Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

19 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 05 червня 2014 року між сторонами, [PERSON] (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) було уклало договір позики грошових коштів. Відповідно до п. 1.1 даного Договору, він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 120 000 гривень, які позичальник повинен був повернути у строк до 01 липня 2014 року. Згідно умов п. 2.1 даного Договору, позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 120 000 гривень в день укладення договору позики до його підписання сторонами. Відповідно до п. 2.2 Договору [PERSON] повинен був повернути грошові кошти у розмірі 120 000 гривень у строк до 01 липня 2014 року. На підтвердження факту укладання Договору позики та отримання грошей в позику відповідач [PERSON] в день кладення договору позики видав позивачу розписку, складену та підписану ним власноруч, яка посвідчує отримання ним 05 червня 2014 року у позику грошових коштів у сумі 120 000 гривень. Вказана розписка є невідємною частиною Договору позики, укладеного між ним та позичальником та до повного погашення богу зберігається у позивача. За умовами п. 3.3 Договору позики, належне виконання зобовязань позичальника по поверненню позики забезпечується порукою. 05 червня 2014 року на виконання умов п.3.3 Договору позики, про забезпечення його порукою, тобто у день укладення договору позики, був укладений Договір поруки між позивачем та відповідачем [PERSON] Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, поручитель [PERSON] зобовязався перед позивачем, за належне виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором позики, укладеним 05 червня 2014 року. Відповідно до п.1.3 Договору поруки, поручителю відомі всі умови Основного Договору позики, на які він погодився. Станом на 15 лютого 2016 року прострочка виконання зобовязання за договором позики становить 563 дні, з 01 липня 2014 року початку перебігу строку до дати проведення розрахунку 15 лютого 2016 року. Розмір неповернутої суми позики становить 120 000 гривень. Таким чином, станом на 15 лютого 2016 року сума заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів по зобовязанню із Договору позики становить: сума основного боргу 120 000 гривень, сума боргу з урахуванням індексу інфляції 193 844,40 гривень, розмір інфляційних витрат яких складає 73 844, 40 гривень, сума 3 % річних 5 552,88 гривень, а загальна сума 199 397,28 гривень, на підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач [PERSON] звертається до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], суму боргу за договором позики у розмірі 199 397,28 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 993,98 гривень. Позивач [PERSON], його представник адвокат [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги, до судового засідання не зявились, надали письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином за адресою реєстрації, а також через Газету «Урядовий курєр» № 84 (5704) від 05 травня 2016 року . Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 05 червня 2014 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, був укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 120 000 гривень. [PERSON] у свою чергу зобовязався повернути [PERSON] суму позики у строк до 01 липня 2014 року. Факт отримання [PERSON] позики в сумі 120 000 гривень підтверджується доданою до позову розпискою останнього з його особистим підписом. Крім того, 05 червня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір поруки, з метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за договором позики від 05 червня 2014 року. Відповідно до договору поруки [PERSON] прийняв на себе відповідальність за зобовязанням [PERSON] в повному обємі, за умови невиконання або неналежного виконання грошових зобовязань за договором позики. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Крім того, ч.2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] порушені умови договору щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого перед позивачем утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, оскільки з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки про відповідальність за зобовязанням [PERSON] в повному обємі, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У відповідності ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Таким чином, станом на 15 лютого 2016 року, прострочка виконання зобовязання становить 563 дні, починаючи з 01 липня 2014 року до 15 лютого 2016 року. Сукупний індекс інфляції за період прострочення повернення боргу складає 1,61537, що в грошову еквіваленті становить: 193 844,40 гривень (120 000 х 1,61537). Таким чином, розмір інфляційних витрат становить 73 844,40 гривень (193 844,40 120 000). Що стосується 3 % річних від простроченої суми, ця сума складає 5 552,88 гривень (120 000 х 3 % х 563 : 365 : 100). Відповідачі, не бажаючи брати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ними обовязків за договором позики та поруки, тим самим не оспорюють наявних підстав для стягнення з них грошових сум та їх розміру, у солідарному порядку. Приймаючи до уваги, що рішення ухвалено на користь позивача, за положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 993, 98 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 533, 543, 553, 554, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved