Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

17 жовтня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить: визнати договір дарування частини житлового будинку від 02.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №300, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], удаваним, та визнати, що між цими сторонами укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку; визнати недійсним пункт 2.1 попереднього договору (про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу) від 28.08.2015 року (з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 01.02.2016 року, за реєстром №943), посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №10826; визнати недійсною заяву [PERSON] від 02.03.2016 року, засвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], про отримання коштів за продаж частини житлового будинку за адресою: м. Житомир, провулок Академіка Слуцького, 9; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 401 142,96 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 66 857,04 гривень; судові витрати покласти на відповідачів пропорційно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у вересні 2016 року їй стало відомо, що між її батьком [PERSON] та [PERSON] 28.08.2015 року було укладено Попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу). Пунктом 1.1 попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього) сторони встановили, що [PERSON] зобовязується передати у власність [PERSON] 28/100 частини житлового будинку №9 до 01.03.2016 року (включно) про що буде укладено та посвідчено нотаріально окремий договір купівлі-продажу. Пунктом 1.2. даного договору [PERSON] стверджує, що він згоден продати, а [PERSON] стверджує, що згодна купити вказане майно із застосуванням норм постанови Правління НБУ від 06.06.2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» за ціною 468 000,00 грн. На виконання цього договору [PERSON] було отримано завдаток у сумі 190 500,00 грн. Факт передачі та отримання суми завдатку підтверджується підписами сторін на цьому Попередньому договорі. 02 березня 2016 року приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу [PERSON] засвідчив справжність підпису [PERSON] на заяві, відповідно до якої останній отримав готівкою 281 254,05 грн. на момент посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку. У цей же день між [PERSON], в особі представника [PERSON], з однієї сторони, та відповідачами [PERSON], [PERSON], від імені та в інтересах якої діяла [PERSON], а також [PERSON], з другої сторони, було укладено договір дарування частини житлового будинку. Згідно цього договору представник [PERSON]- [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] 20/100 частин, [PERSON] 4/100 частин, [PERSON] 4/100 частини, що разом становить 28/100 частин житлового будинку №9, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок Академіка Слуцького. Позивач вважає, що її батько [PERSON], подарував 28/100 частини житлового будинку не безоплатно, а за плату, про що свідчить п. 2.1. Попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього) та заяви, відповідно до якої її батько [PERSON] отримав готівкою кошти в сумі 281 254,05 грн. саме на момент посвідчення договору купівлі-продажу, а не дарування частини житлового будинку. Крім того, згідно п. 4 Договору дарування, у другому абзаці міститься посилання на рішення про надання дозволу на продаж житла від імені [PERSON] та [PERSON] від 17.02.2016 року №91. Зазначене вказує на удаваність такого правочину, адже має місце приховування іншого правочину договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. Також позивач зазначила, що оскільки п. 2.1 Попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього), відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримав завдаток у сумі 190 500 грн., як завдаток до виконання попереднього договору та заява від 02.03.2016 року, відповідно до якої [PERSON] отримав готівкою 281 254,05 грн. на момент посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку суперечили ст. 1087 ЦК України та п.п. 1,2 постанови Правління національного банку України від 06.06.2013 року за №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», адже сума є більшою за 150 000,00 грн., а отже підлягають визнанню недійсними. Крім того, позивач вказала, що за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу частини житлового будинку, строк виконання зобовязань зі сплати грошових коштів є таким, що настав, у свою чергу грошові кошти у сумі 468 000,00 грн. не сплачені, відповідачі порушили взяті на себе зобовязання. Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року було прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору удаваним, визнання правочинів недійсними, стягнення заборгованості за договором. Ухвалою суду від 23 січня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору удаваним, визнання правочинів недійсними, стягнення заборгованості за договором та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка є законним представником [PERSON] та [PERSON], в судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві (а.с.160-164). Так, згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву про визнання договору удаваним, визнання правочинів недійсними, стягнення заборгованості за договором представник відповідача [PERSON] [PERSON] вказує, що позивач не мала права на предявлення даного позову, оскільки на момент його подання до суду було пропущено шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Спадкову справу за її заявою було заведено лише в грудні 2017 року, про що представником позивача було надано відповідний [PERSON] з реєстру спадкових справ у судовому засіданні. Свідоцтво про право на спадщину позивач не отримала, тому і не мала необхідного обсягу процесуальної правоздатності для предявлення даного позову. Також позивачем не було надано доказів, які б доводили, що факт укладання правочину, на її думку, є удаваним. Крім того, представник відповідача зазначає, що за перевищення граничної суми готівкових розрахунків до фізичної особи підприємця та посадових осіб юридичної особи, які приймають готівку, чинним законодавством передбачено лише адміністративний штраф у розмірах, визначених ст. 163 прим. 15 КУпАП. При цьому, відповідальність фізичних осіб за перевищення граничних сум розрахунків готівкою чинним законодавством не передбачено (а.с.160 -164). У відповідь на відзив представник позивача зазначає, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Відповідно до Попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього) [PERSON] передала, а [PERSON] отримав завдаток у сумі 190 500 грн., як завдаток до виконання цього попереднього договору та зава від 02.03.2016 року, відповідно до якої [PERSON] отримав готівкою 281 254,05 грн. на момент посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку суперечили ст. 1087 ЦК України та п.п. 1,2 постанови Правління національного банку України від 06.06.2013 року за №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», адже сума є більшою за 150 000,00 грн., а отже підлягають визнанню недійсними. Представник позивача вважає, що заява від 02.03.2016 року є нікчемною та суперечить приписам ст. 7 Закону України «Про нотаріат» (а.с.175-181). Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], 27.11.2017 року звернувся до суду з заявою, згідно якої просить розгляд справи без його присутності, в розгляді даного спору покладається на розсуд суду (а.с.132). Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed