Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

19.08.2000 року позивач уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , в якому, 11.03.2009р. у них народилась дочка [PERSON]. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, оскільки, з січня 2014 року вони разом не проживають та ніяких відносин не підтримують. У період подружнього життя, 15.11.2001 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2996 сторони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу і право власності на спірну квартиру в ОП ЗМБТІ зареєстровано за відповідачкою [PERSON], реєстровий запис № 37259 від 15.11.2001р. Крім того, за період шлюбу позивач та відповідачка за кошти родини придбали майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: м.Запоріжжя, вул.Дегтярьова буд.№ 5-а кв.№ 79 Позивач звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя, яке складається із вищевказаної квартири, набору меблі «Лодка», який складається з дивану та 2-х крісел, стільця офісного, світильника на стелю ALD, торшеру 1АП2, настільної лампи Camelion, водонагрівача POLARIS FD-80V, холодильника LG GN-B392 CVCA, кондиціонера MIDEA MSG-09HR, шафи-купе з консоллю, меблів до дитячої кімнати: ліжко, матрац, полиці для книг з 3-х секцій, стіл письмовий, контейнер виєздний, кухонних меблів: мийка, 4 тумби, 6 навісних шаф, меблів передпокою, шафи-купе, яка складається з 2-х частин, які мають 2 двері дзеркальних та 2 двері без дзеркал та полиць, шафи для книг, загальна вартість яких складає 619236,96 гри., вартість майна, яка належить кожному із подружжя становить 309618,48 грн., та просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири та вищезазначеного майна, посилаючись на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 19.08.2000р., а 21.11.2001р. була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], в яку придбано побутову техніку і меблі, та ? частка квартири та іншого майна є спільним майном подружжя. Позивач зареєстрований в спірній квартирі з 27.10.2001р. та проживав в ній до січня 2014 року. Після розірвання шлюбу із відповідачкою, позивач проживає окремо і позбавлений права користування спільно нажитим майном. Протягом судового розгляду позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги, та до судового засідання остаточно уточнив свої позовні вимоги та просить суд визнати квартиру за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, розділити її по між ним та відповідачкою [PERSON] по ? частині, та визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В іншій частині позовні вимоги просить залишити без розгляду, оскільки суперечка вирішена мирним шляхом, та 14.03.2017р. між ним та відповідачкою, в порядку ч.2 ст.69 СК України укладено Договір про поділ майна подружжя, який додано до матеріалів справи. Сторони в судове засідання не зявились, просять розглянути справу за участі їх представників. Адвокат позивача - [PERSON], підтримала уточнені позовні вимоги, посилаючись на ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до яких, набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного доходу, а також підтвердила факт часткового вирішення суперечки мирним шляхом, про що надала копію договору розподілу майна подружжя. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні проти уточнених позовних вимог позивача, та підтвердила факт часткового вирішення спору в добровільному порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя, позовні вимоги позивача в частині розподілу побутової техніки та меблів, за заявою представника позивача залишені без розгляду. Заслухавши адвоката позивача та представника відповідачки, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: спірна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], відповідачу по справі, на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2996, про що внесено відомості до Державного реєстру правочинів під та в Державний реєстр прав власності від 15.11.2001р. /том1, а.с.6,8/, а також, відомостями, внесеними до технічного паспорту на квартиру /том1, а.с.10/. У вищевказаній квартирі, зареєстровані: позивач [PERSON]В, згідно штампу в його паспорті /том1, а.с.119-оберт/, відповідачка по справі, його колишня дружина та їх спільна дитина дочка [PERSON], 11.03.2009р. народження. Як встановлено в судовому засіданні сторони зареєстрували шлюб 19.08.2000 р. /том1, а.с.14/, 11.03.2009р. в них народилась дочка [PERSON] /том1, а.с.9/, а рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 28.07.2014р., шлюб між відповідачкою та позивачем було розірвано /том1, а.с.7/. Представник позивача пояснила в судовому засіданні, що після розірвання шлюбу із відповідачкою, позивач проживає окремо і позбавлений права користування спільно нажитим майном, яке складається із вищевказаної квартири. Представник відповідачки по справі не заперечує проти того, що спірна квартира придбана у шлюбі, та підлягає розподілу в рівних частках, по ? частині кожному із подружжя. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України. А саме, обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, судом безспірно встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], є спільним майном подружжя позивача та відповідачки, яку вони придбали в період спільного проживання у шлюбі. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, сторони в добровільному порядку не можуть вирішити спір про розподіл квартири, у звязку з чим, позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири. Згідно до вимог ст.68,69 та ч.1 ст.70 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, як в добровільному порядку, так і через суд. Частки майна чоловіка та дружини є рівними. Відповідно до вимог ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул /правовстановлюючий документ/, для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Згідно вимог ст.16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту її прав передбачений законом і відповідає йому. Згідно до вимог ст.63 СК України, позивач та відповідачка мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, а саме квартиру, яка оформлена на відповідачку, але належить їм на праві спільної сумісної власності, так як, іншої домовленості між ними, судом не встановлено. Однак, позивач позбавлений права користування та володіння часткою квартири, по причині того, що відповідач не бажав в добровільному порядку вирішувати спір. З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами, крім того, проти цих позовних вимог не заперечує і сама відповідачка, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? частку спірної квартири, придбаної у шлюбі з відповідачкою, підлягають задоволенню у повному обсязі. Тому,

Outcome: approved