Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

19.09.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньго сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2020 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2002 рік. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. До повноліття сина відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на його утримання в розмірі 100,00 грн. Дитина досягла повноліття, тому стягнення аліментів припинено. На даний час син [PERSON] навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія» на денній формі навчання, в зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає матеріальної допомоги, тому вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що відповідач працездатний, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчатися в тому розмірі, який зазначений у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Свої заперечення обґрунтував тим, що він є інвалідом третої групи, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1300,00 грн., тому він немає можливості утримувати повнолітнього сина. Свої заперечення підтвердив, довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серія АВ № 0697664 від 16.01.2017 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, але не більше терміну навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який на даний час навчається в Київському інституті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» на другому курсі за спеціальністю «081 Право» спеціалізація «Судова та управлінська діяльність» на денній формі навчання та проживає у гуртожитку зазначеного ВУЗу (а.с. 4,5,12). Згідно довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серія АВ № 0697664 від 16.02.2017 року відповідачу встановлена третя група інвалідності загального захворювання з 16.02.2017 року до лютого 2018 року та згідно висновку про умови та характер праці протипоказана праця з навантаженням на хребет, нахили тулубу (а.с.15). Відповідач отримує пенсію по інвалідності. Інші докази про доходи відповідача позивачем суду не надано. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України). Позивачу було роз'яснено її обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд також звертає увагу на те, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину одного з батьків до іншого обумовлено лише спільним проживанням позивача (одного з батьків) з дитиною, тоді, коли позивач несе всі витрати з утримання житла, сплачує житлово-комунальні послуги й за повнолітню дитину, забезпечує її продуктами харчування, іншими речами, а додатково ще й сплачує витрати на її навчання. Відповідно до частини 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 199 СК передбачає стягнення аліментів на користь повнолітньої особи, яка продовжує навчання та потребує допомоги від батьків, причому до суду вона може звернутись сама як до одного з батьків, так і до обох. Якщо дитина постійно проживає в іншому місці, допомога одного з батьків охоплюється виконанням обов'язку, передбаченого ст. 199 СК України, і не надає права на звернення до суду. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] повнолітній, працездатний, є дієздатною особою, навчається на денному відділенні у Київському інституті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія», проживає у гуртожитку у м.Києві, що відповідно до вимог ст. 29 ЦК є його місцем проживання, хоча і тимчасовим, суд робить висновок, що він з матір'ю не проживає, довіреності на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів матері не давав, у разі потреби може сам звернутись до суду з такими вимогами, тому суд визнає, що у [PERSON] не виникло право на звернення до суду з таким позовом і в задоволенні її позову слід відмовити. Судові витрати компенсуються за рахунок держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed