Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

17.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 14.10.2011 року між нею та [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів, на виконання якого позивачкою були передані відповідачці грошові кошти у сумі - 6000 грн. з терміном повернення до 14 листопада 2011 року, про що відповідачкою власноруч була написана розписка. Однак у встановлений договором займу термін, відповідач грошові кошти зазначені у розписці не повернула, внаслідок чого позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просила суд стягнути з відповідачки суму боргу за розпискою з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 7277 грн. 31 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву з клопотанням слухати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбасс», причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 14.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів, на виконання якого позивачкою були передані відповідачці грошові кошти у сумі - 6000 грн. з терміном повернення до 14 листопада 2011 року, про що відповідачкою власноруч була написана розписка. (а.с. 6) Однак у встановлений договором займу термін, відповідачка грошові кошти зазначені у розписці не повернула. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позивач [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства, на підтверження укладеного договору позики надала суду розписку від імені відповідачки [PERSON], написану нею власноруч. Із змісту наданої суду розписки від 14.10.2011 року вбачається , що остаточною датою повернення боргу [PERSON] зазначено дату 14.11.2011 року, але як встановлено в судовому засіданні до теперішнього часу відповідачка зобов'язання за договором позики не виконала та борг не повернула. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищенаведене суд вважає, що уклавши договір позики, у [PERSON] виникли зобов'язання по поверненню суми позики, які вона зобов'язана виконати, а тому відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідачки [PERSON] яка прострочила виконання грошового зобов'язання за договором позики, суми індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми. Наслідки передбачені ст. 625 ЦК України наступають для відповідача з наступного дня який слідує за днем остаточного виконання зобов'язання визначеного договором, тобто з 14.11.2011 року. Розрахунок суми 3% річних від суми заборгованості складає: 6000(сума заборгованості)Х 0,03% річних = 180 грн. 3% річних на один день складає: 180 грн/ 365 днів = 0,49 грн. 0,49 грн Х158(прострочених днів з 15.11.2011 року по 01.07.2014 року) Суд погоджується з розрахунком наданим позивачкою, а отже вимоги позивачки про стягнення на її користь боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції у розмірі 7277 грн. 31 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved