Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

17 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року було відкрите провадження у справі. 01 червня 2018 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року було закрите підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. 08 травня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені ним вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Представник третьої особи Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилався на те, що на праві власності йому належить квартира, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська (колишня Радянська)[ADDRESS]. В квартирі з 10.04.2007 року зареєстрований його син [PERSON], [INFO] Незважаючи на реєстрацію, [PERSON] з 2015 року в квартирі не проживає, житловим приміщенням не користується, не повідомляє про своє місцезнаходження, фактично не спілкується з ним. На підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідач [PERSON] може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] зазначив в заяві, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська (колишня Радянська)[ADDRESS]. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 17.08.2010 року, позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська (колишня Радянська)[ADDRESS], що підтверджується договором дарування. Право власності [PERSON] на житло зареєстроване у відповідності до законодавства України, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно номер витягу № 27137838 від 27.08.2010 р. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Судом встановлено, що в спірній квартирі з 10.04.2007 року зареєстрований син позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 26.04.2018 р. та довідкою Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.05.2018 р. Встановлено, що з 2015 року відповідач [PERSON] [INFO] в квартирі не проживає, житловим приміщенням не користується, що підтверджується актом, складеним за участю інспектора відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23.03.2018 р. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, в звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved