Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

17 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконкому Білозерської міської ради про визнання права власності, посилаючись в позовній заяві на те, що 27 жовтня 2005 року померла матір позивача [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно квартира, розташована за адресою в [ADDRESS]. У грудні 2005 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено в усній формі, оскільки він не зміг знайти в архівах матері документів, які б підтверджували її право власності на вказану квартиру. Дублікату він не має права отримати, оскільки не є власником. Було запропоновано звернутися до суду. Після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину, утримує квартиру та користується усіма речами, які в ній залишились, але позбавлений права розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Позивач в позовній заяві просить визнати за ним право власності на житлову квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Позивач, відповідач в судове засідання не зявились, позивач надав заяву про слухання справи в його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, представник відповідача надав листа з проханням розглянути справу в їх відсутність. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим розглянути справу в відсутність позивача, представника відповідача. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позиція суду підтверджується наступним. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено: Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 27 жовтня 2005 року (арк.справи 6), яке видано 04 лютого 2016 року (повторно), місце реєстрації Виконавчий комітет Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області, та складено 27 жовтня 2005 року. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, після смерті матері позивача залишилась квартира у [ADDRESS] , заповіту не залишено, згідно до інформації, наданої Добропільською державною нотаріальною конторою від 02 червня 2016 року, спадщину не було відкрито. (арк.справи 21). Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1216 ЦК України, обумовлюється, що спадкування є перехід прав і обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.321 ЦК України і ст. 41 Конституції України право власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснення. Відповідно до довідки про нерухомість, яка видана ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 04 лютого 2016 року, що на 31 грудня 2012 року, власником квартири за адресою в [ADDRESS], є [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Як обумовлено в ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач не моє можливості реалізувати своє право через нотаріальну контору, вказаний факт в судовому засіданні не спростований, а також з огляду на обґрунтованість позову суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. У зв'язку з викладеними обставинами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, знайшли своє обґрунтування та підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved