Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

18.02.15 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] - недійсним, повернути у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. До судового засідання позивачка надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідачка до суду надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи її відсутності. Враховуючи, що від позивача та відповідачки надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв'язку з тим, що позивач підтримує позовні вимоги, а відповідачка позов визнала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленої відповідачки, за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 2208, згідно з яким позивач подарувала, а відповідач прийняла у дар квартиру за адресою: [ADDRESS]. 13.05.2009 року відповідач зареєструвала вищевказану квартиру та отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Хоча відповідач і зареєструвала своє право власності, однак у дар квартиру не прийняла. Отже документи на квартиру, договір дарування, ключі, технічну документацію позивач не передала відповідачу, а та в свою чергу в квартиру не вселилася. Тобто квартира фактично ніколи не була у володінні та розпорядженні відповідачки. З 21.05.1997 року у квартирі за адресою: [ADDRESS]. позивач й досі зареєстрована. Укладаючи договір дарування сторони фактично укладали договір купівлі- продажу вищевказаної квартири, так як відповідач після укладення договору дарування частково сплатила позивачу грошові кошти у сумі 1000 доларів США та обіцяла з позивачем повністю розрахуватись за придбане нерухоме майно поетапно, однак цього не зробила, що змусило позивача звернутись до суду з дійсним позовом за захистом своїх прав. Як зазначено в позові, позивач не мала наміру та внутрішньої волі безоплатно дарувати квартиру сторонній незнайомій людині, а мала домовленість укласти договір купівлі-продажу так як відповідач обіцяла повністю розрахуватись за придбане нерухоме майно але поетапно. Впродовж років відповідач не виконала своєї обіцянки, даної у приватного нотаріуса, зараз вартість квартири сплачувати не бажає, і хоча зараз й не претендує на квартиру але юридично залишається її власником. Доказами того, що договір дарування, вчинений між сторонами приховував договір купівлі-продажу є розписка від 05.05.2009 року про отримання грошей від відповідача за продаж спірної квартири у сумі 1000 доларів США. Тобто вчинені сторонами дії не можуть вважатись безоплатними та призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. Таким чином договір дарування від 05.05.2009 року є удаваним, так як сторони договору мали на меті укласти договір купівлі-продажу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі мається достатньо доказів для вирішення спору по суті і задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як при оформленні договору дарування від 05.05.2009 року були суттєво порушені норми цивільного законодавства і був вчинений удаваний правочин. На підставі ст. 203, 208,215,216,235, 717 ЦК України,

Outcome: approved