Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18.02.2014 року позивач звернувся у суд до відповідача із вказаним позовом зазначивши, що 02 квітня 2002 року між позивачем та її бабусею [PERSON] укладений договір дарувала жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці 0,1015га. Право власності на жилий будинок зареєстровано у Волноваському БТІ. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю площею 0,1015 гектарів та розташована на території [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування будівель і споруд. [INFO] року [PERSON] померла. До теперішнього часу земельна ділянка залишається зареєстрованою за померлою. У зв'язку з не переоформленням документів під час укладання договору дарування та смертю власника, позивач не має можливості зареєструвати на своє ім'я земельну ділянку, просить визнати право власності на вказану земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутність, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява у якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає, тому суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій його розміщено, у розмірах та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав. Як було встановлено судом 02 квітня 2002 року між позивачем [PERSON] та її бабусею [PERSON] укладений договір дарувала жилого будинку у в [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці 0,1015га. Договір посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі №976. Право власності на жилий будинок зареєстровано у Волноваському БТІ за [PERSON] 2 квітня 2004 року за №1544. Відповідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН №083193, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2000р. №2-2379 земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] та передана для будівництва та обслуговування будівель і споруд, площею 0,1015 гектарів. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №428 від 09.11.2000 року. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] Тому суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку. На підставі ст.ст ст.ст. 328, 377 ЦК України, ст.ст.78, 120,152 Земельного Кодексу України, постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004р.N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved