Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

18.05.2017 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2005 року Рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району №559 від 20.12.2005 року його матері [PERSON], як багатодітній матері з сім'єю було надано трикімнатну квартиру в [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі зареєстрували своє місце проживання та проживали лише четверо осіб: [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука). У вересні 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було розірвано шлюб брата позивача [PERSON] з [PERSON], після чого [PERSON] разом з їхньою спільною дочкою [PERSON] виїхала з даної квартири на постійне місце проживання до її батьків за адресою: [ADDRESS]. Перед переїздом з квартири [PERSON] заявила, що не буде претендувати на свою частину квартиру при приватизації та написала розписку згідно з якою зобов'язувалась виписатись із квартири. Після виїзду [PERSON] з донькою з квартири, позивач разом зі своїм братом [PERSON] залишилися спільно проживати у квартирі. Через декілька років позивачу стало відомо, що 23.112007 року [PERSON] було приватизовано дану квартиру в спільну власність із дочкою [PERSON]. Після звернення до суду за захистом своїх прав, у грудні 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі № 2/359/2986/2017, згідно з яким визнано недійсним свідоцтво №589 про право власності на житло від 23.11.2007 року, видане КП Бориспільської рацйонної ради «ЖКК» на ім'я [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], а судовим рішенням від 09 січня 2015 року по справі № 359/9758/14-ц скасовано державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру. Оскільки, починаючи з вересня 2011 року [PERSON] жодного дня не проживала у [ADDRESS], участь у витратах на утримання квартири не брала, то вона є такою, що втратила право користування квартирою. Як наслідок заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 01.12.2016 по справі № 359/5633/16-ц, провадження № 2/359/1951/2016 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 25.01.2017 року. Зняти з реєстрації [PERSON] на даний час позивач не має можливості, оскільки згідно відповіді органу реєстрації - Великоолександрівської сільської від 03.02.2017 року № 2-16/03/232 виходить, що орган реєстрації не має можливості зняти з реєстрації гр. [PERSON], не порушивши при цьому права малолітньої дитини та законодавство України. Оскільки 05.01.2017 року (до набрання судовим рішенням від 01.12.2016 року законної сили) [PERSON] було зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS]. її новонародженої дитини [PERSON] ([INFO] р.н.). Позивач зазначає, що дії [PERSON] свідчать про зловживання нею правом, оскільки реєстрацію малолітньої дитини за місцем своєї реєстрації вона здійснила 05.01.2017 року з порушенням строків, встановлених ст. 29 ЦК України та ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», (майже через три місяці після народження [PERSON] [INFO] р. н.) та вчинила їх виключно з метою не допустити в подальшому виконання Рішення суду від 01.12.2016 року, щодо зняття її з реєстрації в спірній квартирі. Саме тому, дії [PERSON], щодо реєстрації місця проживання її малолітньої дитини [PERSON] ([INFO] р.н.) позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права, як члена сім'ї наймача, навмисно вчинені з метою здійснення перешкод до виконання судового рішення про зняття її з реєстрації місця проживання. У зв'язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] ([INFO] р.н.) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, обставини справи підтвердили. Законний представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явилась та надала заперечення на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтувала тим, що Позивач не є безпосереднім власником квартири у якій прописана неповнолітня [PERSON], а тому не має права на подання даного позову, оскільки прописка, у квартирі [ADDRESS], неповнолітньої [PERSON], на думку законного представника [PERSON] жодним чином не впливає на його права та обов'язки щодо користування даною квартирою, а тому дана позовна заява є безпідставною. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Корніяка Л.Г. в судове засідання з'явився, при вирішенні спору поклалась на думку суду. Заслухавши пояснення позивача, заперечення законного представника відповідача, представника третьої особи дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі в [ADDRESS], зареєстрували своє місце проживання та проживали четверо осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У вересні 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було розірвано шлюб [PERSON] з [PERSON], після чого [PERSON] разом з їхньою спільною дочкою [PERSON] виїхала з даної квартири на постійне місце проживання до її батьків за адресою: [ADDRESS]. Перед переїздом з квартири [PERSON] заявила, що не буде претендувати на свою частину квартиру при приватизації та написала розписку згідно з якою зобов'язувалась виписатись із квартири. Після виїзду [PERSON] з донькою з квартири, позивач разом зі своїм братом [PERSON] залишилися спільно проживати у квартирі. Через декілька років позивачу стало відомо, що 23.112007 року [PERSON] було приватизовано дану квартиру в спільну власність із дочкою [PERSON]. Після звернення до суду за захистом своїх прав, у грудні 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі № 2/359/2986/2017, згідно з яким визнано недійсним свідоцтво №589 про право власності на житло від 23.11.2007 року, видане КП Бориспільської районної ради «ЖКК» на ім'я [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], а судовим рішенням від 09 січня 2015 року по справі № 359/9758/14-ц скасовано державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру. Оскільки, починаючи з вересня 2011 року [PERSON] жодного дня не проживала у [ADDRESS], участь у витратах на утримання квартири не брала, то вона є такою, що втратила право користування квартирою. Як наслідок заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 01.12.2016 по справі № 359/5633/16-ц, провадження № 2/359/1951/2016 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 25.01.2017 року. Зняти з реєстрації [PERSON] на даний час позивач не має можливості, оскільки згідно відповіді органу реєстрації - Великоолександрівської сільської від 03.02.2017 року № 2-16/03/232 виходить, що орган реєстрації не має можливості зняти з реєстрації гр. [PERSON], не порушивши при цьому права малолітньої дитини та законодавство України. Оскільки 05.01.2017 року (до набрання судовим рішенням від 01.12.2016 року законної сили) [PERSON] було зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS]. її новонародженої дитини [PERSON] ([INFO] р.н.). Позивач зазначає, що дії [PERSON] свідчать про зловживання нею правом, оскільки реєстрацію малолітньої дитини за місцем своєї реєстрації вона здійснила 05.01.2017 року з порушенням строків, встановлених ст. 29 ЦК України та ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», (майже через три місяці після народження [PERSON] [INFO] р. н.) та вчинила їх виключно з метою не допустити в подальшому виконання Рішення суду від 01.12.2016 року, щодо зняття її з реєстрації в спірній квартирі. Саме тому, суд також вважає, що дії [PERSON], щодо реєстрації місця проживання її малолітньої дитини [PERSON] ([INFO] р.н.) позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права, як члена сім'ї наймача, навмисно вчинені з метою здійснення перешкод до виконання судового рішення про зняття її з реєстрації місця проживання. У зв'язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] ([INFO] р.н.) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень позивача, [PERSON] починаючи з вересня 2011 року жодного дня не проживала у вищезазначеній квартирі. Крім того, дитина ніколи до квартири не вселялась, не проживала в ній жодного дня та її реєстрація в квартирі має виключно формальний характер. Також у квартирі не створено жодних умов для проживання дитини [PERSON] , в тому числі відсутні ліжка, дитячий одяг, іграшки та будь-який натяк на перебування малолітньої дитини. Після виїзду [PERSON] з донькою з квартири, позивач разом зі своїм братом [PERSON] залишилися спільно проживати у квартирі. Відповідно до ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України особа, яка понад шість місяців без поважних причин відсутня за місцем проживання, втрачає право користування жилим приміщенням. Згідно ж положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2016 року по справі № 359/5633/16-ц визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Суд вважає, що оскільки починаючи із 2011 року по цей час [PERSON] жодного дня не проживала у спірній квартирі. Оскільки [PERSON] вважається такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], то і у її малолітньої доньки [PERSON] відсутнє таке право. Враховуючи вищевикладене вимоги позивача підлягають задоволенню. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. віднести на рахунок позивача [PERSON], який сплачено при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved