Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

18 грудня 2018 року позивачка звернулася до суду до відповідача з відповідним позовом у якому зазначила, що 16 березня 2015 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок розташований за адресою вул. Шевченка, 58 смт. Березнегувате Миколаївської області, який належав померлому на праві власності відповідно до договору №5-86 купівліпродажу від 08 серпня 2001 року, зареєстрованого товарною біржею «РікоАльянс» в журналі реєстрації біржових угод. Вона є спадкоємицею першої черги померлого за законом, на день смерті чоловіка проживала разом з ним та їх повнолітнім сином [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок вона не може через невизнання нотаріусом правовстановлюючого документу на житловий будинок, таким що відповідає закону. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позивачка в підготовче засідання не з'явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача по справі в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 08 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 5-86 купівліпродажу, зареєстрований того ж дня товарною біржею «РіКоАльянс» в «Журналі реєстрації біржових угод» за № 5-86, за яким [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і земельною ділянкою по вул. Шевченка, 58 в смт. Березнегувате Миколаївської області, який розташований на земельній ділянці 0,12 га, та складається з житлового будинку позначеного на плані літерою А, житловою площею 25,3 кв.м., сіней - а, літньої кухні - Б, сараїв - В, Г, вбиральні - Д, погребу - Е, споруд №1,2,!, огорожі № 3,4,5 (а.с.10). В подальшому 03 жовтня 2001 року Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, записаного в реєстрову книгу № 6 за реєстровим № 1414 (а.с.11). 16 березня 2015 року [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 20 березня 2015 року було складено відповідний актовий запис № 35 та видано свідоцтво про смерть серії І-ФП № 217091 (а.с.8). На день смерті разом з [PERSON] були зареєстровані та проживали, його дружина [PERSON], позивачка по справі, та їх син [PERSON] ( а.с.6,9,13-16). З копії спадкової справи №23/2015, зареєстрованої приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 16 вересня 2015 року за № 50 убачається, що мати спадкодавця [PERSON] та його син [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після його смерті ( а.с.23,25-зворотна сторона). Однак 24 вересня 2018 року приватним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та розяснено про необхідність звернення для оформлення спадщини до суду через невідповідність правовстановлюючого документу на житловий будинок вимогам закону ( а.с.12). За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватською філією Миколаївського міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Матеріалами справи підтверджується, що договір купівліпродажу житлового будинку у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в МБТІ, крім цього у передбаченому законом порядку вказана угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, [PERSON] за життя, на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність», набув право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володів ним. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця , у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 3,4 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок №58 по вул. Шевченка в смт. Березнегувате Миколаївської області, вказане нерухоме майно є обєктом права власності та увійшло до складу спадкового майна, що залишилось після його смерті. Враховуючи те, що нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, її позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved