Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

17.11.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні і спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо та визначення способу участі у її вихованні до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: рада з питань опіки та піклування при виконавчому комітеті Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 04.01.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 11.01.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 23.02.2021 року. 23.02.2021 року закінчене підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду на 28.04.2021 року. 28.04.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 02.06.2021 року. 02.06.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12.08.2021 року. 12.08.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 08.09.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] . Встановити йому спосіб та порядок участі у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] у вигляді двох днів на тиждень з 09.00 години до 17.00 години без присутності матері на території проживання батька. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 2014 року по 2020 рік він перебував з зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. [INFO] у них народився син - [PERSON] . За рішеннями Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2020 року по справам № 173/421/20 і 173/422/20 він сплачує аліменти на користь відповідача на утримання дитини та на утримання відповідачки. Після розірвання шлюбу відповідачка усіляко намагалась усунути його від спілкування з дитиною. Постійно створює всілякі перепони. Позивач неодноразово намагався вирішити питання щодо особистої участі у житті дитини. Робив спроби домовитись з відповідачкою мирним шляхом. Звертався з цього приводу до органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради. Проте всі його намагання врегулювати даний спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його присутності, штучно створює такі обставини. За яких він не може зустрічатись із сином, якого не бачив з березня місяця 2020 року. Після чисельних спроб вирішити дане питання мирним порядком він звернувся до органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради із заявою про визначення часу спілкування з дитиною. 20.11.2020 року на засіданні органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради було прийняте рішення про затвердження постанови № 13 від 20.10.2020 року згідно якої вирішено надати [PERSON] , дозвіл на спілкування з його сином, [PERSON] , кожної середи з 09.00 години до 11.30 години в присутності матері за місцем її проживання, з попереднім повідомленням про час побачення не пізніше ніж за добу. Таке рішення прийняте не в його інтересах та інтересах малолітньої дитини, адже встановлений час спілкування дуже незначний, та не дозволить ані батькові, ані дитині в повній мірі поспілкуватись один з одним, тим більше у присутності матері, на її території. Але і таке рішення органу ріпки та піклування відповідачка ігнорує. Так, у середу 11.11.2020 року, він пішов на зустріч із сином, попередньо домовившись про це з відповідачкою, але зустріч з дитиною не відбулась. Відповідачка прийшла та почала вимагати у нього гроші за зустріч із сином. Після відмови у цьому відповідачка розлютилась та повідомила, що не дозволить йому бачити сина та зробить все можливе для цього. Погрожувала, що буде брати медичні довідки, що дитина хворіє та буде ховати сина і надалі. Після цього він знову звернувся до органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради де йому була надана письмова відповідь, що з відповідачкою проведена бесіда з цього приводу, а йому рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання, що й стало підставою звернення до суду. В судому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладений в позовній заяві, при цьому позивач пояснив, що він приходив за місцем проживання відповідачка у визначений органом опіки та піклування час для побачення із сином, але відповідачка не надавала можливості йому бачитись із дитиною. Сина показувала лише через вікно і він не міг навіть поспілкуватись із сином. Він хоче бачити свого сина, обіймати його, говорити з ним. У нього є всі необхідні умови для цього. А відповідачка при побаченнях лише вимагає від нього гроші і не дає можливості бачитись з дитиною. Відповідач і представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували. При цьому відповідачка пояснила, що вона не перешкоджає відповідачеві бачитись із сином. Після розгляду питання щодо побачень із сином відповідач спочатку з`являвся у призначені дні для побачень із сином. А потім почав з`являтись рідше. Таким чином відповідач сам не приймає участі у вихованні дитини. При цьому всім говорить, що він добрий батько, але не телефонує і до сина не приходить. Вважає, що відповідач може бачитись із сином тільки в її присутності, оскільки їх син має захворювання у вигляді затримки психо-моторного розвитку. Дитина перебуває весь час із нею і звикла лише до неї. Відповідач не зможе належним чином нагодувати дитину. Так як навіть їй це вдається і з труднощами. Не вкладе спати. Крім того вона побоюється, що за місцем проживання батька дитина може травмуватись, підхопити інфекцію тощо. Тому вважає, що зустрічі батька з дитиною повинні проходити лише в її присутності та на нейтральній території: у парку, на вулиці. Представник відповідача пояснив, що на даний час є рішення органу опіки та піклування, яким визначені способи побачень батька з дитиною. Дане рішення цілком влаштовує його довірительку. Воно не скасоване, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи,свідків, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2014 по 2020 рік, що сторонами не заперечується. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Після розірвання шлюбу син сторін залишилась проживати з відповідачкою, що сторонами також не заперечується. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150,180 СК України - батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Обгрунтовуючи позовні вимоги, як в позовній заяві так і в судовому засіданні, позивач зазначає, що після розірвання шлюбу відповідачка усіляко намагалась усунути його від спілкування з дитиною, постійно створюючи всілякі перепони. Позивач неодноразово намагався вирішити питання щодо особистої участі у житті дитини. Робив спроби домовитись з відповідачкою мирним шляхом про вирішення даного питання . Звертався з цього приводу до органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради. Проте всі його намагання врегулювати даний спір мирним шляхом призводили лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його присутності, штучно створює такі обставини за яких він не може зустрічатись із сином, якого не бачив з березня місяця 2020 року. Відповідачка заперечує факт створення перешкод позивачеві у спілкуванні та побаченнях із сином посилаючись на те, що позивач сам не приймає участі у вихованні сина та не приходить на побачення з ним у визначений органом опіки та піклування час. За клопотанням відповідача були допитані свідки, які в судовому засіданні надали наступні пояснення. Свідок [PERSON] ,. пояснила, що сторони не можуть домовитись між собою щодо днів та годин побачень із дитиною. Дитина проживає разом з [PERSON] , дитині не можна нервувати, а батько давно не бачив дитину, не знає про її звички і бажання. Вона часто бачиться із відповідачкою, але вона не бачила щоб батько приходив та відвідував сина. Свідок [PERSON] ,. пояснив, що батько у призначений час по середам з 9-00 години не з`являвся на побачення із сином. Він з [PERSON] , весь час були на зв`язку, але батько не телефонував та не приходив на побачення. Свідок [PERSON] , пояснила, що вона товаришує із [PERSON] , часто бувають на дитячому майданчику, але батько не з`являвся на побачення із сином по середам з 9-ї години. Свідок [PERSON] , пояснив, що він, проживає поряд із [PERSON] , але не бачив, щоб батько приходив до сина. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що з березня 2020 року [PERSON] , сином не цікавиться. Рідко коли просив побачень з дитиною і [PERSON] водила дитину на такі побачення. При цьому суд критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні свідків. Оскільки вони є або близькими родичами відповідачки або її знайомими. Надавали досить стислі пояснення, які зводились лише до того, що батько не приймає участі у вихованні дитини та не приходить на побачення. Але не навели жодного конкретного прикладу, коли позивач відмовився від побачення з сином, за яких обставин, уникав зустрічей з ним тощо. Крім того дані пояснення спростовуються поведінкою позивача, який для вирішення питання побачень із сином звертався до органу опіки та піклування та отримав рішення про встановлення способу побачень з дитиною. Після того повторно звертався до органу опіки та піклування та повідомляв, що відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування і з цього приводу працівниками Верхівцевської міської ради з відповідачем була проведена відповідна бесіда (а.с. 20) . Позивач звернувся з позовом до суду для вирішення даного питання, що також свідчить про бажання позивача бачитись з дитиною , приймати участь у її вихованні. Доводи відповідача про те, що вона не перешкоджає позивачеві бачитись з сином суд також вважає безпідставним, оскільки і відповідач і представник відповідача активно заперечують проти вирішення спору не пропонують свого способу вирішення питання побачень батька із сином. Відповідач будь-яким чином намагається негативно охарактеризувати відповідача, як байдужого батька, який не цікавиться долею дитини та не бажає з ним зустрічатись. Тому спір між сторонами існує і підлягає вирішенню. Оскільки існують перешкоди зі сторони відповідача для участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною. При цьому свідок [PERSON] ,. хоч і говорила, що батько не приходить на побачення з дитиною, але також повідомила, що сторони не можуть домовитись між собою з виводу визначення способу участі батька у побаченнях із сином. Дані пояснення також вказують на наявність спору та на наявність перешкод батькові щодо участі у спілкуванні та вихованні сина. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Ас асамблеєю ООН 20.11.1959 року - Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Принципом 6 цієї ж декларації передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції з прав дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) Конвенцію ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.91\ - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку. Що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні із сином та у його вихованні підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, 2 ст. 159 СК України - якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.4, 5, 6 ст. 19 СК України - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. До участі в розгляді зазначеного спору залучений орган опіки і піклування, а саме: рада з питань опіки та піклування при Верхівцевській міській раді, який своєчасно і належно повідомлявся про дати, час і місце проведення судових засідань. Також судом встановлено, що питання участі позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною був предметом розгляду органу опіки та піклування та органом опіки і піклування ухвалювалось рішення яким встановлювався спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Доводи відповідача та представника відповідача про те, що на даний час існує рішення ради з питань опіки та піклування при Верхівцевській міській раді щодо визначення способу участі батька у спілкуванні із сином, яке не скасоване тому інший спосіб участі батька у спілкуванні із сином не може бути встановленим , суд вважає безпідставними. Оскільки дане питання було розглянуте та вирішене на засіданні ради з питань опіки та піклування при Верхівцевській міській раді проте не виконується відповідачем, про що свідчить повторне звернення позивача до даного органу. На підставі чого суд приходить до висновку, що позивачем дотриманий позасудовий порядок вирішення даного питання. Ухвалюючи рішення про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд може відійти, не враховувати, висновок органу опіки та піклування відносно встановлення способу побачень батька з дитиною. Позивач згідно поданого позову просить визначити йому спосіб та порядок участі у вихованні сина у вигляді двох днів з 09-00 до 17-00 години без присутності матері на території проживання батька. Заперечуючи проти визначення такого способу та порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з сином відповідачка посилається на наявність у дитини захворювання, я ке вимагає постійної присутності матері, на те, що позивач не зможе своєчасно погодувати дитини, вкласти її спати, про те, що дитина може травмуватись на території батька, чи підхопити інфекцію. Але будь-яких доказів, крім своїх особистих міркувань, на підтвердження даних фактів не надала. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність негативних звичок у позивача: зловживання алкогольними напоями, наркотичну залежність, тощо. Також ненадані докази про наявність психічних чи нервових розладів, чи інших обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Не надано доказів того, що відповідач має неналежні умови проживання, що за місцем його проживання існують антисанітарні чи небезпечні умови для перебування дитини. Не надано доказів того, що дитина має захворювання, яке потребує постійної присутності матері, тобто всі зазначені обставини є недоведеними. Натомість в судовому засіданні позивачка зазначала, що вона має намір вирішити питання влаштування дитини до дитячого садочка, що свідчить про те, що дитина сторін має нормальний розвиток та може перебувати без присутності матері. На підставі викладеного та враховуючи вік дитини, суд приходить до висновку про можливість встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком без присутності матері. Оскільки саме тай спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною забезпечить найбільш повний взаємозв`язок між батьком та дитиною. Дозволить батькові вільно, без напруги, спілкуватись з дитиною у звичних для нього умовах без огляду на присутність матері, яка виражає негативне ставлення до позивача та без присутності інших осіб, явку яких забезпечує відповідачка у дні спілкування батька з дитиною. Хоч способу участі батька з дитиною у присутності інших осіб, органом опіки та піклування не встановлювалось. Доводи відповідачки, що батько не зможе нагодувати дитину, вкласти її спати, судом не приймаються до уваги, оскільки є лише припущеннями відповідачки. В свою чергу, враховуючи, що батько тривалий час не спілкувався з дитиною, намір відповідачки віддати дитину на виховання до дитячого садочка. Суд вважає за можливе визначити один день для участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, щосуботи з 9-00 до 17-00 години без присутності матері на території проживання батька, з поверненням дитини до місця проживання матері після закінчення даного часу. Оскільки дитина, якщо вона буде відвідувати дитячий садочок, повинна рівномірно проводити вільний час, як з батьком так і з матір`ю. Також перебування дитини з мамою у неділю надасть можливість матері належним чином як побути з дитиною у вихідний день так і підготувати її до відвідування дитячого садочка наступного тижня. Відповідно, на думку суду, такий спосіб і порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною найбільш повно забезпечить як інтереси сторін так і інтереси неповнолітньої дитини, надавши їй можливість безперешкодно спілкуватись з обома батьками, та забезпечить участь обох батьків у здійсненні виховання дитини. так як підстав для обмеження участі у вихованні та спілкування позивача з дитиною судом не встановлено. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення позивачеві способу та порядку участі у вихованні дитини за запропонованим ним способом підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial