Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

17 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивувавши його тим, що він 15.09.2011 року позичив відповідачу [PERSON] 40 000 грн., що підтверджується борговою розпискою від 15.09.2011 року. Відповідачка зобов'язувалась повернути позичені кошти до кінця 2013 року, проте і досі не виконала взятих на себе зобов'язань. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 40 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, вказавши, що у позивача [PERSON] вона грошей не позичала, хоча і визнала, що розписка від 15.09.2011 року написана нею власноруч. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.03.2013 року (набрало законної сили 02.04.2013 року) встановлено, що позивач [PERSON] 15.09.2011 року передав у борг відповідачу [PERSON] гроші в сумі 40 000 грн., які відповідач зобов'язувалась повернути до кінця 2013 року. Факт наявності боргового документу (оригіналу розписки) у позивача свідчить про позику грошей відповідачкою [PERSON] саме у позивача [PERSON] у розмірі 40 000 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не доведено факту неотримання нею коштів від позивача [PERSON], а тому договір позики від 15.09.2011 року є дійсний та породжує відповідні правові наслідки. Згідно зазначеного договору позики від 15.09.2011 року [PERSON] зобов'язувалась повернути кошти у сумі 40 000 грн. до кінця 2013 року, тобто з 01.01.2014 року у позивача [PERSON] виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона борг у сумі 40 000 грн. не повернула. У зв'язку з наведеним, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення вимоги [PERSON] про стягнення боргу в сумі 40 000 грн. з [PERSON] Судові витрати по справі становлять: судовий збір - 400 грн. і стягуються з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved