Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

19.05.2016 року на адресу Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Гопчицької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить право власності на житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки. Померла залишила розпорядження на випадок своєї смерті у формі заповіту, яким заповіла усе належне їй майно [PERSON]. В зв'язку з цим, позивач особисто, звернулася до нотаріуса Погребищенського району, Вінницької області у встановлений законом термін з заявою про прийняття спадщини та подавши всі наявні документи, що підтверджували право власності померлого на спадкове майно. Проте, нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, так як не було пред'явлено оригінали документів, які б посвідчували право померлої на зазначене майно. Так як позивач не має можливості реалізувати у встановленому актами цивільного законодавства порядку своє спадкове право та отримати свідоцтво про право на спадщину, вона була змушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу за її відсутності, про що до суду подала відповідну заяву, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Гопчицької сільської ради в судове засідання не з'явився, просив провести розгляд даної справи за його відсутності, про що повідомив суд відповідною заявою. Не заперечував щодо задоволення позовних вимог. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що [INFO] помер [PERSON], свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.10), яка була власником житлового будинку [ADDRESS] та двох земельних ділянок, про що свідчать матеріали справи (а.с. 18-26). [PERSON] залишила розпорядження на випадок своєї смерті у формі заповіту від 04.12.2006 року (а.с.14), яким заповіла усе належне їй майно [PERSON]. Позивач бажає прийняти спадщину проте нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, так як не було пред'явлено документів, які б посвідчували право померлої на зазначене майно, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.17). Дані правовідносини регулюються: Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Зважаючи на вище викладене та з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати за позивачем право приватної власності на зазначене майно.

Outcome: approved