Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, який в подальшому уточнив, та зазначені уточнення прийняті судом, згідно якого просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу в загальному розмірі 628 917,89 грн., що складається з: суми основного боргу - 384 931,50 грн., відсотків за користування грошовими коштами - 117 847,20 грн., 2% пені за прострочення повернення позики 56010,17 грн., 3% річних - 6021,96 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що 01 лютого 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого, відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 14 500 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2015 року складає 384 931,50 грн., строком до 01.09.2014 року, із сплатою 3% від суми позики щомісяця. Позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення боргу, проте відповідачем вказана вимога залишена без відповіді. В обумовлений сторонами строк відповідач суму боргу не повернула, в зв'язку з чим позивач, з урахуванням наданих до суду та прийнятих уточнень до позовної заяви, просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 628 917,89 грн., в т.ч. сума основного боргу - 384931,50 грн., сума боргу відсоткових за користування грошовими коштами - 117847,20 грн., 2% пені за прострочення повернення позики - 56010,17 грн., 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України - 6021,96 грн., сума інфляційних витрат за період прострочення повернення позики - 64107,06 грн., а також судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв, клопотань,а також заперечень на позов до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто через неявку відповідача, враховуючи письмову заяву представника позивача з цього приводу, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 01 лютого 2014 року уклав з відповідачем - [PERSON] договір позики грошових коштів. Даний договір позики оформлений розпискою. За умовами укладеного між позивачем та відповідачем договором позики, позивач передав останній в борг грошові кошти в сумі 14 500 євро, що станом на 04.03.2015 року складає 384 931,50 грн. Вказану грошову суму відповідач отримала від позивача та видала розписку в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], що підтверджується змістом розписки. Зі свого боку, відповідач зобов'язувалася згідно умов договору позики повернути позивачу суму боргу у строк не пізніше 01.09.2014 року та сплачувати за весь час фактичного користування коштами відсотки в розмірі 3% річних від суми позики щомісяця. Умовами укладеного між сторонами договору позики також закріплено, що якщо позичальник своєчасно не поверне грошей, він зобов'язаний сплатити пеню з розрахунку 2% від простроченої суми за кожний день прострочення. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач суму боргу в обумовлений договором строк не повернула. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідністю з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідністю зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Поняття пені передбачено у ст. 549 Цивільного кодексу України: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно розрахунку заборгованості, який прийнято судом, борг відповідача перед позивачем станом на 04.03.2015 року складає 628 917,89 грн., в т.ч. сума основного боргу - 384931,50 грн., сума боргу відсоткових за користування грошовими коштами - 117 847,20 грн., 2% пені за прострочення повернення позики - 56 010,17 грн., 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України - 6 021,96 грн., сума інфляційних витрат за період прострочення повернення позики - 64 107,06 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 628 917,89 грн. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved