Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

18.06.2018 року представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з цим позовом та уточнивши позовні вимоги, просить постановити судове рішення, яким скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,0 га, кадастровий номер 5121482000:01:001:1149, для ведення селянського господарства серії ЯЕ № 652034, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010751800145 від 03.08.2007 року Болградським районним відділом земельних ресурсів [PERSON] та зобов'язати [PERSON] повернути отриману у приватну власність земельну ділянку в розпорядження [PERSON] сільської ради Болградського району; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, площею 1,0 га, кадастровий номер 5121482000:01:001:1149, розташовану на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, що належить йому на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 24.02.2007 року № 115/А-2007. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з розпорядженням Болградської районної державної адміністрації від 24.02.2007 року № 115/А-2007 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам с.Владичень і надання їм цих ділянок у власність для ведення особистих селянських господарств» позивачу відведено земельну ділянку площею 1,0 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього розпорядження позивачу було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 652035, який підтверджує його право власності на земельну ділянку площею 0,28 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради, кадастровий номер 5121482000:01:001:1150. Таким чином в Державному акті виданому на імя позивача, допущено помилку, а саме невірно вказано площу та кадастровий номер земельної ділянки. Позивач звернувся із заявою про виправлення помилки та надання інформації до відділу Держземагенства у Болградському районі Одеської області та отримав відповідь про те, що дійсно площа його земельної ділянки повинна складати 1,0 га, а також на етапі проектування земельних ділянок та відповідно при роздрукуванні бланків державних актів були допущені помилки, тобто метрична інформація переплутана між власниками суміжних земельних ділянок. Позивач [PERSON] до суду не зявився, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача [PERSON], позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, просить суд ухвалили рішення у підготовчому засіданні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що розпорядженням Болградської районної державної адміністрації Одеської області №115/А-2007 від 24.02.2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр.[PERSON] та іншим громадянам і надання їм цих ділянок у власність для ведення особистих селянських господарств» [PERSON], позивачу по справі, було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано її у власність, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі і знаходяться на території [PERSON] сільської ради за межами населеного пункту, площею 1,00 га (а.с.8). Однак як вбачається з технічної документації на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,28 га з кадастровим номером 5121482000:01:001:1150 (а.с.9-10). Як вбачається з листа відділу у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №54/136-18 від 20.02.2018 року відповідно до даних Державного земельного кадастру та Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, наявних у відділі, [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 652035, реєстраційний № 010751800064 від 03.08.2007 року, належить земельна ділянка площею 0,28 га, хоча площа земельної ділянки повинна складати 1,0 га. Також в ході вивчення наявних розбіжностей площ в матеріалах проектування та правовстановлюючих документів земельної ділянки [PERSON] та суміжних ділянок, спеціалістами Відділу було встановлено, що розробником зазначеної землевпорядної документації, а саме приватним підприємством «Інститут дослідження ринку та оцінки», були припущені помилки на етапі проектування земельних ділянок та відповідно при роздрукуванні бланків державних актів, де їх метрична інформація переплутана між власниками суміжних земельних ділянок за наступними кадастровими номерами: 5121482000:01:001:1153, 5121482000:01:001:1151, 5121482000:01:001:1152, 5121482000:01:001:114, 5121482000:01:001:1150, 5121482000:01:001:1148 (а.с.13-14). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 652034 виданого 03.08.2007 року Болградською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 24.02.2007 року № 115/А-2007, [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5121482000:01:001:1149, тобто фактична ця земельна ділянка належить [PERSON], але при виготовленні документації було допущено помилку метричної інформації і видано державний акт на імя [PERSON] Відповідно до ч.1\~ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1\~ст. 374 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч.1\~ст. 155 Земельного кодексу України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно абзацу 2 п. 7\~Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3ст.152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved