Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

18 березня 2021 року голова правління КС «Самопоміч» Захарова Н.М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором № Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року у розмірі 162 897 грн. 37 коп., стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь КС «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором № Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року у розмірі 132 489 грн. 75 коп. та стягнути пропорційно з відповідачів судові витрати: з [PERSON] - 814 грн. 50 коп., з [PERSON] та [PERSON] по 1808 грн. 16 коп. з кожної. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 грудня 2016 року між КС «Самопоміч» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено кредитний договір №Д КД-00111, відповідно до умов якого відповідачам було надано готівковий кредит у формі кредитної лінії у розмірі 147 000 грн. зі сплатою процентів, розрахованих від суми наданого кредиту за фіксованою процентною ставкою 24 % річних. Строк дії договору становить дванадцять місяців. За умовами вказаного договору погашення кредиту та процентів відбувається в такому порядку: спочатку погашаються проценти, а потім - кредит. Однак, у порушення зазначених вимог відповідачі лише частково сплачували проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 16 березня 2021 року заборгованість за кредитним договором №Д КД-00111 складає 146 906 грн. 92 коп. Крім того, 27 грудня 2016 року між КС «Самопоміч» та [PERSON] , [PERSON] було укладено кредитний договір №Д КД-00115, відповідно до умов якого останні отримали готівковий кредит у формі кредитної лінії у розмірі 120 000 грн. зі сплатою процентів, розрахованих від суми наданого кредиту за фіксованою процентною ставкою 24 % річних. Строк дії договору становить дванадцять місяців. [PERSON] , [PERSON] суму кредиту за вказаним договором не повернули, сплачували лише проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 16 березня 2021 року заборгованість за кредитним договором №Д КД-00115 складає 119 483 грн. 99 коп. Окрім того, оскільки відповідачі у добровільному порядку грошові кошти не повернули, продовжуючи неправомірно користуватися кредитними коштами, позивач вважає за необхідне стягнути з солідарно відповідачів за кредитним договором №Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року за період з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2021 року суму інфляційних витрат у розмірі 10 871 грн. 11 коп. та 3% річних у розмірі 5 119 грн. 34 коп., а за кредитним договором №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року стягнути солідарно з відповідачів за період з 01 січня 2020 оку по 28 лютого 2021 року суму інфляційних витрат у розмірі 8 841 грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 4 163 грн. 94 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 22 березня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 26 липня 2021 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому остання заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовна заява та додані до неї документи не підтверджують обґрунтованості вимог позивача, оскільки з їх змісту неможливо встановити порядок нарахування процентів за користування кредитами та відповідності розрахунків, які проведені позивачем. Зауважує, що кредитні договори №Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року та №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки їх зміст не містить сукупної вартості кредиту для позичальників ні в процентному, ні в грошовому значенні, а також не містять порядку надання кредитних коштів у формі кредитної лінії. Договорами не передбачено графіку погашення кредитів, який відображав би кількість платежів, їх частоту, суми процентів та повернення самого кредиту, які необхідно сплачувати щомісяця або їх обов`язкові мінімальні розміри. У розрахунку заборгованості не вказано, яка частина з внесених позичальниками коштів направлена на погашення кредиту, а яка - на погашення процентів за користування ними. Вважає, що укладені між сторонами кредитні договори є строковими, тому право кредитодавця нараховувати передбачені договорами проценти за кредитами припиняється після спливу визначеного договорами строку кредитування. 06 серпня 2021 року від голови правління КС «Самопоміч» Захарової Н.М. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що позивач у своїй діяльності керується Статутом, ЦК України, Законом України «Про кредитні спілки», а також положенням про кредитування, де зазначено порядок та умови надання кредиту, нарахування процентів та інше, з якими відповідачі буди ознайомлені при прийнятті їх в члени КС «Самопоміч». Протягом тривалого часу відповідачі жодного разу не зверталися до позивача зі скаргами чи заявами про порушення їх прав щодо видачі кредиту, нарахування процентів, чи будь-яких інших «несправедливих умов у договорах». Вказує, що на момент укладення між сторонами вказаних кредитних договорів дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширювалась на фінансові послуги, що надавалися кредитними спілками, оскільки відповідачам було надано кредит на здійснення підприємницької діяльності, а тому він не знаходився у сфері регулювання вказаного закону станом на день надання кредиту відповідачам. Вважає, що нарахування відсотків після спливу строку дії вказаних договорів є правомірним, оскільки в п.11 кредитних договорів зазначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишилися невиконаними. При цьому, невиконаними залишилися обумовлені договорами зобов`язання відповідачів щодо повернення кредитів та процентів. Крім того, нарахування процентів було призупинено ще у грудні 2018 року, а позивач просить стягнути лише суму кредиту, суму інфляційних витрат та трьох процентів річних. Представник позивача КС «Самопоміч» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, вказавши, що проценти за користування кредитним коштами поза межами строку дії кредитних договорів відповідачам нараховувались відповідно до положень п.3 вказаних кредитних договорів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що дійсно вона користувалась кредитними коштами та не повернула їх у строки, передбачені договорами. Вважає, що позивачем неправомірно нараховувались проценти після закінчення строку кредитного договору, а тому позовні вимоги вона визнає частково: за договором № Д КД-00111 на суму 109 703 грн., за договором № Д КД 00115 - на суму 90 334 грн. Крім того, визнає, що повинна сплатити 3% та індекс інфляції від цих сум за несвоєчасне виконання нею умов договору. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та погодився з позицією відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи не подававала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року відповідачі звернулись до Голови КС «Самопоміч» із заявою про надання кредиту на підприємницьку діяльність у сумі 147 000 грн на строк 12 місяців, у зв`язку з чим 15 грудня 2016 року між КС «Самопоміч» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений кредитний договір №Д КД-00111. Відповідно до п.1 Договору кредитор зобов`язується надати позичальникам кредит у формі кредитної лінії у сумі 147 000 грн на умовах платності, строковості та забезпеченості. Як слідує зі змісту п.2 Договору позичальники зобов`язані до 15 грудня 2017 року повернути кредит. За умовами п.3 вказаного кредитного договору позичальники зобов`язані щомісяця сплачувати кредитору проценти за фіксованою ставкою 24% річних, що розраховуються поденно від наданої суми кредиту. Відповідно до п.4 Договору у разі прострочення сплати процентів на строк більше 5 днів, позичальники зобов`язані до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати кредитору проценти за фіксованою подвоєною ставкою, що розраховується поденно від наданої суми кредиту та заборгованості зі сплати процентів. У п.5 Договору зазначено, що грошові кошти у кредитора від усіх позичальників отримує [PERSON] . Пунктом 6 Договору встановлено порядок погашення кредиту, а саме: спочатку погашаються проценти, потім -кредит. Положеннями п.7 вказаного Договору передбачені правові наслідки за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме -у разі прострочення повернення кредиту, кредитор має право вимагати від позичальника сплати пені за ставкою 3% річних. Відповідно до п.11 Договору строк дії договору становить 12 місяців. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишились не виконаними. Як слідує зі змісту видаткового касового ордеру від 15 грудня 2016 року, КС «Самопоміч» видало [PERSON] середньостроковий кредит у розмірі 147 000 грн. на підставі угоди №Д КД-00111. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року станом на 16 березня 2021 року заборгованість [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитом складає 146 906 грн. 92 коп., на яку позивачем нараховано 3% річних у розмірі 5 119 грн. 34 коп., інфляційні витрати у розмірі 10 871 грн. 11 коп. Крім того, 27 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Голови КС «Самопоміч» із заявою про надання кредиту на підприємницьку діяльність у сумі 120 000 грн на строк 12 місяців, у зв`язку з чим 27 грудня 2016 року між КС «Самопоміч» та [PERSON] , [PERSON] був укладений кредитний договір №Д КД-00115. Відповідно до умов вказаного Договору кредитор зобов`язується надати позичальникам кредит у формі кредитної лінії у сумі 120 000 грн. на умовах платності, строковості та забезпеченості. Позичальники зобов`язані до 27 грудня 2017 року повернути кредит. Положеннями п.3 Договору встановлено, що позичальники зобов`язані сплачувати кредитору проценти за фіксованою ставкою 24% річних, що розраховуються поденно від наданої суми кредиту. Відповідно до п.4 Договору у разі прострочення сплати процентів на строк більше 5 днів, позичальники зобов`язанні до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати кредитору проценти за фіксованою подвоєною ставкою, що розраховуються поденно від наданої суми кредиту та заборгованості зі сплати процентів. За умовами договору грошові кошти у кредитора від імені всіх позичальників отримує [PERSON] . У п. 6 Договору встановлено, що порядок погашення кредиту відбувається в такому порядку: спочатку погашаються проценти, потім -кредит. Пунктом 7 Договору встановлено, що у разі прострочення повернення кредиту, кредитор має право вимагати від позичальника сплати пені за ставкою 3% річних. Відповідно до п.11 Договору строк дії договору становить 12 місяців. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишились не виконаними. Як слідує зі змісту видаткового касового ордеру від 27 грудня 2016 року, КС «Самопоміч» видало [PERSON] середньостроковий кредит у розмірі 120 000 грн. на підставі угоди №Д КД-00115. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року станом на 16 березня 2021 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] за кредитом складає 119 483 грн. 99 коп., на яку позивачем нараховано 3% річних у розмірі 4 163 грн. 94 коп., інфляційні витрати у розмірі 8 841 грн. 82 коп. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, які врегульовані нормами Глави 71 ЦК України. Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що дійсно 15 грудня 2016 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та КС «Самопоміч» укладено кредитний договір № Д КД-00111, згідно з яким відповідачі отримали кредит у формі кредитної лінії у розмірі 147 000 грн. з процентною ставкою за користування кредитом - 24% річних, на строк 12 місяців. Також, матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2016 року між [PERSON] , [PERSON] та КС «Самопоміч» був укладений кредитний договір № Д КД-00115, згідно з яким відповідачі отримали кредит у формі кредитної лінії у розмірі 120 000 грн. з процентною ставкою за користування кредитом - 24% річних, на строк 12 місяців. Зі змісту рахунків за кредитними договорами № Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року та Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року слідує, що фактично отримані та використані позичальниками кошти в добровільному порядку відповідачами не повернуті, у зв`язку з чим у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 146 906 грн. 92 коп. та заборгованість [PERSON] , [PERSON] за договором № Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року заборгованість складає - 119 483 грн. 99 коп. За вимогами ст.626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачі у судовому засіданні не заперечували факт отримання кредитних коштів, користування ними та несвоєчасного виконання зобов`язань за кредитними договорами, при цьому позовні вимоги визнали частково, заперечували щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, посилаючись на те, що укладені сторонами кредитні договори є строковими, оскільки під час укладення вказаних договорів сторонами був погоджений строк дії договорів, а тому нарахування позивачем процентів за користування кредитами поза межами строку дії кредитних договорів є неправомірним та не відповідає вимогам законодавства. Так, у п.11 кредитного договору №Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року вказано, що строк дії даного договору становить дванадцять місяців, тобто до 15 грудня 2017 року, а також зазначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишилися невиконаними. Аналогічні положення містяться в п.11 кредитного договору №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року, зокрема, зазначено, що строк дії кредитного договору дванадцять місяців, тобто до 27 грудня 2017року. Разом з тим, як слідує зі змісту рахунків за кредитними договорами Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року та №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року позивачем були нараховані проценти за користування кредитами після спливу строків дії вказаних кредитних договорів та сплачені відповідачами кошти зараховувались до нарахованих позивачем процентів. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема, за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Посилання представника позивача під час судового розгляду на положення пункту 3 кредитних договорів, яким передбачений обов`язок позичальників щомісяця сплачувати кредитору проценти за фіксованою ставкою 24% річних, що розраховується поденно від наданої суми кредиту, є безпідставним, оскільки умовами кредитного договору, у тому числі зазначеним пунктом, не передбачено нарахування і сплата відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Доводи позивача про те, що, не зважаючи на закінчення строків дії кредитних договорів, зобов`язання відповідачів за вказаними договорами щодо повернення кредитів та процентів залишилися невиконаними, а тому до повного повернення позичальниками кредиту нарахування процентів не суперечить вимогам законодавства та умовам договорів, є необґрунтованими. Крім того, як слідує зі змісту кредитних договорів Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року та №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року, сторони погодили наслідки прострочення повернення кредитів та в п.7 вказаних договорів зазначили про можливість кредитора вимагати від позичальника сплати пені за ставкою 3% річних. З аналізу вище наведених положень суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам кредитних договорів, позивачем неправомірно нараховувалися проценти за користування кредитними коштами після спливу строку дії вказаних договорів. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є обґрунтованими доводи відповідачів про те, що сплачені останніми кошти після закінчення строку дії кредитних договорів в рахунок погашення тіла кредиту, оскільки проценти за користування кредитними коштами відповідачами були повністю сплачені за обома кредитними договорами, позивачем неправомірно зараховувались в рахунок погашення заборгованості за процентами, нарахованими після спливу строків дії кредитних договорів, тому їх необхідно зарахувати як сплату за кредитом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачами кошти, після спливу строку дії кредитного договору Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року, які позивачем були зараховані в рахунок погашення заборгованості за процентами у розмірі 37 245,84 гривень за період з січня 2018 року по грудень 2019 року, слід зараховувати як погашення заборгованості за кредитом, та враховуючи викладене, сума заборгованості за тілом кредиту становить 109 661,08 гривень (162 897,37 гривень - 37 245,84 гривень). Також, сплачені відповідачами кошти за кредитним договором Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року, які позивачем були зараховані в рахунок погашення заборгованості за процентами у розмірі 29 597,84 гривень за період з січня 2018 року по грудень 2019 року, слід зараховувати як погашення заборгованості за кредитом та враховуючи викладене, сума заборгованості за тілом кредиту становить 89 886,15 гривень (132 489,75 гривень - 29597, 84 гривень). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитних договорів. Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість за кредитними договорами № Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року, та № Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року, що є порушенням законних прав та інтересів КС «Самопоміч», а тому нарахування позивачем суми інфляційних витрат та 3% річних є правомірним та відповідає вимогам закону. На підставі положень ст. 625 ЦК України відповідачам здійснено індексацію боргу, нараховано за кредитним договором №Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року за період з 01 січня 2020 оку по 28 лютого 2021 року суму інфляційних витрат у розмірі 10 871 грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 5 119 грн. 34 коп. та за кредитним договором №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року за період з 01 січня 2020 оку по 28 лютого 2021 року суму інфляційних витрат у розмірі 8 841 грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 4 163 грн. 94 коп. Проте враховуючи, що судом позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту були зменшені, тому нараховані позивачем суми інфляційних витрат та 3 % річних також підлягають перерахуванню. З урахуванням викладеного, з відповідачів підлягають стягненню за кредитним договором №Д КД-00111 від 15 грудня 2016 року за період з 01 січня 2020 оку по 28 лютого 2021 року суму інфляційних витрат у розмірі 8 114 грн. 92 коп. та 3% річних у розмірі 3 821 грн. 61 коп.; за кредитним договором №Д КД-00115 від 27 грудня 2016 року за період з 01 січня 2020 оку по 28 лютого 2021 року суму інфляційних витрат у розмірі 6 651 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 3 132 грн. 47 коп. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.5 ст.81 та ч.2 ст.83 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами за несвоєчасне погашення кредиту з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до положень ст.ст. 541, 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь - кого з них окремо. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ДКД-00111 від 15 грудня 2016 року у розмірі 109 661 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 3 821 грн. 61 коп., інфляційні витрати у розмірі 8 114 грн. 92 коп., а також стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ДКД-00115 від 27 грудня 2016 року у розмірі 89 886 грн. 15 коп., 3% річних у розмірі 3 132 грн. 47 коп., інфляційні витрати у розмірі 6 651 грн. 58 коп. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 4 430 грн. 82 коп., сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч.1 ст.141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі в сумі 3 319 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial