволодінням оформлені на позивачку. Обидва співвласники фактично проживають за вказаною адресою та зареєстровані. Позивачка неодноразово зверталася до різних установ (Козельщинська районна державна адміністрація Полтавської області, управління соціального захисту населення Козельщинської РДА Полтавської області) з метою отримання нею субсидії на належну їй Ѕ частку у домоволодінні без врахування доходів іншого співвласника [PERSON] , на що отримувала відмову та рекомендації звернутися до ТОВ «Полтаваенергозбут» та ТОВ «Полтавагаз збут» для розділення особових рахунків. Фактів звернення позивачки з приводу розподілу особових рахунків до вищевказаних організацій судом не встановлено. Отже, на думку суду, даний спір виник з-підстав недосягнення домовленостей між співвласниками домоволодіння щодо розподілу між ними обов`язку з утримання об`єкту нерухомого майна, у тому числі щодо несення ними витрат на оплату послуг зі споживання газу та електричної енергії. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. N 45), передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати, у судовому порядку. Так, зокрема, пунктом 10 Правил встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря). З наведеного вбачається, що чинним законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, відповідно до частки співвласника у житловому приміщенні, покладений на кожного з співвласників. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно зі ч. 5 ст. 19, ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про постачання природного газу укладається лише в разі наявності у споживача або його постачальника договору про розподіл природного газу з відповідним оператором газорозподільної системи. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Отже відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Тобто розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Судом встановлено, що між співвласниками домоволодіння відсутня домовленість щодо порядку здійснення оплати за спожиті комунальні послуги, належні їм частки у праві спільної часткової власності спірного житлового будинку не виділено в натурі. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2018 встановлено тільки порядок користування спільним домоволодінням із залишенням певних приміщень у спільному користуванні. Доказів обладнання домоволодіння окремими приладами обліку (лічильниками) газо- та електропостачання, а також наявності технічної можливості здійснення окремого обліку з постачання газу та електричної енергії кожному із співвласників домоволодіння під час судового розгляду не встановлено. Не встановлено судом також фактів звернень позивачки та іншого співвласника до ТОВ «Полтавагаз збут» та ТОВ «Полтаваенерегозбут» з відповідними заявами та документами з метою здійснення останніми розподілу особових рахунків. Отже, відповідаючи на перше питання, суд вважає, що право позивачки на здійснення окремого обліку та оплати спожитих нею комунальних послуг (газу та електричної енергії) не є порушеним жодним із відповідачів. Суд погоджується з доводами представника позивача, що за відсутності згоди між співвласниками домоволодіння щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг, спір може бути вирішено виключно у судовому порядку. Але, допоки спільне майно не розділено в натурі, зберігається право власності усіх його співвласників на таке майно в цілому, тобто визначаються виключно розміри ідеальних часток таких осіб без фактичного поділу спільного майна. Як уже зазначалось вище судом, згідно матеріалів справи позивачка та її колишній чоловік (відповідач) як учасники спільної часткової власності володіють не частиною нерухомого майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються у дробових виразах (по Ѕ частці). Отже суд відхиляє доводи представника позивача, що перебування об`єкта нерухомості у спільній частковій власності та встановлення певного порядку користування спільним нерухомим майном є підставою для примусового розподілу особових рахунків. Чинним законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений на кожного з співвласників, відповідно до його частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов`язань по оплаті комунальних послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги, мають право на стягнення коштів, сплачених ними, зі співвласника, який таку оплату не проводить. У разі відмови співвласника у добровільному порядку сплатити кошти співвласнику чи співвласникам, особа має право за захистом своїх інтересів звернутись до суду з відповідним позовом. Тому позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, якщо такі нею сплачено самостійно за утримання домоволодіння та за комунальні послуги. Відповідаючи на друге питання, суд виходить з такого. Відповідно до п. 5.1.19, 5.1.21 Кодексу комерційного обліку електричної енергії у квартирах, будинках, приватних домогосподарствах або інших об`єктах індивідуального побутового споживача, розташованих за однією адресою, установлюється один засіб комерційного обліку для побутових потреб незалежно від кількості господарських будівель. У разі розділення обліку за наявності декількох власників квартири (будинку, домогосподарства) у встановленому законодавством порядку засіб комерційного обліку встановлюється для кожного з них. Водночас оплата послуг з улаштування або реконструкції засобів комерційного обліку здійснюється за рахунок осіб, з ініціативи яких проводиться відповідне розділення. Згідно п. 4.5.7 Кодексу систем розподілу у випадку якщо за однією адресою відбувається виділ частки майна (приміщення) співвласників із спільної сумісної власності, внаслідок чого кожен із співвласників набуває права власності на окрему частку такого майна, перерозподіл потужності між власниками не потребує розробки та видачі технічних умов, якщо не збільшується величина сумарної приєднаної потужності об`єкта архітектури та/або не змінюється категорія надійності електропостачання електроустановки. У цьому випадку роботи, що забезпечують перерозподіл потужності та облік електричної енергії, здійснюються оператором систем розподілу після внесення кожним із власників (співвласників) плати за монтаж (демонтаж) додаткових елементів мережі та встановлення окремих вузлів обліку. Пунктом 3 розділу І Правил постачання природного газу , затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 (надалі - Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Договір постачання природного газу між іншими споживачами та їх постачальниками укладається відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. За однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні (п. 14 розділу ІІІ Правил). З наведеного вбачається, що без сукупності таких обставин як: згода споживача (іншого співвласника домоволодіння), реальний виділ частин майна (приміщення) співвласників у натурі як окремих об`єктів, облаштування домоволодіння самостійними інженерними мережами, встановлення співвласниками окремих вузлів (приладів) обліку, - розподіл особових рахунків з обліку спожитої електроенергії та газу не є можливим та не ґрунтується на нормах законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України, далі також ЦК України). Так, у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 Верховний Суд зазначив, що автономія волі сторін є ключовою рисою цивільного права та знаходить своє втілення у принципі свободи договору. Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства. Покладення судом обов`язку на відповідачів ТОВ «Полтаваенергозбут», ТОВ «Полтавагаз збут» відкрити на ім`я іншого відповідача [PERSON] без його згоди особові рахунки по оплаті за спожиту електричну енергію та по оплаті за користування газом безумовно порушить наведені вище принципи та загальні засади цивільного законодавства, оскільки наслідком такого зобов`язання було б примусове укладення договорів без згоди на те споживача. Також суд погоджується з доводами відповідачів (ТОВ «Полтаваенергозбут» та ТОВ «Полтавагаз збут»), що розподіл оплати вартості спожитих послуг у рівних частках між співвласниками не ґрунтується на законі, оскільки жодною нормою законодавства розподіл саме за таким принципом не передбачено. Отже суд уважає, що не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про розподіл між нею та [PERSON] оплати витрат на газове постачання, електропостачання у рівних частках. Відповідаючи на третє питання, суд керується таким. За загальним визначенням поняття «зобов`язання», що наведене у ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, для покладення судом певного обов`язку на відповідача суд має встановити існування такого обов`язку у акті цивільного законодавства, договорі, правочині тощо. У даній справі суд не знайшов правових підстав для покладення обов`язку на відповідачів здійснити розподіл особових рахунків, оскільки такий обов`язок не ґрунтується на договорі та проаналізованих судом актах цивільного законодавства. Також суд погоджується з доводами відповідачів щодо неефективності обраного позивачкою способу захисту, оскільки виконати у примусовому порядку рішення суду про зобов`язання постачальників газу та електроенергії відкрити окремі особові рахунки співвласникам домоволодіння неможливо без участі та згоди на це обох співвласників та обладнання кожної окремо виділеної частини домоволодіння окремими приладами обліку (лічильниками) за рахунок та силами співвласників. Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматися від їх вчинення. Заявлені позивачкою у цій справі вимоги про зобов`язання відповідачів відкрити на ім`я співвласників домоволодіння окремі особові рахунки та здійснювати розподіл оплати вартості послуг у рівних частках між співвласниками, не призведе до поновлення порушеного права позивачки та, у разі задоволення таких вимог, рішення суду не може бути виконане у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого судового рішення. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю. У зв`зяку із залишенням позову без задоволення та звільненням судом позивача від сплати судового збору, у відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати у даній справі підлягають коменсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed