Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

18 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на\~її користь\~аліментів на\~утримання неповнолітнього\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~5000\~гривень по\~2500\~гривень на\~кожну дитину,\~щомісячно,\~починаючи з\~дати подачі\~позову і\~до досягнення\~дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.11.2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому народилося двоє дітей, син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося і 04.11.2019 року останній звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, справа № 303/7194/19. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного та морального розвитку, який не може бути меншим ніж прожитковий мінімум, а позивач сама не в змозі забезпечити належного рівня життя для дітей. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі 5000 гривень. Відповідно до ч.2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2019 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу було направлено 09.12.2019 року. 24.01.2020\~року відповідачем [PERSON] \~подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2020 року в задоволенні вищевказаного клопотання було відмовлено. 24.01.2020\~року відповідачем було подано відзив на позов у якому зазначив, що не заперечує щодо часткового задоволення позову і стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1109,00 гривень на кожну дитину, які він може сплачувати. Як підставу своїх заперечень наводить те, що сума аліментів яку просить стягнути позивач є значною і перевищує прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років, а тому на нього буде практично покладено повне утримання сина та доньки. Виходячи з доходу відповідача він може сплачувати аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач разом з дітьми на даний час проживає разом з відповідачем у його квартирі і він забезпечує їх всім необхідним по можливості, а грошові кошти перераховує дітям на їх платіжні карти. На даний час відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і щоб дати можливість дітям спокійно закінчити школу і не травмувати їх після розлучення змушений буде орендувати квартиру для проживання, за що йому необхідно буде сплачувати по 4000 гривень щомісячно, а також комунальні послуги. Крім того, позивач має постійну роботу, є ФОП манікюрні послуги і має можливість на рівні з відповідачем матеріально забезпечувати дітей. 05.02.2020 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Також, позивачем подано пояснення з яких вбачається, що позивач разом з дітьми та відповідачем проживає в квартирі [ADDRESS] , а тому твердження відповідача про те, що діти проживають разом з ним, а спільне проживання з позивачем є неможливим, є невірним. Відповідач дійсно пересилав певні кошти на платіжні картки дітей, однак цих коштів недостатньо навіть для задоволення мінімальних потреб дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями\~статті 183 СК України\~передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень ст. ст.\~183,\~184 СК України. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2020 рік», який на період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 становить: для дитини віком від 6 років до 18 років 2218\~ гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) та закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З позовної заяви вбачається, що відповідач працює в ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» на посаді водія транспортних засобів, на підтвердження чого надав договір від 06.09.2019 року, його посадовий оклад становить 6\~624,00 гривень на місяць (а.с.17). Крім того, відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 1109,00 гривень на кожну дитину щомісячно. Також відповідачем надано виписки по картковому рахунку, однак дані виписки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не містять відомостей кому саме перераховувалися кошти (а.с.18-21). Посилання відповідача на майбутні витрати по оренді квартири не можуть бути взяті до уваги, так як є підставою для подання в майбутньому позову про зменшення розміру аліментів. Доказів скрутного матеріального становища відповідачем не подано. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідача, який позов визнав частково, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини, та те, що спільні діти сторін проживає разом із позивачем та відповідачем та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету та дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову та визначення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з відповідача аліменти в меншому, чи більшому розмірі сторонами не надано та судом не встановлено. Згідно ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами\~ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Частиною 6 статті 141\~ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved