Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

19.12.2013 р. [PERSON], звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, що «[PERSON]» і «[PERSON]» [INFO] є одною і тою особою. Зобов'язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції в м. донецьку внести зміни до актового запису про шлюб №560 у свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 19.08.1994р. Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у м. Донецьку, а саме виправити власне ім'я нареченого «[PERSON]» на «[PERSON]» згідно офіційного перекладу на українську мову його національного паспорту та посвідки на тимчасове проживання. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 02 квітня 2014 року в задоволенні заяви [PERSON], за участю третіх осіб - Головного управління державної міграційної служби України в Донецької області, Донецького міського відділу реєстрації актів цивільного стану про встановлення юридичного факту та зобов'язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ в м. Донецьку внести зміни до актового запису про шлюб - відмовлено. Не погодившись з рішенням суду заявник [PERSON], в інтересах якого, на підставі довіреності діє [PERSON], звернувся до апеляційного суду із апеляційної скаргою, в якій просив скасувати рішення, ухвалити нове, яким заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом було неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновок суду не відповідає обставинам по справі, оскільки апелянт звернувся до суду у зв'язку із тим, що не міг надати органу РАЦС саме свідоцтво про народження, а паспорт є офіційним документом, що встановлює особу і в якому правильно зазначено ім'я, дані, необхідні для внесення змін до актового запису про шлюб. Заявник до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення на його адресу телефонограми №1/3496 від 29.04.2014р. (а.с. 79). Представник Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення телефонограми №1/347 від 29.04.2014р. (а.с. 80). Представник міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ в м. Донецьку до судового засідання не з'явися, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення телефонограми №1/3498 від 29.04.2014р. (а.с. 81), надав суду заяву із клопотанням розглядати справу без присутності представника Донецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Представник заявника, в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги заявника у повному обсязі. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON], в інтересах якого, на підставі довіреності діє [PERSON], підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом встановлено, що згідно копії офіційного перекладу паспорту заявника з англійської мови на українську мову, засвідченого перекладачем [PERSON], завіреного приватним нотаріусом [PERSON], його власне ім'я зазначене як «[PERSON]» (а.с.4). Так саме його ім'я викладене й у посвідці на тимчасове проживання серії [NUMBER], виданої ГУ ДМС України в Донецькій області 20.12.2012 року ( а.с.7), а також у Дипломі серії [NUMBER], виданим 29.06.1995 року Львівським ордена дружби народів медичним інститутом (а.с.11) та у свідоцтві про спеціалізовану підготовку з медицини (клінічна ординатура) серії [NUMBER], виданому 12.01.1999 року Харківським інститутом удосконалення лікарів. З копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 19.08.1994 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у м. Донецьку на підставі актового запису про укладання шлюбу №560(а.с.6) вбачається, що ім'я заявника (нареченого у свідоцтві) зазначене як «[PERSON]». Начальником відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ у м. Донецьку, Александровою Н.Д., у відповідь на заяву [PERSON] було надано висновок № 151/07-51 від 11.12.2013 року про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану (а.с.8-9). З висновку вбачається, що [PERSON] було відмовлено, оскільки він не пред'явив власне свідоцтво про народження з офіційним перекладом на українську мову, яке необхідне для вирішення заяви по суті. Актовий запис про народження [PERSON] є основним документом, який підтверджує юридичний факт, на підставі якого можливе внесення виправлень до актового запису про його шлюб. Згідно листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Донецькій області № М-43/04.2-26 від 27.12.2013 року, щодо розгляду скарги [PERSON] з приводу висновку № 151/07-51 про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану(а.с.12-15), встановлено, що в діях начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ у м. Донецьку, Александрової Н.Д., порушень чинного законодавства не виявлено. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник [PERSON] не надав суду передбачені п. 2.7, 2.9, 2.10 Правил про внесення змін до актових записів цивільного стану доказів, а саме належним чином оформлене свідоцтво про його народження, на підставі якого внесені відомості у паспорт заявника про його народження, що виключає можливість встановити чи то одна й таж особа «[PERSON]» та «[PERSON]» та вирішити питання чи не можна виправити розбіжності в іншому порядку. Однак із таким висновком суду погодитися неможна з наступних підстав: Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, між іншим, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена чи медалі, паспорта чи свідоцтва, що видають органи РАЦСу, та інших документів, які посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст.. 256 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видає цей документ. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що у задоволенні вимог заявника в частині встановлення факту того, що «[PERSON]» і «[PERSON]» [INFO] є однією і тією ж особою - слід відмовити. Суд першої інстанції під час вирішення справи на дані обставини уваги не звернув, тому рішення суду підлягає скасуванню. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial