Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

18.03.2015 року позивачка звернулася до суду з вищевказаними позовом. Позов обґрунтувала тим, що в 2008 році, в нотаріальній конторі нею було дано доручення відповідачці на спадкове оформлення права власності на земельну ділянку з подальшим укладенням із ТОВ «Відродження» Хорольського району договору оренди землі, в якому було зазначено, що відповідачка зобовязується одержувати за позивачку грошові кошти орендної плати за землю. Вказує, що в 2012 році повторно видавала доручення на імя відповідачки не представництво її інтересів з приводу земельного паю. Зазначає, що протягом 2009-2014 років відповідачка отримувала із ТОВ «Відродження» Хорольського району орендну плату за землю, що підтверджується довідкою цього сільськогосподарського товариства, про те гроші позивачці не віддала, державний акт не повернула, оригінал договору оренди землі також не віддала, тому просила суд зобовязати відповідачку повернути оригінал державного акту на право власності на землю серії ЯЗ № 176558, оригінал довіреності від 02 грудня 2008 року за № 3867, оригінал довіреності від 01.08.2012 року, оригінал договору оренди земельної ділянки від 14 вересня 2009 року та стягнути із відповідачки на її користь 12560 грн. 45 коп. грошових коштів орендної плати за землю. 26 травня 2015 року ухвалою Хорольського районного суду за заявою позивачки частину позовних вимог залишено без розгляду, остаточно позивачка просила стягнути із відповідачки грошові кошти в сумі 12560 грн. 45 коп. орендної плати за землю. Решту позовних вимог просила залишити без розгляду у звязку з врегулюванням цих питань з відповідачкою. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, з підстав зазначених в ньому, додатково пояснивши, що протягом 2009-2014 років відповідачка не передавала позивачці ніяких грошей орендної плати за пай. Представник відповідачки позов не визнав, пояснивши, що відповідачка передавала позивачці плату за оренду земельної ділянки, проте це було зроблено ще в 2008 році. Зазначив, що письмових документів, які б стверджували цю обставину немає. Позов вважав безпідставним, в його задоволенні просив відмовити. Разом з тим, просив, у випадку, якщо суд знайде позовні вимоги обґрунтованими, застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, допитавши сторони та свідків, належно оцінивши наявні письмові докази, суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В свою чергу ст. 61 ЦПК України\~зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами по справі, 23 грудня 2008 року позивачка [PERSON] в державній нотаріальній конторі уповноважила відповідачку [PERSON] бути її представником у Хорольській державній нотаріальній конторі та у будь-яких інших установах і організаціях з питань оформлення спадкових справ на імя позивачки, в тому числі з правом укладення від імені позивачки договорів оренди та отримання орендної плати за землю. Крім того 01.08.2012 року позивачка [PERSON] в приватній нотаріальній конторі уповноважила відповідачку [PERSON] користуватися, управляти, розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, в тому числі отримувати грошові кошти за договорами оренди. З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2009 року між [PERSON] та ВАТ «Відродження» було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Орендна плата за землю становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексу інфляції 1442 грн. 00 коп. Згідно п. 9 вказаного договору орендна плата вноситься як в грошовій, так і натуральній формах за домовленістю між сторонами договору до 25 грудня кожного року. Відповідно до довідки ТОВ «Відродження» Хорольського району відповідачка [PERSON] відповідно до доручень виданих 23 грудня 2008 року та 01 серпня 2012 року отримувала з урахуванням сплачених податків в 2009 році 1225 грн. 70 коп., в 2010 році 1297 грн. 95 коп., в 2011 році 1297 грн. 95 коп., в 2012 році 2278 грн. 85 коп., в 2013 році 3230 грн. та в 2014 році 3230 грн., а всього на загальну суму 12560 грн. 45 коп. Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Зі змісту ст. 1005, 1006 ЦК України повірений повинен виконати дане йому доручення особисто та негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Таким чином відповідачка на підставі вищеперерахованих норм Закону зобовязана була передавати отримані від ТОВ «Відродження» грошові кошти за оренду земельної ділянки на користь позивачки. Документи, що підтверджують факт передачі грошових коштів, повинні носити письмову форму. Виходячи з того, що представником відповідачки на надано суду належних та допустимих доказів передачі відповідачкою позивачці грошових коштів, отриманих за оренду земельного паю, суд вважає позовні вимоги в цій частині частково обґрунтованими, виходячи з нижче перерахованих підстав. З показань сторін та умов договору оренди землі, вбачається, що ТОВ «Відродження» як орендар зобовязувалося сплачувати орендну плату позивачці один раз на рік, в сумі, що вираховувалася, виходячи із відсоткової вартості земельної ділянки. З розрахунку наданого ТОВ «Відродження» Хорольського району, з яким погодилися сторони по справі, вбачається, що відповідачка отримувала на підставі доручень в 2009-2014 роках грошові кошти з відрахованими податками на загальну суму 12560 грн. 45 коп., вказані виплати носять періодичний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, із настанням певної події, що має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 , ч. 2 ст. 252 ЦК України). Частиною 5 ст. 261 ЦК України\~передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Правило ч. 5 ст. 261 ЦК України\~є спеціальною нормою стосовно ч. 1 ст. 261 ЦК України За положеннями ст.ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду 18.03.2015 року, таким чином з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума орендної плати за три останні перед датою звернення до суду роки, а саме 2014-2012 роки. Суд не вбачає обґрунтованими твердження представника позивачки, що про порушення свого права остання дізналася, лише в 2014 році, так як в суді встановлено, і це не заперечується і самою позивачкою, що вона надавала доручення добровільно, за період дій доручень взагалі ніяких коштів від відповідачки не отримувала, знала, що належна їй земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Відродження» Хорольського району, за увесь проміжок часу із 2009 по 2014 роки мала змогу звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В звязку з тим, що позов судом задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивачки понесення останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial