Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

18 березня 2014 року, діючи в інтересах КУ ЛОР «Львівський регіональний Фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», до суду із позовом звернувся прокурор Радехівського району, відповідно до вимог якого просить стягнути із [PERSON] вартість перебування [PERSON] на лікуванні. В обґрунтування позову посилається на обставини, що вироком Радехівського районного суду Львівської області від 13.03.2014р. [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.124 КК України. Так, в ході розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] встановлено, що за наслідками його неправомірних дій, [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а тому останній певний період перебував на лікуванні у КУ ЛОР «Львівський регіональний Фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр». Відповідно, закладом охорони здоров'я на лікування [PERSON] понесено витрати в сумі 5135,52грн., стягнення яких із відповідача і ставиться на вирішення суду. Представником позивача у попередньому судовому засіданні вимоги підтримано та викладено аналогічні пояснення, зазначеним у позовній заяві. Позов просить задоволити в повній мірі. Відповідачем позовні вимоги визнано та надано суду пояснення наступного змісту. Так, 25.12.2014р., він перевищуючи межі необхідної оборони, наніс [PERSON], який замахувався на нього сокирою, декілька йому ударів ножем. У подальшому, як йому відомо, потерпілий проходив відповідний курс лікування у медичному закладі в м.Львові. Щодо стягнення із нього суми вартості проведеного лікування [PERSON], не заперечує, так як розуміє, що звернення потерпілого за медичною допомогою мало місце за наслідком його протиправних дій щодо останнього. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 та ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають (ст.61 цього Кодексу). Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 13.03.2014р. у кримінальному провадженні, в якому [PERSON] є потерпілим, підсудного [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.124 КК України та призначено йому відповідне покарання (а.с.8-9). Поряд з цим, вказаний вирок на час розгляду спору законної сили не набрав, від так не може слугувати підставою для звільнення від доказування (ч.4 ст.61 ЦПК України) та не є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій [PERSON] в частині чи мали місце ці дії та, чи вчинені вони цією особою. Як вказано у висновку судово-медичної експертизи за №06/2014 від 14.01.2014р., в [PERSON] виявлено два рубці на спині, які можуть бути загоївшимися ранами в минулому, а три рани на боковій поверхні грудної клітки зліва можуть бути наслідком медичної маніпуляції (дренування плевральної порожнини), та при обстеженні лікарями Радехівської ЦРЛ було встановлено діагноз: «Проникаюче ножове поранення лівої плевральної порожнини. Пневмоторакс. Різана рана грудної стінки справа. Різана рана м'яких тканин підключичної ділянки справа. Проникаюче ножове поранення лівої половини грудної клітки. Гемоторакс. ДНІ о». Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії гострого колото-ріжучого предмету та могли виникнути 25.12.2013р.. У подальшому, з приводу отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КУ ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» з 26.12.2013р. по 11.01.2014р. та вартість такого становить 5135,52 грн. (а.с.6-7). Виходячи із змісту частини 1 статті 1169 ЦК України, шкода, завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується. У даному ж випадку, з диспозиції статті 124 КК України, за якою [PERSON] визнано винним і дані обставини останнім не заперечені вбачається, що його умисними діями було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження [PERSON] і такі вчинені відповідачем при перевищенні меж необхідної оборони. Однією з важливих умов правомірності захисту є умова про недопустимість перевищення меж необхідної допомоги. Перевищенням меж необхідної оборони визнається невідповідність захисних заходів характеру і небезпеці посягання. Перевищення меж необхідної оборони є неправомірною дією - комуляцію двох правопорушень - кримінального та цивільного і підставою для покладення обов'язку відшкодувати шкоду є цивільне правопорушення, тобто у даному випадку шкода має бути відшкодована згідно з правилами ст.1166 ЦК України. Відповідно ж до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Узагальнюючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та належно обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved