Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

18.04.2018 р. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2018 р. позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк - 3 дні з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків позову. 07.05.2018 р. позивач отримала копію зазначеної ухвали, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0421307135030, але у визначений судом строк недоліки позовної заяви не усунула, тому ухвалою суду від 14.05.2018 р. позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2018 р. ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 р. про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 27.06.2018 р., після повернення справи з Апеляційного суду Вінницької області у даній справі відкрито провадження. 26.07.2018 р. позивач [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила усунути перешкоди їй та неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення та зняття з реєстрації [PERSON] із зазначеної квартири та її вселення в квартиру разом із сином, яку ухвалою суду від 08.08.2018 р. прийнято до розгляду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2008 р. серія [NUMBER] їй та її неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Позивач з молодшим сином [PERSON], [INFO], після сварки, яку відповідач вчинив у березні 2017 р. з метою припинення психологічних та нервових стресів у неї та дітей залишила спірну квартиру і переїхала до м. Києва, де проживає та зареєстрована разом із сином [PERSON]. Старший син [PERSON], [INFO] у зв'язку із навчанням в Ніжинському агротехнічному коледжі тимчасово проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2017 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач шляхом погроз, сварок та заміни замків на вхідних дверях належної на праві власності позивачу та її неповнолітньому сину квартири систематично чинить їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, внаслідок чого позивач неодноразово зверталася до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Позивач зазначає, що відповідач не є членом їхньої сім'ї, не веде з позивачем спільного господарства, не приймає участі у вихованні дітей та не допомагає їм, а є колишнім членом сім'ї власника квартири, який проживає і з 17.07.2007 р. зареєстрований у спірній квартирі. Відповідачу на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] та 1/3 частка квартири [ADDRESS], однак на прохання позивача переїхати у інше житло відповідач не реагує та продовжує проживати у спірному житлі і постійно чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. 01.06.2017 р. позивач з дітьми приїхала до квартири, але відповідач їх в середину не впустив, тому позивач звернулася до поліції. У вересні 2017 р. позивач з дітьми знову приїхала до спірної квартири, однак відкрити вхідні двері не змогла, оскільки відповідач замінив замки. Після того, як позивач викликала поліцію та службу по відкриттю замків, відповідач закрив квартиру і зник в невідомому напрямку. Сторони на момент звернення до суду з даним позовом спільно не проживають, спільним побутом не пов'язані, не є членами сім'ї, у спірній квартирі мешкає та фактично нею користується лише відповідач, який на вимогу позивача її не звільняє, чим порушує законні права та інтереси власників спірної квартири. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, але в судовому засідання подав письмові заперечення на позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог, у яких зазначив, що він систематично фінансово допомагає позивачу та своїм дітям. Перед розірванням шлюбу ним було внесено на депозитний рахунок позивача 200000,00 грн. з усною домовленістю про те, що позивач надає йому змогу проживати у спільному житлі до досягнення повноліття старшим сином. У письмових поясненнях щодо позову представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зазначив, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. При виселенні громадян, а також колишніх членів сім'ї власника з жилого приміщення потрібно з'ясувати, чи є в діях відповідача порушення статей 116, 157 ЖК України, за які він може бути виселений з жилого приміщення та в чому вони полягають. Рішення суду про виселення відповідача є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця постійного проживання. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та адвокат Дідурик Л.І. позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовільнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, суду пояснив, що він отримав ордер на квартиру [ADDRESS] разом з дружиною, але участі у приватизації квартири не брав, оскільки позивач приватизувала її без його відома на себе та сина [PERSON] Іншого житла у відповідача немає, тому після розірвання з позивачем шлюбу він продовжує бути зареєстрованим та проживати у спірній квартирі. На вихідні дні до нього приїжджає син [PERSON], який у період вільний від навчання перебуває у м. Вінниці та проживає у спірній квартирі разом з відповідачем. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Калачик Н.М. при ухваленні рішення поклалась на розсуд суду, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях щодо позову. [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок, суду повідомив, що відповідач [PERSON] замінив замки у вхідних дверях квартири [ADDRESS], чим чинить йому та його матері перешкоди у користуванні власністю. З цього приводу вони з матір'ю викликали поліцію, оскільки не мали змоги зайти до квартири. Наміру проживати у даній квартирі свідок не має та разом з матір'ю мають намір її продати та придбати квартиру в м. Києві, оскільки їх сім'я проживає в м. Києві. Суд заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 26.11.2001 р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2776, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 15.04.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1304. (а.с. 10,11) 18.01.2006 р. на підставі рішення профкому прот. №17 від 23.12.04 [PERSON] було видано ордер №41 на квартиру [ADDRESS]. Ордер видано на сім'ю з трьох чоловік, а саме: заявника - [PERSON], чоловіка - [PERSON], сина - [PERSON] (а.с. 213) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2008 р., виданого Виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно з рішенням від 10.06.2008 р. №1367, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира 19.06.2008 р. зареєстрована Комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] і записано в реєстрову книгу №783, реєстр №26/77575. (а.с. 15-16) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2017 р. шлюб [PERSON] з [PERSON], зареєстрований 27.01.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис №110, розірвано. (а.с. 23-24) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2017 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.06.2017 р. до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 20-22) Згідно довідки школи І-ІІІ ступенів №226 Оболонського району м. Києва від 04.04.2018 р. №72, [PERSON] є учнем 3-В класу школи І-ІІІ ступенів №226 Оболонського району м. Києва. (а.с. 25) Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] з 29.07.2017 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 12) Згідно довідки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів природокористування України «Ніжинський агротехнічний коледж» від 13.09.2017 р. №105, [PERSON] навчається на першому курсі Ніжинського агротехнічного коледжу за денною формою навчання за спеціальністю «Комп'ютерна інженерія» за ОКР «Молодший спеціаліст» за держзамовленням. Термін навчання з 01.09.2017 р. по 30.06.2021 р. (а.с. 14) Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 13) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №119286617від 02.04.2018 р., [PERSON] має у власності 1/3 частку квартири [ADDRESS] та будинок за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 26-27) З оглянутих в судовому засідання матеріалів звернення №9299 по факту звернення [PERSON] з приводу непорозуміння з колишнім чоловіком, вбачається, що в діях колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] немає складу адміністративного правопорушення. Як вбачається з відповіді Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 13.07.2017 р. наданої на звернення [PERSON] з приводу непорозуміння із колишнім чоловіком, при розгляді матеріалів встановлено, що в діях колишнього чоловіка немає складу адміністративного правопорушення. (а.с. 132) Згідно висновку Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області про результати розгляду звернення [PERSON] від 11.10.2017 р., затвердженого начальником Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Присяжнюком А.В., 16.09.2017 р. до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області з письмовою заявою звернулась [PERSON] та просила прийняти міри до її колишнього чоловіка [PERSON], який з лютого по липень 2017 р. виніс телевізор марки «Samsung», комп'ютер та монітор фірми «Asus». Дані речі придбані під час шлюбу, а також відмовляється залишати квартиру за адресою: [ADDRESS]. В ході проведення перевірки було опитано [PERSON], який пояснив, що в 2003 р. квартира в якій він проживає була видана йому та його дружині. В 2008 р. його колишня дружина приватизувала дану квартиру на себе та сина. 16.09.2017 р. [PERSON] прибув до вищевказаної квартири та помітив, що замки до вхідних дверей були змінені. Після чого було встановлено, що замки змінила його колишня дружина, яка перебувала в квартирі. Коли [PERSON] зайшов до квартири, то виявив, що з квартири зникла частина спільно нажитого майна. Також [PERSON] сказала йому, щоб він збирав речі та виселявся з квартири так як вона є власником та не бажає, щоб [PERSON] проживав в даній квартирі. (а.с. 185) За результатом вищезазначеної перевірки Вінницьким ВП ГУНП у Вінницькій області заявнику надано відповідь від 18.10.2017 р., згідно якої [PERSON] повідомлено, що [PERSON] було опитано та проведено бесіду профілактичного характеру щодо неприпустимості протиправної поведінки в подальшому, а ситуація, яка склалася між [PERSON] та [PERSON] підпадає під цивільно-правові відносини. (а.с. 193) Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Розглядаючи питання про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд має з'ясувати, на які передбачені законом підстави для виселення відповідача посилається позивач, оскільки відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Статтями 383, 405 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Разом з тим, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Отже, як вбачається із ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до статті 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, а саме: у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Виселення за статтею 116 ЖК України це санкція за порушення правил співжиття, яка застосовується як крайній захід у разі, коли попередження та заходи впливу є безрезультатними. Навіть неприязні стосунки між сторонами та неможливість сумісного проживання не може бути підставою для виселення відповідача за цією нормою. Таким чином, відповідно до статті 157 ЖК України члена сім'ї власника (у тому числі колишнього) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України, а не у зв'язку з тим, що приміщення необхідне для проживання самого власника, або власник бажає продати приміщення іншій особі. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №127/12541/17 (провадження №61-914св17). Враховуючи, що відповідач [PERSON] вселився у спірну квартиру як член сім'ї на підставі ордеру №41, виданого 18.01.2006 р. [PERSON] на підставі рішення профкому прот. №17 від 23.12.04, і продовжує проживати в ній як колишній член сім'ї власників, він може бути виселений з квартири лише на підставі статті 116 ЖК України, а не на підставі статей 317 і 319 ЦК України. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статей 269, 270, 310, 311 ЦК України право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги про усунення перешкод у володінні та користуванні спірною квартирою шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та фактично виселення відповідача з квартири не навели жодних конкретних прикладів порушення відповідачем правил співжиття, в тому числі і систематичного, або триваючої антигромадської поведінки та вжиття з цих підстав до нього заходів реагування. Зокрема, за результатами перевірки звернення [PERSON] до поліції про прийняття мір до її колишнього чоловіка [PERSON] не було встановлено протиправність поведінки останнього та не застосовано до нього заходи впливу, а одні лише факти звернення позивача до поліції щодо поведінки відповідача не підтверджують його винність та не є підставою для виселення. Суд вважає, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем не втратив право користування спірною квартирою і за встановлених по справі обставин не може бути такого права позбавлений. Право членів сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна, за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, то відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК України сам по собі факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про виселення, що набуло законної сили, є підставою для його виконання, шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового захисту. Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідача [PERSON] з зазначеної квартири задоволенню не підлягають. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої та другої статті 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. З огляду на те, що в судовому засіданні представник позивача та позивач [PERSON], який допитаний в судовому засіданні як свідок і в суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, зазначили про те, що позивачі як власники квартири [ADDRESS] не мають змоги зайти до неї, оскільки у вхідних дверях замінені замки, а відповідач [PERSON] дане твердження належними, допустимими та достовірними доказами не спростував, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід вселити в квартиру [ADDRESS], тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатила 1409 грн. 60 коп. судового збору. (а.с. 118, 119) Позов підлягає задоволенню частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору за позовну вимогу про вселення в квартиру. Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2018 р. [PERSON] та адвокат Дідурик Л.І. уклали договір №4/03 про надання послуг з правових питань. (а.с. 142-143) Згідно дубліката квитанції №0.0.1005665010.1 від 06.04.2018 р. та дубліката квитанції №0.0.1124689629.1 від 04.09.2018 р. [PERSON] сплатила Дідурик Л.І. за надання послуг з правових питань грошові кошти в сумі 6000,00 грн. (а.с. 32, 198) Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Витрати представників позивача, пов'язані з переїздом з м. Києва до м. Вінниці стягненню з відповідача не підлягають, оскільки згідно з ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Виходячи з наведеного вище та

Outcome: partial