Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

17 вересня 2020 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що 18 грудня 2018 року Чернівецьким міським відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . \~ \~ \~ \~Від шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, спільне життя не склалось через відсутність розуміння та поваги. Внаслідок цього, між ними часто виникали суперечки. \~ \~ \~ \~З часу народження дочки вони живуть окремим життям та кожен своїми інтересами. \~ \~ \~ \~На момент звернення до суду із даним позовом, вона та відповідач разом не проживають та спільного господарства не ведуть. На даний час їх шлюб носить лише формальний характер. Донька [PERSON] з самого часу народження проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання доньки та брати участь у її вихованні. Увесь тягар по утриманню дочки перекладено відповідачем виключно на неї. Самостійно утримувати дочку їй вкрай важко, оскільки вона не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Більше того, вона навчається у Чернівецькому національному університеті. Натомість відповідач добре матеріально забезпечений, так як офіційно працевлаштований в ТОВ «НРП» на посаді продавця-консультанта Департаменту роздрібної торгівлі, у зв`язку із чим має постійний дохід у розмірі 9000-13000грн. На утриманні у відповідача інших неповнолітніх та непрацездатних осіб немає. За таких обставин, просила позов задовольнити: розірвати шлюб; відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] »; стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму до досягнення дитиною трьох років. Також стягнути з відповідача понесені судові витрати. 10 листопада 2020 року через канцелярію суду від представника [PERSON] адвоката Король С.В. надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві адвокат зазначила, що доводи, на які посилається [PERSON] у позові, не відповідають дійсності, оскільки її довіритель регулярно матеріально допомагає дочці, шляхом перерахування коштів на рахунок матері, на підтвердження чого надала квитанції. Разом з тим, позивачка перешкоджає відповідачу бачитись із дочкою, що змусило його звернутися у відповідні органи для встановлення часу та днів побачень. Крім того, вважає, що зазначений позивачкою розмір понесених щомісячних витрат на утримання дочки у розмірі від 4000 до 8000грн. є надуманим, оскільки належних доказів на підтвердження вказаного не надано. Таким чином, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1/5 частини від його заробітку. Втім, [PERSON] категорично не погоджується та не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку. Так, її довіритель, дійсно, офіційно працевлаштований та щомісячно отримує заробітну плату у розмірі від 9000 до 10000грн. Однак, враховуючи витрати на утримання малолітньої доньки, у нього залишається незначна сума для проживання, зокрема йому потрібно оплатити орендну плату за проживання у квартирі, комунальні послуги та продукти харчування. Натомість [PERSON] щомісячно отримує стипендію у розмірі 1287грн. та 860грн. виплат з соціального фонду. Проживає у квартирі, яка належить її батькам, у зв`язку із чим не несе витрати на її утримання. За таких обставин, просив позов задовольнити частково: не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1/5 частки від його доходу. У задоволені решти позовних вимог просив відмовити. 20 листопада 2020 року до суду від представника позивачки [PERSON] адвоката Глинської І.П. надійшла відповідь на відзив. Зазначила, що дійсно, відповідач перераховував її довірительці кошти на утримання доньки, однак це відбувалося нерегулярно. Більше того, [PERSON] постійно випрошувала у відповідача кошти на утримання дочки, що підтверджується їхньою перепискою. Не відповідає і дійсності те, що позивачка забороняє відповідачу бачитися з дочкою. [PERSON] ніколи не проявляв ініціативи бачитися з дитиною. Додала, що її довірителька отримує стипендію у розмірі 1287грн., однак всі кошти вона витрачає на забезпечення належного навчання (придбання канцелярських товарів, проїзд у міському транспорті). Крім того, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження неспроможності сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , зокрема, докази щодо оренди житла, сплати коштів за його оренду. У той же час, нею встановлено, що у власності відповідача перебуває дві земельні ділянки, одну з яких він здає в оренду. Таким чином, оскільки, відповідач є молодою працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, він зобов`язаний належним чином утримувати свою дитину, а також сплачувати аліменти на утримання дружини, так як вона на даний час не може працювати. Просила позов задовольнити. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Глинська І.П. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Король С.В. під час розгляду справи позов визнали частково. Відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частки від його доходу. У задоволені решти позовних вимог просив відмовити. Додатково пояснив, що на даний час, коли діють карантинні обмеження, його дохід значно зменшився. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано Чернівецьким міським відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено актовий запис за №2407 (а.с.7). [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] (а.с.8). Спільне життя сторін не склалось через відсутність між ними розуміння та поваги. На даний час вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що їх сім`я остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між необхідно розірвати. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється у забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що дочка сторін [PERSON] з часу її народження проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Стан здоров`я дитини задовільний (а.с.10-12). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно відповіді на запит вих.№132 від 08.09.2020р., [PERSON] працює у ТОВ «НРП» на посаді продавця-консультанта Департаменту роздрібної торгівлі з 19 липня 2018р. по теперішній час. Розмір його доходу за період з березня 2020р. по серпень 2020р. становить 56\~629,20грн. (а.с.32). Стан здоров`я відповідача [PERSON] задовільний, непрацездатних чи неповнолітніх осіб на утриманні у нього немає. При цьому судом встановлено, що відповідач добровільно, час від часу, перераховував позивачці кошти на утримання доньки. Вказане підтверджується квитанціями (а.с.70-71). Однак, на думку суду, надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Таким чином, враховуючи наведені вище вимоги закону та фактичні обставини, підтверджені дослідженими доказами, суд вважає, що на підставі ст.183 СК України з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду (в частині вимог про розірвання шлюбу) у розмірі 840, 80грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена, що становить 840,80грн. Разом з тим, на погляд суду, позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Так, відповідно до вимог ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Таким чином, для покладення на одного з подружжя обов`язку про утримання іншого необхідно наявність декілька умов: щоб подружжя знаходилося в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; якщо одного із подружжя не забезпечують його доходи до рівня прожиткового мінімуму, що встановлений законом; спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Частинами 2, 4 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже,\~за змістом\~вказаної норми\~права,\~можливість отримання\~аліментів на\~утримання дружини,\~з якою\~проживає дитина\~до досягнення\~нею трьох\~років,\~виникає за\~умови,\~що чоловік\~має можливість\~надавати таку матеріальну допомогу. Як було\~встановлено судом,\~позивачка навчається\~у Чернівецькому\~національному університеті\~ім.Ю.Федьковича,\~факультет іноземних\~мов на\~денній формі\~навчання.\~ [PERSON] \~отримує стипендію\~у розмірі\~1287грн. (а.с.15, 21-26). Згідно Виписки АТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку позивачки, остання отримує щомісячно соціальну допомогу на утримання дитини в розмірі 860грн. (а.с.17-19). Як зазначалось вище, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та отримує середньомісячну заробітну плату у розмірі 9\~500грн. Разом з тим, судом встановлено, що останній несе значні витрати на проживання, а також з нього будуть стягуватися аліменти на утримання малолітньої дитини. Так, під час розгляду справи свідок [PERSON] підтвердила, що відповідач [PERSON] проживає в орендованій квартирі в м.Чернівцях, у зв`язку із чим щомісяця сплачує орендну плату. Крім того, відповідачу необхідно сплачувати комунальні послуги за проживання, придбання продуктів харчування та ін. При цьому, суд вважає, що надані позивачкою Витяги щодо наявності у відповідача земельних ділянок не підтверджують того факту, що відповідач матеріально забезпечений, оскільки відсутні докази щодо отримання ним доходу від них. Інше майно у [PERSON] відсутнє. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, реальну можливість сплачувати аліменти, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] щодо стягнення з відповідача коштів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, однак вона не позбавлена права в подальшому звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у разі такої потреби, якщо доведе, що доходи чоловіка збільшились. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Порядок відновлення дошлюбного прізвища врегульований Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000року №52/5. Згідно ч.6 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. За таких обставин, [PERSON] після набрання вказаного рішення суду законної сили, необхідно звернутися до органу державної\~реєстрації актів\~цивільного стануіз відповідною заявою щодо відновлення дошлюбного прізвища.

Outcome: partial