Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

18 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Обґрунтував позивач свої вимоги тим, що він є власником ѕ частин земельної ділянки [ADDRESS] на території садівничого товариства «Ветеран», кадастровий номер 74101000000:02:046:6797, площею 0,047 га, а також членом садівничого товариства «Ветеран». Власником іншої ј частини земельної ділянки є рідний брат позивача - відповідач по справі [PERSON] , однак останній протягом останніх 7 років спірною ділянкою не користується, нагляд за нею не здійснює, її не обробляє, членські внески у садівничому товаристві та земельний податок за вказану земельну ділянку не сплачує. На неодноразові звернення позивача щодо викупу ј частини спірної земельної ділянки відповідач жодної відповіді не надав. Крім того, у власності відповідач є інше житло, в якому він постійно проживає. Також позивач зазначає, що виділ ј частки спірної земельної ділянки, яка належить відповідачу, технічно неможливий з урахуванням планування та розташування земельної ділянки в садівничому товаристві «Ветеран», а також у зв`язку із тим, що у випадку такого виділу в окрему одиницю площа земельної ділянки відповідача складатиме лише 0,01175 га, що може свідчити про втрату земельною ділянкою свого цільового призначення. Тому, у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України позивач просить припинити право власності відповідача на 1/4 частину спірної земельної ділянки, визнавши за ним право власності на вказану частину з компенсацією відповідачу її вартості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Представник позивача у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником ѕ частин земельної ділянки [ADDRESS] на території садівничого товариства «Ветеран», кадастровий номер 74101000000:02:046:6797, площею 0,047 га, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.05.2019 державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. за реєстровим № 4-755 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а/с 14, 15, 16). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181561922 від 19.09.2019, власником іншої 1/4 частини вказаної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстраційний № 4-737, виданого 12 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І., є відповідач по справі, рідний брат позивача - [PERSON] (а/с 17-20). Як зазначає в позовній заяві позивач, протягом останніх 7 років відповідач спірною земельною ділянкою не користується, нагляд за нею не здійснює, її не обробляє та не приймає жодної участі в утриманні вказаної земельної ділянки, в тому числі підтримання її у належному та товарному стані тощо. На неодноразові звернення позивача щодо викупу ј частини спірної земельної ділянки відповідач жодної відповіді не надав. (а/с 58-67). Весь тягар по оплаті земельного податку та членських внесків у садівничому товаристві несе позивач [PERSON] , який є членом садівничого товариства «Ветеран», що підтверджується копією довідки Садівничого товариства «Ветеран» № 45 від 18.09.2020 та копіями книжок члена садівничого товариства (а/с 21, 24-27, 28-29). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181561922 від 19.09.2019 відповідачу на праві приватної власності також належить: в цілому квартира [ADDRESS] загальною площею 43 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м, яка належить відповідачу на підставі договору дарування № 6410, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю.; ј частина квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності № 391 від 29.12.2004, виданому КЕЧ Сімферополського району АРК, та 1/8 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 18-20). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 лютого 2020 року у справі № 750/10878/19, яке набрало законної сили 27.03.2020, задоволено позовні вимоги [PERSON] , припинено право власності [PERSON] на 1/8 частку квартири [ADDRESS] з виплатою відповідної грошової компенсації та визнано право власності на вказану частину квартири за [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку земельної ділянки від 26.05.2020 загальна вартість ј частини земельної ділянки [ADDRESS] на території садівничого товариства «Ветеран», кадастровий номер 74101000000:02:046:6797, площею 0,047 га, становить 10914 грн., які були внесені позивачем на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією № 0.0.1914119495 від 20.11.2020 (а/с 1, 50-57). Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 450/3129/16-ц. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Судом встановлено, що відповідачу на праві приватної власності, окрім ј частини права власності на спірну ділянку, належить два житлових приміщення, в одному із яких - квартира [ADDRESS] він зареєстрований та фактично проживає, а тому припинення його права на ј частину спірної земельної ділянки жодним чином не порушить його прав та не завдасть істотної шкоди його інтересам, так як спірною земельною ділянкою він фактично не користується, дана частка земельної ділянки є не значною і він має на праві власності інше майно, в тому числі і житло. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та припинення права власності відповідача на ј частину спірної ділянки з виплатою йому відповідної грошової компенсації.

Outcome: approved