Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

17 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить (з урахуванням уточнення від 02 серпня 2021 року) суд визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, поділити майно між сторонами , що є спільною сумісною власністю, визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі в період часу з 04 лютого 2005 року по 07 серпня 2020 року. В період шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність наступне майно двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41 кв.м, житловою площею 27.3 кв.м., яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2013 року, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідем - [PERSON] . Позивач вважає, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана у період шлюбу, а тому просить у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 08 червня 2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої уточнює позовні вимоги, просить суд розглянути справу без його участі, позов просить задовольнити. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явилася,\~надала до\~суду заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги визнає повністю. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2005 року, який розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року, яке набрало чинності 07.08.2020. Сторонами визнано,\~та підтверджується\~матеріалами справи,\~що в\~період шлюбу\~сторони набули\~у спільну\~сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41 кв.м, житловою площею 27.3 кв.м., яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2013 року, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 року, та ВС у справі 295/4650/14-ц від 19.02.2018. Відповідно до положень ст. 11-13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , та підлягає поділу між сторонам в рівних частках. Враховуючи вищевикладене, повне визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved