Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

17.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила, в обґрунтування якого зазначила, що від шлюбу, який розірвано в 1999 році, мають з відповідачем дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Після закінчення загальноосвітньої школи дочка продовжила навчання у Харківському національному педагогічному університеті імені [PERSON], де здобуває освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр за напрямом підготовки «Українська мова та література», «Англійська мова». Дочка є інвалідом дитинства третьої групи, вона не може в повній мірі забезпечити себе та своє навчання у вищому навчальному закладі, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. З жовтня 2013 року відповідач взагалі припинив спілкування з дочкою. Матеріальну допомогу на утримання дочки по мірі сил надає тільки позивач, але цих коштів недостатньо. Тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж прожитковий мінімум працездатної особи, починаючи з жовтня 2013 року до досягнення нею 23-річного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримала і просила задовольнити, наполягала на тому, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки здійснює підприємницьку діяльність і в Україні і в Росії, має свою нерухомість і в Україні і в Росії. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, звернув увагу суду, що відповідач має можливість надавати допомогу дочці, має свою нерухомість, свій автомобіль, продовжує здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що відсутні правові підстави для його задоволення. Зазначив, що він не має матеріальної можливості утримувати свою повнолітню дочку, оскільки з березня 2015 року припинив свою підприємницьку діяльність, свого житла не має, оскільки позивач та його дочка виселили його, із-за позиції позивача у нього погані стосунки з дочкою. Просив врахувати, що на його утриманні знаходиться мати пенсіонного віку. Також зазначив, що до 2012 року він постійно спілкувався із дочкою, надавав їй матеріальну допомогу, в тому числі і 2000 доларів США на навчання дочки на бюджетній формі навчання. Вважає, що дочка саме маже працювати і матеріально себе забезпечувати. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріли справи, приходить до наступного. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 09.07.1994 року перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова 10 листопада 1999 року (а.с.3). Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, підтверджується даними свідоцтва про народження, що батьками [PERSON], яка народилася 04 серпня 1994 року, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті\~182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;\~\~ 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено і не заперечувалося відповідачем, що [PERSON] проживає разом із своєю матірю , що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 13). На підставі договору про надання освітніх послуг на комерційній основі від 01.10.2013 року [PERSON], [INFO], навчається на 4 курсі Харківського національного педагогічного університету імені [PERSON] українського мовно-літературного факультету імені [PERSON] (а.с. 8), що підтверджується також відповідною довідкою №2945 від 24.12.2015 навчального закладу (а.с. 39). Загальна вартість навчання за освітньо кваліфікаційним рівнем бакалавр складає 18825,00 грн. ( 6775 грн. на рік). Відповідно до доказів, наданих позивачем, [PERSON] є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою міжрайонної спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної комісії № 2 (а.с.7), навчається в Харківському національному педагогічному університеті імені [PERSON] на четвертому курсі за контрактом, що підтверджується довідкою №2945 від 24.12.2015 року (а.с.39) та квитанціями про сплату грошових коштів за навчання (а.с.37), знаходиться на обліку в УПСЗНА Червонозаводського району та отримує державну соціальну допомогу інваліда з дитинства третьої групи (а.с.74). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ Судом безспірно встановлено, що дочка сторін, яка є третьою особою у справі, [PERSON], 1994 року є інвалідом дитинства третьої групи дитинства, одержує державну соціальну допомогу, яка склала: у період з січня 2015 року по листопад 2015 року по 949 грн. щомісячно, у грудні 2015 року 1074 грн. (а.с. 74). Третя особа [PERSON], 1994 року проживає разом із матірю, позивачем [PERSON], яка перебуває на обліку в УПФУ в Червонозаводському районі та отримує пенсію за віком при повному стажі у сумі 986, 55 грн. щомісячно (а.с 73). Таким чином, з врахуванням того, що [PERSON], 1994 року, після отримання середньої освіти продовжує навчання на комерційній основі, є інвалідом дитинства третьої групи, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, якій виповнилося 21 рік, на період її навчання і до завершення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 річного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП, відповідно до інформації Основянської обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області зареєстрований, як субєкт підприємницької діяльності, протягом 2014 року сума доходу склала 72000 грн. (а.с.11, 89-92). Показання відповідача, про те, що він зупинив у 2015 році підприємницьку діяльність, належними доказами не підтверджено. Як вбачається з інформації Основянської обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 20.01.2015 року, протягом 2015 року [PERSON] сплачені податки: єдиний податок з фізичних осіб 1804,00 грн., соціальний внесок 4448,00 грн., станом на день надання відповіді податкову декларацію за 2015 рік не надавав. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий\~дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення,\~суд\~за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З метою захисту права позивача, як матері, з якою проживає дочка, яка не досягла 23 років, продовжує навчання і потребує на матеріальну допомогу, суд вважає правильним позов задовольнити частково, визначити розмір аліментів не в частці, як заявлено у позові, а в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач є приватним підприємцем і не має постійного стабільного заробітку. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає правильним визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка складає 600 грн., яку відповідач повинен сплачувати, починаючи з 17.11.2015 року, з моменту звернення позивача з позовом до суду і до завершення його дочкою [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. При цьому суд враховує положення ч.1 ст.191 СК України, відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть\~суду\~докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачем належних та допустимих доказів про вжиття нею з жовтня 2013 року заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не можливості їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду не надано, суд присуджує аліменти від дня предявлення позову, тобто з 17.11.2015 року. Пояснення відповідача щодо знаходження на його утриманні матері пенсійного віку, яка хворіє і потребує від нього допомоги (а.с. 78-81), висновків суду щодо часткового задоволення позову і стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, починаючи з 17.11.2015 року, не спростовують. Зазначені обставини, а також те, що у матері відповідача [PERSON], [INFO] є ще один дорослий син, який проживає у м. Києві, були враховані судом при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] Не спростовують й доводи відповідача, що між ним, позивачем та третьою особою існує спір щодо порушення його права на проживання в квартирі, належної третій особі на праві спільної власності, що його колишня дружина [PERSON] та дочка [PERSON], яка мала змогу сплатити судовий збір при подачі апеляції на судове рішення, оскільки вони не мають відношення до предмету спору. Посилання відповідача на те, що він не має свого житла і ця обставина позбавляє його можливості займатися підприємницькою діяльністю, не є підставою для відмови у задоволенні позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] має у приватній власності квартиру у м. Бєлгород РФ та частину квартири у м. Києві. Також суд не приймає як доказ можливості сплачувати аліменти посилання позивача на те, що [PERSON], який одночасно є громадянином [PERSON] Федерації, здійснює підприємницьку діяльність на території [PERSON] Федерації, та посилання відповідача, що [PERSON] продовжує на території [PERSON] Федерації отримувати соціальну допомогу, оскільки зазначені доводи сторін належними та допустимими доказами не підтверджені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial