Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

17 травня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що на даний час фактично шлюбні відносини припинено, збереження шлюбу неможливе. З липня 2020 року проживають окремо. Згідно ухвали суду від 02 червня 2021 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, судовий збір просив не стягувати з відповідачки. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи без участі, в якій прохала суд справу розглядати з її представником за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви не заперечував та прохав суд її задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення учасників справи, встановив таке. Судом встановлено, що 02 липня 2019 року сторони уклали шлюб у Козельщинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.07.2019 серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже суд вважає, що позовна заява позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, а подальше спільне проживання суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, та примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З врахуванням думки та клопотання позивача судовий збір з відповідачки судом не стягується . На підставі викладеного,

Outcome: approved