Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

18 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2020 року було встановлено, що [PERSON] шляхом обману [PERSON] заволоділа грошовими коштами у сумі 15 000 грн., чим заподіяла останньому майнову шкоду на вказану суму. Цим вироком [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді 240 годин громадських робіт. Крім зазначеного, внаслідок протиправних дій позивачу була спричинена також моральна шкода, яка обґрунтовується тим, що він пережив душевні страждання у зв`язку із самим фактом кримінального правопорушення щодо нього, неодноразово витрачав свій особистий час та звертався до відповідача про відшкодування йому коштів, але отримував відмову. Ухвалою судді від 26 серпня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Розгляд справи відкладався 21 вересня 2021 року через неявку відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення судового засідання від неї на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. [PERSON] за допомогою телефону зв`язалася з [PERSON] [INFO] . В ході розмови повідомила, що може допомогти [PERSON] з поданням документів до автошколи необхідних для навчання та подальшого отримання водійської категорії «D», а також оплати зазначеного навчання, та повідомила, що це займе 3 місяці та буде коштуватиме 15000 гривень, на що [PERSON] погодився. В цей час у [PERSON] виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і обернення його на свою користь шляхом обману. 08.06.2020 приблизно о 09.00 годині, знаходячись біля будинку [ADDRESS] , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і обернення його на свою користь, діючи із корисливих мотивів, під приводом допомоги поданням документів до автошколи необхідних для навчання та подальшого отримання водійської категорії «D», а також оплати зазначеного навчання, зустрілася з [PERSON] , який будучи введений в оману про справжні наміри [PERSON] та впевненим в правомірності дій останньої, нічого не здогадуючись про її дійсні наміри, добровільно передав передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 гривень, яка пообіцяла виконати за ці гроші раніше обіцяні домовленості. Реалізуючи в подальшому свій кримінально-протиправний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, [PERSON] , отримавши від [PERSON] вищевказані грошові кошти, заздалегідь маючи намір їх не повертати та не виконувати раніше обіцяні домовленості, діючи із корисливих намірів на досягнення єдиного кримінально-протиправного результату, в подальшому розпорядилася грошима потерпілого на власний розсуд, обернувши їх на свою користь. Таким чином, [PERSON] , шляхом обману [PERSON] , заволоділа грошовими коштами у сумі 15000,00 гривень, чим заподіяла останньому майнову шкоду на вказану суму. Вказані обставини вчинення кримінального правопорушення відносно позивача встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2020 року, який набрав законної сили 25 січня 2021 року (а.с. 10-13) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 60 вказаного Кодексу, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтю 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Як вбачається із копії вироку відповідач заволоділа грошовими коштами позивача у розмірі 15 000 грн., яка встановлена судом у вироку від 24.12.2020. Таким чином, заявлені позивачем [PERSON] вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач [PERSON] посилається на те, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки ним було пережито душевні страждання, він витрачав особистий час на відновлення своєї якості життя. Завдану моральну шкоду оцінив у 10000 гривень. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване статтями 32, 56, 62 Конституції України. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивачем не надано суду доказів, що внаслідок дій відповідача здоров`ю, репутації, честі, тощо позивача завдано шкоду, а так само не наведено обставин, які б свідчили про характер немайнових втрат і їх тривалість, а також про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, хоча й мали місце моральні страждання внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення щодо позивача. На думку суду, позивачу було спричинено моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача, позивач зазнав душевних страждань, оскільки було порушено його особисте немайнове право внаслідок протиправного заволодіння відповідачем майна позивача. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер та ступінь діяння, особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивача та інші наслідки даних обставин, та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., тим самим задовольнивши позов в цій частині частково. Також суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. - за позовну вимогу немайнового характеру, у розмірі 908,00 грн. - за позовну вимогу майнового характеру, усього у розмірі 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial