Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

19.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а.с. 3-5). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що він є спадкоємцем за заповітом від 17.02.2005 року його дядька [PERSON], який помер [INFO] року. Вказує, що на час відкриття спадщини до складу спадкового майна [PERSON] входить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки біля нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач 01.12.2015 року звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та відсутня їх реєстрація. Вказує, що при житті [PERSON], 04.09.2014 року, надав йому довіреність на укладення договору з КП «ВООБТІ» по наданню послуг по проведенню первинної технічної інвентаризації житлової будівлі- садибного типу, з земельною ділянкою для оформлення документів на право власності. Однак, при житті [PERSON] не встиг вчинити відповідних дій по оформленню свого права власності на вищевказане будинковолодіння та одержати свідоцтво про право власності на нього. Вказує, що крім того, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкові земельні ділянки, які належали спадкодавцю [PERSON], а саме на: земельну ділянку площею 0,2500 го, кадастровий номер [NUMBER], та земельну ділянку площею 0,1657 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] також не має можливості, оскільки йому стало відомо про те, що оригінали державних актів про право власності [PERSON] на дані земельні ділянки втрачено. Вищевказане спонукало позивача [PERSON] до звернення з даним позовом до суду, в якому він просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на дві земельні ділянки : площею 0,2500 га , кадастровий номер- [NUMBER] та площею 0,1657 га, кадастровий номер- [NUMBER] , що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.07.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 106). 02.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно колгоспного двору (а.с. 140). В подальшому, 02.12.2016 року, після усунення недоліків позовної заяви, [PERSON] подала суду нову редакцію позовної заяви (а.с. 149). Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення, оскільки вона є дружиною померлого [INFO] року [PERSON] В позові вона зазначає, що фактично після смерті чоловіка спадщина не відкрилася, так як вони проживали з ним і вели господарство в колгоспному дворі, в який входить: житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Також вони мали і вона має відповідно до державних актів земельні ділянки для ведення особистого господарства у Вінницькому районі Вінницької області. [PERSON] вважає, що оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, то в даному випадку спадщина не відкривається, а отже вона є власником всього майна їхнього колгоспного двору. На підтвердження своїх доводів [PERSON] посилається на ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та вважає, що дані норми права мають бути застосовані при розгляді вказаної справи, так як ці правовідносини виникли ще в 1980 році. На підтвердження своїх доводів [PERSON] посилається також на статтю 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якою було визначено, що в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Воно відкривалося лише тоді, коли помирав останній член двору. В зв'язку із зазначеним [PERSON] вважає, що після смерті чоловіка головою їх двору стала вона і тому спадщина на майно двору не відкрилася, а отже по заповіту [PERSON] не може отримати майно ( будинок), яке б належало [PERSON], бо фактично особистого його майна в колгоспному дворі немає. З врахуванням вищевказаного [PERSON] просила змінити її процесуальний статус з третьої особи, якане заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на третю особу з самостійними вимогами щодо предмету спору та ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на майно колгоспного двору, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] і складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельних ділянок біля будинку площею 0,1657 га та площею 0,2500 га. Ухвалою суду від 26.01.2017 року замінено статус [PERSON] з третьої особи, якане заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на третю особу з самостійними вимогами щодо предмету спору; позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 162). В судовому засіданні позивач (відповідач) [PERSON] підтримав свій позов у повному обсязі та надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому, просив його задовольнити у повному обсязі. Заперечував проти задоволення позову третьої особи- [PERSON]., оскільки вважає , що саме він має спадкові права на майно , що залишилося після смерті дядька [PERSON], оскільки останній склав на нього при життя заповіт. Представник позивача [PERSON] підтримала позов позивача у повному обсязі з підстав зазначений у ньому та просила його задовольнити. Також заперечувала проти задоволення позову третьої особи [PERSON] , підтримавши позицію [PERSON] Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову [PERSON], підтримала свій позов та просила його задовольнити з підстав зазначених у ньому. В судове засідання представник відповідача - сільський голова Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області не з'явився, попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без представника сільської ради, в поданій заяві зазначив, що заявлені позовні вимоги сільська рада визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 67). Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] до судового засідання не з*явилася по невідомим причинам, про час, дату та місце проведення кого повідомлялася належним чином. Суд, з урахуванням міркування присутніх учасників цивільного процесу, які не заперечували, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з*явившихся осіб. Врахувавши думки та позиції учасників судового розгляду, вивчивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Вінниця помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 21 квітня 2015 року, який був дядьком позивача [PERSON] та чоловіком третьої особи [PERSON] (а.с. 6). 17 лютого 2005 року [PERSON], на випадок своєї смерті залишив заповіт, посвідчений нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори - [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 406, зі змісту якого вбачається, що він заповів із належного йому майна- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку біля нього, що розташовані по [ADDRESS] - [PERSON], що підтверджується ксерокопією вказаного заповіту (а.с. 7, 38). [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв належним чином, звернувшись у встановлений законом строк до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в зв'язку з чим нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 430/2015. Також у спадковій справі є ще дві заяви спадкоємців [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок [PERSON] в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 3/84/02-17 від 01 грудня 2015 року (а.с. 8). З ксерокопії договору № 451 від 28.01.2015 року, вбачається, що його було укладено з метою проведення первинної технічної інвентаризації житлової будівлі садибного типу, дач, з земельною ділянкою площею до 2500 м2 в [ADDRESS], між КП «ВООБТІ» та [PERSON], [INFO], який діяв по довіреності № б/н від [PERSON] від 04.09.2014 року (а.с. 9). З ксерокопії технічного паспорта на одноквартирний (садибний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 29.01.2015 року, вбачається, що вказаний будинок побудований у 1980 році, має загальну площу по внутрішніх обмірах - 89,0 кв.м, житлову - 66,8 кв.м та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», веранди літ. «а2», ганку з козирком, сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «В», ганку з козирком, сараю літ. «Г», гаражу, погрібу з шиєю літ. «Д», убиральні літ. «Е», криниці № 1, огорожі № 2, хвіртки № 3, воріт № 4 (а.с. 10-16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина також на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06 травня 2004 року на підставі рішення 06 сесії 04 скликання Малокрушлинецької сільської ради від 30.01.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі № 55, на ім'я [PERSON], що підтверджується його ксерокопією (а.с. 17) та на земельну ділянку площею 0,1657 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 024746, виданого 06 травня 2004 року на підставі рішення 06 сесії 04 скликання Малокрушлинецької сільської ради від 30.01.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі № 57, на ім'я [PERSON], що підтверджується його ксерокопією (а.с. 18). З копії спадкової справи № 403/2015, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 18 серпня 2015 року до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що [PERSON] 16 жовтня 2015 року подав нотаріусу письмову заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] року дядька [PERSON], який залишив на його ім'я заповіт, тобто без порушення встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України строку у шість місяців для прийняття спадщини.Також в заяві [PERSON] повідомив, що крім нього, інших спадкоємців за заповітом немає. Однак, є спадкоємець, що має право на обов'язкову частку у спадщині - це дружина померлого [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS] (а.с. 61-66; 76-81). Також заяви про прийняття спадщини за законом у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк у шість місяців для прийняття спадщиниподали дочка спадкодавця - [PERSON] (заява поступила 18.08.2015 року) та його дружина - [PERSON] (заява поступила 20.10.2015 року) (а.с. 61-66). Згідно ксерокопій погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір. Станом на 1986-2000 роки головою колгоспного двору значився [PERSON], членами двору значились його дружина [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 71, 100-104). Відповідно до копії спадкової справи № 783/2004, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] року [PERSON], заяву про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори 15 жовтня 2004 року подала [PERSON], яка діяла по довіреності від іменні [PERSON], а [PERSON] 06 липня 2004 року подав нотаріусу заяву в якій зазначив що не претендує на спадщину після смерті матері. 15 жовтня 2004 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,2618 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Малокрушлинеької сільської ради Вінницького району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Малокрушлинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 30 березня 2002 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 22 березня 2002 року за № 147, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 236 (а.с. 169-177). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного: Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні встановлено, що предметом позову [PERSON] та третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] є спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого- [INFO] року, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та дві земельні ділянки: площею 0,2500 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,1657 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-16; 17; 19). Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON] (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, спадкоємицею, яка має право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, є його дружина [PERSON], [INFO], оскільки вона за своїм віком на час смерті чоловіка вже була є непрацездатною особою. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв належним чином, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише щодо спадкового будинковолодіння . (а.с. 8; 61-66). [PERSON] також у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Крім того, на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із спадкодавцем, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину (а.с. 61-66). Однак, письмової відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове будинковолодіння та земельні ділянки вона не отримала, що нею не заперечується. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно погосподарських книг, відноситься до категорії суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір (а.с. 71, 100-104). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Згідно погосподарських книг з 1986 року і по 2000 рік головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS], значився [PERSON], а членами двору - його дружина [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 71, 100-104). Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року- [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що не втратили права на частку в майні колгоспного двору, тому кожному з них належить по 1/3 його частці. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, тобто після 30 червня 1990 року, тому після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку вказаного колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (мати [PERSON]), та відповідно, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, до складу якого увійшла також 1/3 частка колгоспного двору. Згідно копії спадкової справи № 783/2004, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] року [PERSON], заяву про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори 15 жовтня 2004 року подала [PERSON], яка діяла по довіреності від іменні [PERSON] (сина спадкодавиці), а [PERSON] (син спадкодавиці) 06 липня 2004 року ( вже після спливу 6 місячного строку з дня смерті матері) подав нотаріусу заяву в якій зазначив, що не претендує на спадщину після смерті матері .( а.с. 169-177). Згідно до положень , викладених в ст. 553 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ), передбачено , спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Тому суд не розцінює цю заяву [PERSON] , як відмова від спадщини після смерті матері. Навпаки , відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно норм статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З копій спадкових справ №№ 783/2004, 403/2015, вбачається, що [PERSON] на час смерті матері- [PERSON] проживав з нею за адресою : [ADDRESS] ( а.с.171), також в даному будинку він проживав до дня своє смерті. Тому , суд вважає , що [PERSON] вчиним дію, яка свідчить про прийняття ним спадщини (стаття 549 цього Кодексу) після смерті матері, оскільки він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном( будинком). Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , відкрилася спадщина на 1/3 частки майна колгоспного двору ( [ADDRESS]), спадкоємцями , якої за законом є два брати : [PERSON] та [PERSON] , на кожного припадає по 1/6 частці у колгоспному дворі. Тому, після смерті [INFO] року[PERSON] відкрилась спадщина : на 1/3 частки колгоспного двору, як голови цього двору та 1/6 частка вказаного колгоспного двору , що належала його матері [PERSON] при житті, як члена колгоспного двору, спадщину після якої він прийняв, тобто разом - 1/2 частка. Тому виходячи з вищевикладеного, суд вважає хибним доводи третьої особи [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що у даному випадку в силу ст. 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадщина на майно колгоспного двору не відкривається, а після смерті [PERSON] головою колгоспного двору фактично стала вона, і право на даний будинок має лише вона, як переживша дружина голови колгоспного двору. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз*яснень , викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв*язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З листа нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 3/84/02-17 від 01 грудня 2015 року (а.с. 8), вбачається, що позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише з підстав того, що позивач не надав нотаріусу правовстановлюючого документу на будинок №3 [ADDRESS], Вінницького району. З питання про отримання відповідного свідоцтва на земельній ділянки [PERSON] до нотаріуса не звертався. Також судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що третя особа- Герцун [PERSON], не отримувала відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, право власності на які просить визнати суд. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (бувшого колгоспного двору), із розрахунку - ? частка [PERSON] : 2 ( два спадкоємця- позивач та третя особа)= ? частка. В інший частині позовної вимоги про визнання права власності на вказаний будинок- слід відмовити . Також, у задоволені позовних вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки: площею 0,2500 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,1657 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS] , слід відмовити, оскільки ним не використане своє право в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на земельні ділянки та відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо них. Позовні вимоги третьої особи- [PERSON]. підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (бувшого колгоспного двору), із розрахунку - ? частка [PERSON] : 2 ( два спадкоємця- позивач ( за заповітом) та третя особа (за законом ( обов'язкова частка) )= ? частка та права власності на 1\\3 частку будинку , як члена бувшого колгоспного двору, а разом частка становить 7/12 (із розрахунку1/4 +1/3=7/12) . В інший частині позовної вимоги про визнання права власності на вказаний будинок- слід відмовити Також, слід відмовити третій особі [PERSON] у визнанні права власності на дві земельні ділянки площею 0,1657 га та площею 0,2500 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], оскільки [PERSON] також не використала своє право в позасудовому порядку оформити свої спадкові права після смерті чоловіка та відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, на яке вона претендує. Керуючи ст.ст.212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: partial