Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

18 липня 2017 року позивач звернулась з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу в розмірі 259\~100 гривень, суму процентів у розмірі 186\~552 гривень та суму судових витрат у розмірі 4\~456, 52 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала, а відповідач прийняв 10 000 доларів США, та зобовязався сплачувати 2 % щомісячно з суми займу. Позивач стверджує, що зазначену суму відповідач зобовязався повернути готівкою строком не пізніше 19.01.2016 року, однак до теперішнього часу не виконав взяті на себе зобовязання і борг їй не повернув, вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні факт написання боргової розписки підтвердив, факт отримання від позивача грошових коштів не заперечував, однак, вказував на те, що більша частина зазначених коштів була передана йому в гривні за курсом, що на той час складав приблизно 12 гривень за долар США. Крім того, пояснив суду, що позивач та її чоловік тривалий час винаймали у нього квартиру, не сплачуючи орендну плату, яка, за його думкою, повинна піти на часткове погашення даного боргу. Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні 19.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, на підтвердження укладення даного договору відповідачем була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10\~000 (десять тисяч) дол. США, з відсотковою ставкою 2 % щомісячно від суми боргу, які зобовязався повернути в строк до 19 січня 2016 року. Як пояснила позивач у судовому засіданні, строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, відповідач до теперішнього часу грошові кошти не повернув, посилаючись на особисті майнові труднощі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно пояснень позивача, свої зобовязання за договором вона виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу гроші у розмірі 10 000 дол. США, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем були надані боргові розписки, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні. Суд приймає дану розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував, з клопотаннями про призначення експертиз до суду не звертався. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок . Посилання відповідача відносно того, що позивач винаймала у нього квартиру, суд до уваги не бере, оскільки жодних доказів цього (договорів оренди тощо) суду надано не було. Крім того, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача щодо неотримання суми позики саме в доларах США, так як вказані висловлювання підтверджені у судовому засіданні не були. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики (розписки) від 19.07.2014 року у розмірі 10\~000 доларів США. Крім того згідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В даному випадку сторони домовились, що на суму боргу нараховуються відсотки за користування в розмірі 2 % від загальної суми боргу в місяць. Отже відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 7\~200 дол. США, що встановлений в розписці від 19.07.2014 року 2 % щомісячно. Отже загальна сума боргу за договором позики від 19 липня 2014 року складається з суми боргу 10\~000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 дол. США = 27, 1771) 271\~771 гривень та відсотків за користування у розмірі 7\~200 дол. США що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 дол. США = 27, 1771) 195\~675 гривень, разом 17\~200 дол. США., а в гривневому еквіваленті становить 467\~446 гривень. Однак, при ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та звертає увагу на те, що позивач вимог згідно курсу НБУ на день винесення рішення не уточнювала, а суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved