Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

18.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32301 грн. 11 коп., посилаючись на те, що відповідач згідно з договором від 12.09.2006 року отримав кредит у розмірі 4500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач порушив умови кредитного договору, не вносив своєчасно коштів на погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 32301 грн. 11 коп., яку позивач просив стягнути з нього та відшкодувати судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач подав заяву в якій проти позову заперечував та просив застосувати строки позовної давності, та у зв'язку з їх спливом відмовити в задоволенні позовних вимог банку. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н. За цим договором банк надав відповідачу строковий кредит у сумі 4500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За розрахунками позивача, станом на 30.11.2012 року, у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань, у відповідача утворилась непогашена заборгованість в сумі 32301 грн.11 коп. З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позов до суду 18.03.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка визначена ст. 257 ЦК України. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до умов ст. 259 ЦК України, якими визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. При цьому договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Подані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачем не підписані, в них не зазначено, що вони є додатком чи невід'ємною частиною кредитного договору № б/н від 12.09.2006 року. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові.

Outcome: dismissed