Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.10.2013 року по 19.01.2016 року вона працювала в Комунальному підприємстві «Сумижитло» Сумської міської ради на посаді прибиральниці. Наказом від 19.01.2016 року її звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати), на день її звільнення відповідно до довідки КП «Сумижитло» заборгованість по заробітній платі становить 17353 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, та посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в указаній сумі та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.01.2016 року по 17.03.2016 року. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути заборгованість по зарплаті та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача КП «Сумижитло» в судове засідання не зявився, заперечень проти позову не подав. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року [PERSON] була прийнята на роботу до КП «Сумижитло» на посаду прибиральниці, а 19 січня 2016 року була звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, що підтверджується записами в її трудовій книжці, копіями наказів (а.с.13, 15, 16, 17, 18). Згідно довідки підприємства, заборгованість КП «Сумижитло» перед [PERSON] по заробітній платі станом на 16 лютого 2016 року становить 17 353 грн. (а.с.19) Під час розгляду справи судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі на час розгляду справи не погашена, а КП «Сумижитло» визнає суму заборгованості по заробітній платі в повному обсязі та розяснює працівникам їх право звернення до суду з позовами (а.с.8). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив позивачу належну йому заробітну плату в сумі 17 353 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача. Судом встановлено, що спір про розмір належних позивачу сум виплат відсутній. У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобовязані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із вимог даного закону, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги довідку про розмір середньої заробітної плати, яка була надана суду (а.с.20). Згідно довідки про середню заробітну плату, надану КП «Сумижитло», заробіток позивача за останні два повні місяці перед звільненням складав: за листопад 2015 року 2786,04 грн., за грудень 2015 року 2786,04 грн. (а.с.20). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 даного Порядку, основою для визнання загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виплати належних при звільненні сум, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно довідки підприємства, середньоденна заробітна плата позивача складає: 91,35грн. (а.с.20). Середній заробіток розраховується з дня звільнення позивача до дня винесення рішення суду, тобто з 19.01.2016 року по 01.04.2016 року, і кількість робочих днів за цей період складає 51 робочий день, таким чином середній заробіток становить: 51 робочий день х 91,35грн. = 4\~658,85 грн. При визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує розмір та істотність даної частки порівняно з загальною сумою заборгованості по зарплаті, обставини справи, та вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку 4\~658,85 грн. відповідає вимогам закону та обставинам справи. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов було задоволено, а позивач за даною категорією справи звільнений від оплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати»,

Outcome: approved