Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

19.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити відповідачів права користування будинком, який знаходиться на вул. Олени Стасової, 35, м. Харків; зняти з реєстрації [PERSON]; усунути позивачу перешкоду у праві володіння, користування та розпорядження належній їй власністю шляхом виселення відповідачів та інших осіб, які проживають за вищезазначеною адресою, без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником спірного будинку на підставі договору дарування від 19.12.2014 року. Після придбання вказаної будинку вона хотіла вселитися в нього, однак виявилося, що відповідачі добровільно не звільнили житловий будинок. Вона неодноразово вимагала звільнити приміщення, але відповідачі добровільного не виселяються, до теперішнього часу самовільно в ньому проживають. Своїми діями відповідачі створюють перешкоди в користуванні житловим будинком, та порушують її права як власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Позивачка пояснила, що житловий будинок належав на праві власності її батькові [PERSON], який подарував цей будинок їй. Вона є новою власницею, тому відповідачі не мають ніяких прав на користування житлом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] проти позову заперечували, відповідачі пояснили, що проживають у спірному будинку. Будинок було придбано в період шлюбу за рахунок спільних коштів, тому частина будинку належить [PERSON] Представник третьої особи не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 19.12.2014 року, укладеного між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою), дарувальник передає безкоштовно, а обдарована приймає в дар житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Стасової Олени, 35. Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.12.2014 року, житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Стасової Олени, 35, на праві приватної власності належить [PERSON] Таким чином, позивачка є власницею вказаного житлового будинку. Як вбачається з довідки комунального підприємства «Благоустрій» від 26.12.2014 року, відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС від 28.01.2015 року, відповідачка [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO]; відповідачка [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO]. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що відповідачки [PERSON], [PERSON] фактично проживають за адресою: [INFO]. [PERSON] та [PERSON] (батько позивачки) перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.03.2008 року до 23.12.2014 року, тому проживали вони разом з донькою [PERSON] у спірному будинку як члени сімї. 19.12.2014 року [PERSON] подарував позивачці спірний житловий будинок. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14). Таким чином, після відчуження спірного житлового будинку [PERSON] на підставі договору дарування від 19.12.2014 року його право власності на будинок припинилося, тому і право користування спірним житловим будинком у членів його сімї відповідачів припиняється. Новий власник позивачка наполягала на усуненні перешкод у користуванні житловим будинком, який належить їй на праві власності, позивачка не є членом сімї відповідачів, будь-яких договірних відносин між позивачкою та відповідачами з приводу найму будинку відсутні, тому у відповідачів не виникає прав та обовязків наймачів. Таким чином, позивачка як новий власник не давала згоди на проживання відповідачів в зазначеному житловому будинку, угоди між відповідачами та позивачем (як новим власником) щодо порядку користування спірним будинком не було. Таким чином, права відповідачів на проживання в спірному житловому будинку похідні від прав колишнього власника [PERSON], членом сім'ї якого були відповідачі та за згодою якого вони проживали у будинку. Проте новим власником квартири з 19.12.2014 року є позивачка, яка не є членом сімї відповідачів та відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати від відповідачів усунути перешкоди в користуванні своєю власністю, оскільки відповідачі добровільно не виселяються зі спірного житла. За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло. Оскільки при відчуженні житлового будинку 19.12.2014 року відповідачі втратили право на житло (на користування спірним житловим будинком), враховуючи відсутність підстав для виселення саме з наданням іншого житлового приміщення, то позовні вимоги про усунення позивачу перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження належній їй власністю, а саме житлового будинку по вул. Олени Стасової, 35, в м. Харкові, шляхом виселення відповідачів, які проживають у вказаному житловому будинку, без надання іншого жилого приміщення підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів задоволенні з підстав втрати відповідачами права на користування житлом, про що зазначалось в монтувальній частині рішення та було предметом доказування у справі, то підстави для зазначення в резолютивній частині рішення вимог про позбавлення відповідачів права користування житловим будинком (як обставин у праві, які були предметом доказування) відсутні. Позовні вимоги щодо усунення перешкод шляхом виселення інших осіб зі спірного житлового будинку задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять та в судовому засіданні не встановлено, що у спірному будинку безпідставно проживають інші особи. Позовні вимоги щодо зняття з реєстрації [PERSON] задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації фізичних осіб, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що позовні вимоги про виселення відповідачів зі спірного житлового будинку задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, які відносяться до компетенції органів державної влади. У звязку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстрації відповідача, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: partial