Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

19 жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 27.10.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та відкрито провадження. В обґрунтування своєї позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що [PERSON] станом на 24.09.2020р. має заборгованість у розмірі 11 064 грн. 52 коп. за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12.10.2010р., яка складається з наступного: 7 765 грн. 19 коп. - заборгованість за кредитом, в т.ч. 0, 00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7 765 грн. 19 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 531 грн. 57 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625; 2 767 грн. 76 коп. - нарахована пеня та судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідача, адвокат Линник С.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачем не додержано умови щодо письмової форми договору та відображення в ньому істотних умов правочину, оскільки відповідачем підписано лише анкету-заяву, яка не містить істотних умов договору кредиту. Крім того, відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач не надавала згоди про отримання будь-якої кредитної картки, а в анкеті-заяві висловлено волевиявлення лише щодо отримання дебетової особистої картки (картки для виплат). Відповідно до інформації, що розташована на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», за посиланням: https://privatbank.ua/ru/platezhnie-karty/karta-dlia-viplat, на картку для виплат можливо отримувати будь-які грошові нарахування: заробітну платню, пенсію, аванси, виплати у зв`язку з відрядженнями, стипендію, всі види соціальної допомоги, виплати по народженню дитини, а також грошові перекази. Також у позові було зазначено, що відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 2 800 грн. 00 коп., хоча вказаний тип картки взагалі не передбачає отримання кредитних коштів. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. представник відповідача зазначила, що у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення грошових коштів в частині заборгованості за прострочене тіло кредиту, заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 та нараховану пеню, оскільки підписана відповідачем анкета-заява не містить врегулювання договору між сторонами щодо нарахування відсотків, пені, комісії та штрафу, а Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті, не можуть вважитися складовою частиною спірного кредитного договору, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право нараховувати та стягувати з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту. Крім того, надані позивачем довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідка про видані кредитні картки не є належними та допустимими доказами отримання Відповідачем кредитних карток, а також зміни розміру встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту, оскільки ці довідки не містять обов`язкових реквізитів такого документу (вихідного номеру та дати; посади, прізвища посадової особи банку, яка видала ці довідки). Крім того у цих довідках відсутнє посилання на анкету-заяву, підписану відповідачем 12 жовтня 2010 року, а зазначено лише, що вони стосуються укладеного з Відповідачем договору № б/н, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме цього кредитного договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, та зазначила, що така позиція висловлена в постанові Запорізького апеляційного суду у справі № 12/816/20 від 04.11.2020р. Просила відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог та щодо відшкодування судових витрат. Крім того, представник відповідача подала до суду клопотання про витребування доказів, яке мотивовано тим, що для повного з`ясування всіх обставин справи та всебічного розгляду справи по суті необхідно витребувати у позивача: 1) інформацію, що саме входить до поняття «заборгованість за тілом кредиту» та «заборгованість за простроченим тілом кредиту», яким чином розраховується «прострочене тіло кредиту» та з яких платежів воно складається; 2) інформацію, чому «заборгованість за тілом кредиту» та «заборгованість за простроченим тілом кредиту» відрізняються (є значно більшими) від кредитного ліміту по карті та ким чином дана інформація відображена в розрахунку заборгованості; 3) інформацію, яким саме чином було здійснено розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованість за пенею відносно кредитної (-их) картки (-ток) оформленої (-их) на ім`я [PERSON] . Вказане клопотання просила розглянути за її відсутності. Ухвалою суду від 03.03.2021р. клопотання про витребування доказів представника відповідача було задоволено. Представник відповідача у письмових поясненнях зазначила, що з наданої позивачем виписки за кредитним договором № б/н від 12.10.2010р. відповідачем за період з 21.04.2013р. по 01.03.2020р. сплачено позивачу грошові кошти у сумі 16 037 грн. 62 коп., використано грошові кошти у сумі 10 099 грн. 65 коп., у тому числі шляхом зняття готівки, перерахування грошових коштів на інші банківські картки, періодичних платежів, здійснення покупок, тощо. Враховуючи, що фактична отримана сума грошових коштів відповідачем погашена, а будь-які інші нарахування на отримані кредитні грошові кошти анкетою-заявою від 12.10.2010р. не передбачено, а тому позовні вимоги є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Знімаючи грошові кошти та сплачуючи суму заборгованості відповідач сплатила банку не лише тіло кредиту, а й інші нарахування, які не передбачені та не узгоджені умовами кредитного договору, а прострочене тіло кредиту виникло у зв`язку з додаванням до нього нарахованих відсотків та пені, що не узгоджено сторонами, а відтак правильним є враховувати ті кошти, якими фактично скористалася відповідач. Вказана правова позиція висловлена в постанові Запорізького апеляційного суду від 03.02.2021 року по справі № 314/2197/20, в Постанові Верховного суду від 21.10.2020 року по справі № 190/1419/19-ц. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За анкетою-заявою від 12.10.2010 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг. У подальшому відповідачу було встановлено та збільшено кредитний ліміт на картку для виплат. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 24.09.2020р. складає 11 064 грн. 52 коп., у тому числі: 7 765 грн. 19 коп. - заборгованість за кредитом, в т.ч. 0, 00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7 765 грн. 19 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 531 грн. 57 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625; 2 767 грн. 76 коп. - нарахована пеня. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві від 12.10.2010р., яка підписана сторонами не визначена процентна ставка за користування грошовими коштами, а також визначено вид картки - картки для виплат, яку бажає оформити на своє ім`я [PERSON] , що має суттєве значення для розгляду справи, оскільки з витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що для кожного виду кредитних карт встановлені різні види зобов`язань. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її розміру. Звертаючись з позовом до суду, банк просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема стягнути заборгованість за відсотками на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємну частину договору, тарифи банку, а також анкету-заяву від 12.10.2010р., яка передбачає, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг. Умовами та правилами надання банківських послуг, що надано позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: умови обслуговування, права та обов`язки банка та клієнта, відповідальність сторін та інші умови. Ці умови позивачем та відповідачем не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та привила, а також витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року, ухваленому у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», останній дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, а також у рішенні від 12 липня 2021 року у справі № 310/2195/21, у рішенні від 02 серпня 2021 року у справі № 310/6867/20 та у рішенні Запорізького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 314/2197/20. За встановлених обставин у відповідача виникає зобов`язання по поверненні АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів, які отримані нею і на теперішній час не повернуті позивачу. Із виписки по рахунку судом встановлено, що відповідачем отримано у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 10 099 грн. 65 коп., а сплачено АТ КБ «Приватбанк» - 16 037 грн. 62 коп. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» повернуті, при цьому у більшому розмірі, ніж отримані, тому у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed