Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

19.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку та захист права приватної власності, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що на підставі договору дарування квартири від 23.11.2007 року він став власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір зареєстровано в Красноармійськом бюро технічної інвентаризації про що видано витяг за № 16918520. 06.06.2008 року він уклав шлюб з [PERSON], зареєстрований виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська за актовим записом № 16. [INFO] від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON] Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з січня 2013 року. 25 лютого 2013 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб розірвано. З лютого 2013 року [PERSON] разом з дитиною змінила місто проживання, переїхала з квартири за адресою [ADDRESS] на квартиру за адресою [ADDRESS] що підтверджується довідкою з міста мешкання виданої Родинським комунальним багатопрофільним підприємством комунального господарства. Він постійно проживав у вказаній квартирі, сплачував комунальні послуги. Відповідач комунальні витрати ніколи не сплачувала. З березня 2013 року він мешкає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Зараз в нього стоїть питання зміни міста проживання, він одружився та очикує разом з дружиною народження дитини, через те він бажає продати квартиру за адресою: [ADDRESS] та придбати нову в місті Красноармійську. Бажає зареєструвати свою доньку [PERSON] за місцем своєї реєстрації в будинку його батьків. Реєстрація колишньої дружини у його квартирі зараз визиває у нього певні складнощі, що обмежує його право власності та вибір місця проживання. В зв'язку з чим просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Зобовязати Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області, зняти з реєстраційного обліку [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], зареєструвавши доньку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримав викладені вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги, та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі позов не визнала, надала суду письмові заперечення. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, до судового засідання не з'явився, надав письмові заперечення, у яких просить відмовити позивачу в задоволенні позову в частини зняття з реєстрації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). В зазначеній квартирі, зареєстровані відповідачка [PERSON], та неповнолітня донька [PERSON] (а.с. 9). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Однак, відповідачка з лютого 2013 року по теперішній час не проживає в спірній квартирі, сплату за комунальні послуги не здійснює, що встановлено фактично у рішенні Красноармійського міськрайонного суду від 26.03.2014 року за період з лютого 2013 року по 01.11.2013 року. (а.с. 48) Довідками з місця проживання відповідачки [PERSON] за квітень та червень 2014 року (а.с. 11, 34). Цей факт також не заперечується самою відповідачкою у її письмовому запереченні (а.с. 31-33). Згідно довідки КП «БТІ» [PERSON] станом на 01.01.2013 року належала 1/4 частина квартири за адресою, [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого Родинською міською радою від 11.09.2006 року, що спростовує твердження відповідачки, про те що в неї немає нерухомого майна у власності (а.с. 49). За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Таким чином, позивач [PERSON], як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або продажу. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути противоправно його позбавлений. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі, обмежує права [PERSON], як власника, і він на підставі ст.. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійснені такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщення, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] перо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. В той же час в задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації належить відмовити. Зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст.. 7 цього Закону (у редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. На підставі викладеного,

Outcome: partial