overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

18 червня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою [PERSON] вони вступили у шлюб 14 лютого 2009 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через нерозуміння один одного та різні погляди на життя, а тому з середини листопада 2012 року вони припинили спільне проживання, не підтримують ніяких стосунків. Фактично сім'я розпалася і її збереження неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що примирення не може бути, оскільки і він, і відповідачка неодноразово зверталися до суду з позовами про розірвання шлюбу, проте намагалися помиритися і позов залишали без розгляду. Останні місяці показали, що сім'я збережена бути не може. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14). Суд зі згоди позивача проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2009 року сторони уклали шлюб (а.с. 5). Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 6). Сторони на протязі останніх півтора року разом проживають періодично, неодноразово мали намір розірвати шлюб. Останні місяці не підтримують подружніх стосунків, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Примирення між подружжям неможливе. Спору щодо місяця проживання дитини та поділу спільно нажитого майна немає. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу відповідачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище [PERSON], оскільки вона не виявила бажання змінити прізвище. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

18 червня 2014 року заявителька [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка проживала в с. Грушівка Первомайського району Миколаївської області і після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, яке вона заповіла їй за заповітом. Вона в установлений законом строк звернулась до контори, але отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки не може довести, що померла [INFO] року [PERSON] є її рідною матір'ю, так як 03.10.1981 року вона заявниця була одружена з [PERSON], про що виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області складено актовий запис №6, після чого її прізвище було змінено з «[PERSON]»на «[PERSON]», однак її прізвище в свідоцтві про реєстрацію шлюбу вказано як «[PERSON]» замість «[PERSON]» Внаслідок вказаних розбіжностей в написанні її дошлюбного прізвища вона не може оформити спадщину, що примусило її звернутися до суду, так як іншим шляхом виправити допущені помилки не можливо. Посилаючись на викладене просила заяву задовольнити. В судовому засіданні заявителька заяву підтримала. Зацікавлена особа рідний брат заявительки [PERSON] проти задоволення заяви не заперечував, суду підтвердив той факт, [PERSON] є рідною донькою [PERSON], яка померла [INFO] року. Суд, вислухавши пояснення заявительки, зацікавленої особи [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON], вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року, є рідною матір'ю [PERSON]. З урахуванням наведеного і на підставі ст.256 ЦПК України заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

18 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.06.2014р. о 15 год. 39 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.06.2014р. о 15год. 39 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, агресивна, заявляє, що «не повинна жити», так як «сама у всьому винна». Депресивна. Відмовляється від прийому їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячний розлад органічного походження.. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

18 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.06.2014р. о 17 год. 21 хв. [PERSON]. була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON].письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.06.2014р. о 17 год. 21 хв. гр. [PERSON]. була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ЦПМСД» м.Першотравенська. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, настрій знижене, відчуває слухові омани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]. до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

18 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.06.2014р. о 22 год. 16хв. гр.[PERSON]. був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON]. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.06.2014р. о 22год. 16 хв. гр. [PERSON]. був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КУ «Солонянська ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що мовний контакт з хворим малопродуктивний. Зміст більшості питань не усвідомлює. Назвав тільки своє ім'я, прізвище та рік народження. Цементний. Себе не обслуговує. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз - деменція внаслідок епілепсії с частими генералізованими судомними нападами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON]. до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

18 червня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути аліменти на її утримання, оскільки має на утриманні дитину - дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, сумісне господарство не ведуть, в зв'язку з чим позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв'язку з чим не працює, власного заробітку не має. Відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 25 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №12. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.2). Сторони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Згідно довідки Мішково-Погорілівської сільської ради №1414 від 18 серпня 2014 року позивач проживає разом з дочкою [PERSON], яка знаходиться на її утриманні (а.с.6). Як встановлюють ч.2, ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.1 ст.80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст.79 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи матеріальне становище позивача та платника аліментів, суд доходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати звернення з позовом до суду до досягнення дитиною трьох років, в зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

18 червня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 лютого 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося через постійні непорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Фактично з 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинені, сумісне господарство не ведеться, шлюб існує формально. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася та примирення між ними неможливе, в зв'язку з чим просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надіслав, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 18 лютого 2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №1. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с.3). Сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.4-5). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

18 червня 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] і в позовній заяві вказала, що вона придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідач був членом сім»ї попереднього власника і зареєстрований в квартирі, не живе в квартирі з 2012 року. Відповідач не являється членом сім»ї позивача, втратив право проживання в ньому, не проживає більше шести місяців в квартирі, але виселитись та знятись з реєстрації в добровільному порядку не бажає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу на праві власності квартирою в житловому будинку та зобов'язати Полонський районний сектор державної міграційної служби (далі - Сектор) зняти його з реєстрації. В суді представник позивача позовні вимоги підтримує повністю. Позивач в суд не прибула. Представник Сектора в суд не прибув. Відповідач в судове засідання двічі не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується наявними в справі поштовими повідомленнями про вручення йому повісток. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи без присутності відповідача і ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів без відповідачів і ухвалити заочне рішення. Дослідивши обставини справи, вислухавши доводи представника позивача, показання свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] зареєстрований в придбаній позивачкою квартирі. З 2012 року не проживає в цій квартирі. Відповідач не являється членом сім»ї позивачки. Дані обставини встановлені з пояснень представника позивача, копією паспорта позивача, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинковою книгою про мешканців, які зареєстровані в квартирі позивача, з показів свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні показали, що після продажі квартири для [PERSON] [PERSON] з 2012 року в цій квартирі не проживає. . Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст..150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім»ї, інших осіб, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, оскільки відповідач не являється членом її сім»ї, тому втратив право користування належним позивачу житловою квартирою. Щодо позовних вимог про те, щоб зобов'язати Сектор зняти [PERSON] з реєстрації, суд відхиляє такі вимоги, оскільки ЦПК України не передбачає пред'явлення позову до третіх осіб. У разі набрання даним рішенням законної сили воно буде достатньою підставою для зняття відповідача [PERSON] з реєстрації.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

18 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати її такою, яка втратила право користування квартирою № 8 будинку № 32 по вул. Великій Морській в м. Миколаєві. В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач в квартирі не мешкає більше шести років, її особистих речей в квартирі немає, теперішнє її місце проживання невідоме. У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач згідно наданої заяви не заперечував проти розгляду справи у його відсутність. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять, письмові заперечення проти позову суду не надані. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 08.04.2008 року позивач прописав відповідача в зазначеній квартирі, оскільки на той момент перебував з нею в зареєстрованому шлюбі, що було розірвано 29.11.2013 року на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що вона втратила право користування спірною квартирою. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. За такого позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп., та на користь держави 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

18 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що він з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі з 10.08.2001 року, який було зареєстровано Олексіївською сільською Радою Первомайського району Харківської області, за актовим записом № 8. Від спільного життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які за обопільною домовленістю батьків мешкають разом з батьком та залишаться проживати разом з ним після розірвання шлюбу. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що суперечки, які постійно виникали під час сімейного життя призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні стосунки подружжя не підтримує та спільне господарства не веде з 2013 року. Позивач у судове засідання не прибув, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що вона згодна на розірвання шлюбу, просить розглянути справу без її участі. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сім'ї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved