Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. Позов мотивовано тим, що сторони з 30 березня 1991 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними було за спільні грошові кошти придбано квартиру [ADDRESS]. В добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного нерухомого майна, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно письмових заяв просили розглянути справу без їх участі, представник позивача позов підтримала, відповідач визнав, не заперечував проти задоволення позову. Зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. З огляду на ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 березня 1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], присвоєно прізвище [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 26 грудня 2007 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-6982. Тобто квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-6982. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їх на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, нажита подружжям за час шлюбу, підлягає поділу виходячи з рівних часток, тому позовні вимоги є законним та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~

Outcome: approved