Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

17 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 11 вересня 2015 року позивач уклала шлюб з відповідачем, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Позивач вказує, що подружні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, а відповідач як батько зобов'язаний надавати дитині матеріальну допомогу, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в тверді грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивачка не працює, доглядає за малолітньою донькою, і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги від відповідача. Посилаючись на те, що відповідач є працездатним, має нормальний стан здоров'я, аліменти нікому не сплачує, інших утриманців не має, працює неофіційно і його дохід носить нерегулярний характер, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Відзивів та заяв від нього надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 11.09.2015 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 988, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, а відповідач не з'являється до суду, що свідчить про його незацікавленість у збереженні сім'ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Із копій свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є [PERSON] (а.с.8). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б це спростовували, відповідачем не надано. Виходячи з принципу пропорціональності та співмірності, суд вважає, що розмір аліментів, визначений позивачкою у сумі 2000 грн. - буде достатнім та відповідатиме тій ситуації, що склалась між сторонами. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного і той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги, має право на отримання аліментів за умови, що другий з подружжя може їх надавати. Відповідно ж до вимог ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому дружина має таке право незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З позову вбачається, що позивач доглядає за малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], тому не працює і не отримує самостійний дохід. Суд також враховує ту обставину, що позивач отримує соціальні виплати в зв'язку з народженням дитини. При цьому, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати своїй дружині матеріальну допомогу, так як він має працездатний вік, має нормальний стан здоров'я, не має на утриманні інших осіб, а доказів, які б це спростовували, відповідач суду не надав. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що позивачка отримує соціальні виплати на дитину, нею також заявлений позов про стягнення аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, також суд приймає до уваги, що даний вид аліментних зобов'язань є нетдовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд вважає, що розмір аліментів на дружину у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 05.02.2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням двох позовних вимог про стягнення аліментів (на дитину та на дружину) та в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. Крім того, в зв'язку із задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, з відповідач на користь позивача підлягає стягненню понесений нею та документально підтверджений судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с.2).

Outcome: partial