Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

17 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 червня 2012 року. Від подружнього життя мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до 25 червня 2017 року. З цього часу сімя фактично розпалася внаслідок того, що відповідач почав застосовувати відносно неї фізичну силу. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дітей, у звязку з чим шлюб необхідно розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позов визнає. Наслідки визнання позову відомі і зрозумілі. Просить ухвалити рішення у підготовчому провадженні (а. с. 20). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частина третя статті 200 ЦПК України передбачає можливість ухвалення судом рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. На підставі вказаних положень закону, а також враховуючи, що позивач наполягає на позові, а відповідач позов визнає, наслідки визнання позову йому відомі і зрозумілі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому провадженні. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі зареєстрували шлюб 20 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що складено актовий запис за №42. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП №069441 (а. с. 4). Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 5-6). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована [INFO], але фактично проживає за адресою: [INFO] разом із синами: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], (а. с. 7). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони у справі припинили шлюбні стосунки 25 червня 2017 року. Сімя розпалася внаслідок застосування відповідачем фізичної сили відносно позивача. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі заяви позивача та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору позивач просила покласти на неї, про що подала відповідну письмову заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved