Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

19.04.2019 р. позивачка пред`явила позов до відповідача, у якому просить: 1) змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини з 900 грн. щомісячно на 1/4 частки його доходів; 2) визначити місце проживання їхньої дочки [PERSON] з матір`ю; 3) позбавити відповідача батьківських прав відносно цієї дитини; 4) стягнути з останнього 6300,00 грн. пені за несплату аліментів за період з липня 2018 р. по січень 2019 р. В обґрунтування позову зазначила, що зміна способу стягнення аліментів на утримання дитини їй необхідна для достатнього матеріального забезпечення дочки. Вказала, відповідач припинив підтримувати будь-які відносини з дитиною, останній не цікавиться її життям, участь у вихованні дитини не бере, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, аліменти належно не сплачує. Вважає, що може забезпечити дитині належні умови виховання. 17.04.2020 р. сторони у судові засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 28.10.2019, 02.03.2020, 17.04.2020 рр. не з`явився, про причини неявки не суд повідомив, відзиву не подавав. Представник третьої особи подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Рішенням Рівненського міського суду Львівської області від 18.12.2015 р. у справі № 569/13201/15-ц розірвано шлюб між сторонами, у якому останні перебували з 22.09.2012 р. (а.с. 11). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Рівненського міського суду Львівської області від 28.07.2015 р. у справі № 569/9236/15-ц вирішено стягувати з відповідача у користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 900,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - з 01 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Позивачка разом з дочкою зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідач зареєстрований у м. Рівне (а.с. 25). Як видно з довідок від 04.02.2019 р., 05.02.2019 р., 12.02.2019 р., відповідач участі у вихованні дитини не приймає, остання 22 рази перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні протягом 2017-2019 років (а.с. 13-15). Згідно з листом Рівненського міського центру зайнятості від 22.03.2019 р., відповідач не перебував на обліку для працевлаштування (а.с. 22). Як видно з довідок та листів Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 01.02.2019 р., 04.02.2019 р., відповідач належним чином своєчасно не сплачував аліменти на утримання дочки, внаслідок чого з липня 2018 р. по січень 2019 р. мав заборгованість на загальну суму 6300,00 грн. (а.с. 19-21). Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.08.2019 р. № 164 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Зі змісту позовної заяви та пояснень позивачки вбачається, що матеріальний тягар утримання та виховання дитини повністю покладений на останню, відповідач цими питаннями тривало й умисно не переймається. Позивачка стверджує, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 900,00 грн. змінилися ряд обставини, зокрема: вдвічі збільшився прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років; істотно зріс індекс споживчих цін; донька почала відвідувати заклад дошкільної освіти, що зумовило збільшення витрат на її навчання. На підтвердження таких обставин, окрім вище вказаних доказів, позивач надала суду відомості щодо індексу споживчих цін та рівня інфляції за 2015-2019 роки (а.с. 16-18). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. При цьому, суд приймає до уваги вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 -ХІІ від 27 лютого 1991 року, відповідно якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведен о джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави для позбавлення судом батьківських прав перелічені у ст. 164 СК України. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Згідно зі ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз`яснень свідчать, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з нею чи отримання дочкою доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені фактори є свідченням винної поведінки відповідача та умисного ухилення ним від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Тому зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає позовну вимогу про позбавлення батьківських прав обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з цим, беручи до уваги обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, враховуючи те, що аліментів, які стягуються з відповідача не вистачає на утримання дочки, виходячи з фактичних обставин справи, аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів. Окрім цього, враховуючи наведене та те, що малолітня дочка проживає з позивачкою, яка їй забезпечує належні умови виховання та проживання, суд вважає, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання цієї дитини з матір`ю і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам його проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню. Крім цього, позивачка обрахувала суму пені у відповідності до правової позиції ВП ВС, що викладена у постанові від 05.09.2018 р. у справі № 753/12684/16. Однак ВП ВС сформувала нову правову позицію з цього питання, яку виклала у постанові від 03.04.2019 р. по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої «… розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем». Враховуючи наявні докази, правову позицію ВП ВС від 03.04.2019 р. та обмеження, що встановлені ч. 1 ст. 196 СК України, суд вважає, що неустойка (пеня) за період з 01.07.2018 р. по 01.02.2019 р. має бути обрахована наступним чином. Період нарахуванняНалежало до сплати, грн.Сплачено, грн.Заборгованість за аліментами за місяць, грн.Кількість днів простроченняПеня, грн. 07.2018900,000900,002151935,00 08.2018900,000900,001841656,00 09.2018900,000900,001531377,00 10.2018900,000900,001231107,00 11.2018900,000900,0092828,00 12.2018900,000900,0062558,00 01.2019900,000900,0031279,00 Отже, загальна сума пені становить 7740,00 грн., однак позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі, не більше 100 відсотків заборгованості, тобто 6300,00 грн. Відтак позовна вимога про стягнення неустойки (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів підлягає задоволенню у вище вказаній сумі. За таких обставин та міркувань позов слід задовольнити повністю. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь позивачки судовий збір у сумі 1536,80 грн., що був нею 16.04.2019 р. сплачений за позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав (а.с. 1). Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1681,60 грн., оскільки позивачка при подачі позову була звільнена від обов`язку його сплати за позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів та стягненні пені.

Outcome: approved