Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

19.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 90000 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 05.12.2018 року вона позичила [PERSON] 90000 грн., які останній зобов`язався повернути до 01.07.2019 року. Відповідач, у встановлений строк кошти не повернув. У зв`язку з цим позивач був змушена звернутися до суду з позовом. . Ухвалою суду від 12.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 05.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якої [PERSON] позичила, а [PERSON] прийняв грошові кошти у розмірі 90000,00 грн. із зобов`язанням повернути таку ж суму до 01.07.2019 року. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та на теперішній час грошові кошти позивачу не повернуті. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із положеннями ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов`язанням. У статті 525 ЦК України зазначено, що недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 900,00 грн..

Outcome: approved