Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

19.04.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква перебуває житловий будинок №3/4, що знаходиться за адресою м. Біла Церква вулиця П. Коновальця, в/м №3, зареєстрований рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №141 від 23 квітня 2013 року, як гуртожиток. У вказаний гуртожиток, згідно ордера №144 від 13.05.1999 року вселилася відповідач та її дочка [PERSON] [INFO]. Відповідач разом з дочкою, проживають в кімнаті № 19 гуртожитку по вулиці П. Коновальця, в/м №3, будинок 3/4, м. Біла Церква. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква направлявся відповідачу проект договору № 24 про надання послуг з утримання будівлі гуртожитку, прибудинкової території та комунальних послуг від 21.10.2011 року, проте, відповідач відмовилась укладати договір. За час проживання відповідача в гуртожитку, утворилася заборгованість у розмірі 26 461 грн. 88 коп. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 57 887 грн. 64 коп. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква 14.12.2016 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2017 року судовий наказ, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 13 січня 2017 року у справі №357/13856/16-ц 2-н/357/29/17, за заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON], було скасовано, тому позивач просив стягнути на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква з [PERSON] заборгованість за користування житловою площею та комунальними послугами з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних в сумі 57 887 грн.64 коп. 17.08.2017 року представник позивача, згідно довіреності у справі, [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, з якої вбачається, що квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква заявлено позовну вимогу про стягнення основного боргу в сумі 26 461,88 грн. та 31 425,76 інфляційні витрати та 3% річних від суми боргу. Проте, квартирно експлуатаційним відділом м. Біла Церква помилково враховано до суми позовних вимог частину боргу по якій вже видано судовий наказ. Так, Білоцерківським міськрайонним судом 04.02.2015 року видано судовий наказ №2-н/357/88/15, про стягнення з [PERSON] заборгованості за користування житловою площею та комунальними послугами в сумі 19 145,34 грн. (за період з 2011 року по липень 2014 року включно). Вказаний судовий наказ наразі перебуває на виконанні в органах Державної виконавчої служби. Однак, відповідач продовжує ігнорувати свій обовязок по оплаті за фактично спожиті комунальні послуги та послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, а тому з 01.08.2014 року по 01.08.2017 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8 368 грн. 58 коп., тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2014 року по 01.08.2017 року з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних в розмірі 17 001,60 гривень на користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква. Представник позивача, згідно довіреності у справі, [PERSON] в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду заяву про застосування строків позовної давності та заперечення на позов, обґрунтовуючи тим, що позивач відмовляється укласти з нею договір, а тому є безпідставним вимагати оплату послуг, які нею не замовлено. Оскільки відсутня угода між сторонами, то позов є безпідставним і ґрунтується на припущеннях, а тому відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ордеру №144 від 13.05.1999 року (а.с.37), в гуртожиток №3/4, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква вулиця Коновальця, військове містечко №3 були вселені: [PERSON] та її діти [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та батько [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква знаходиться гуртожиток №3/4, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква вулиця Коновальця, військове містечко №3, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 23 квітня 2013 року №141 (а.с.7). Як вбачається з Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (а.с.100-104) до основних його завдань відноситься: ведення обліку казарменого-житлового фонду, комунальних споруд, земельних ділянок, що надані для розквартирування військових частин, організація технічної експлуатації, поточного ремонту казарменого житлового фонду, комунальних споруд і обладнання та контроль за їх виконанням …. Як вбачається з відомості розрахунку оплати (за проживання в гуртожитку а.с.61-62), за період з 01.08.2014 року до 01.08.2017 року, відповідача [PERSON] має заборгованість за користування житлово-комунальними послугами в розмірі 8 368 грн. 58 коп. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відмовилась укладати договір про надання послуг з утримання будівлі і гуртожитку, прибудинкової території та комунальних послуг. Відповідач в своїх заперечення посилається на те що, згідно оригіналу ордеру №144 від 13.05.1999 року її кімната становить 42 кв.м., позивач умисно сфальсифікував ордер, який додано ним до справи, для збільшення її житлової площі до 43.16 кв.м. Крім того, між нею та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква не було укладено договір. Про те 16.08.2017 року вих..№861 відповідач отримала бланк договору, однак в ньому не було зазначено жодної цифри. Вона вважає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Також, вона вважає, що споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін тарифів. Беззаконно встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги для населення стає незрозуміло нарахування позивачем суми боргу. Позивач навмисно не укладає угоди та не надає до суду первинних документів бухгалтерського обліку, щоб маніпулювати тарифами та надавати до суду завідомо неправдиві відомості. Суд критично відноситься до даних тверджень, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, а лише ґрунтуються на припущеннях відповідача. Так, відповідач в судовому засіданні підтвердила факт направлення їй відповідачем двічі проекту договору, однак вона їх не підписала, оскільки бланк першого договору був незрозуміло їй змісту, а другий договір був датований 29.09.2017 року, а надійшов 10.10.2017 року, тому вона його також не підписала. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12. Згідно зі ст. 646 цього ж Цивільного кодексу України: «… Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, зробила попередню пропозицію …» Таким чином отримавши вищевказаний типовий договір від КЕВ м. Біла Церква, відповідач відповідно до ст. 646 ЦК України, повинна була у відповідь направити на адресу позивача свою заяву про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах, однак до суду не надано жодного належного та допустимого доказу про здійснення відповідачем таких дій. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, зазначено, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири. Боржникам нараховується квартирна плата щомісячно. Згідно акту №2/114 (а.с.65-67), обміру приміщень гуртожитку, який знаходиться в будівлі казарми інв. №3/4 військового містечка №3 м. Біла Церква, який підписано відповідачем, загальна площа гуртожитку -1508,59 кв.м. + 5,11 кв.м. (кладова прибиральниці), загальна площа житлових кімнат 907,45 кв.м, загальна площа опалення 1400 кв.м. (а.с.63-64). Загальна площа кімнати [PERSON] - 43.16 кв.м., площа загальних місць користування, коридорів, сходів та сходових клітин, яка додається до квартирної плати кожної кімнати 16,39 кв.м., площа загальних місць користування, коридорів, яка додається до опалення кожної кімнати 13,31 кв.м. Таким чином, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Згідно із ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджуй уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Як вбачається з матеріалів справи позивач, при нарахуванні оплати за комунальні послуги керувався постановою від 26.02.2015 року №220 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та копальних послуг (а.с.75-79), постановою від 22.03.2017 року №311 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та копальних послуг (а.с.80-85), постановою від 07.07.2016 року №1238 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та копальних послуг (а.с.86-87), постановою від 12.11.2015 року №2759 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та копальних послуг «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ТОВ «Білоцерківвода» (а.с.88-93). Згідно розпорядження №4/259 від 08.12.2016 року (а.с.94), на виконання наказу Міністерства Оборони України №322 від 17.05.2013 року «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» здійснювати нарахування за спожиті комунальні послуги мешканцям житлового фонду, які перебувають на балансі та обслуговуванні КЕВ м. Біла Церква, за тарифами, затвердженими постановами НКРЕ, органами місцевого самоврядування (для відповідної місцевості) та калькуляціями розробленими економістами КЕВ. За листопад 2016 року тарифи становлять: нарахування тарифів за електроенергії здійснюється, згідно постанови НКРЕКП №220 від 26.02.2015 року, та рахунків постачальної організації ПАТ «Київобленерго»; нарахування тарифів за водопостачання здійснюється, згідно постанови НКРЕКП №1238 від 07.07.2016 року та рахунків постачальної організації ТОВ «Білоцерківвода»; нарахування тарифів за теплопостачання , згідно постанови КМУ від 31.03.2015 року №1171 та №1037 від 30.10.2015 року тариф на опалення за листопад 2016 року за 1 кв.м. становить 30,62 грн. Відповідно до розпорядження №4/71 від 27.02.2017 року (а.с.97), на виконання наказу Міністерства Оборони України №322 від 17.05.2013 року «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» здійснювати нарахування за спожиті комунальні послуги мешканцям житлового фонду, які перебувають на балансі та обслуговуванні КЕВ м. Біла Церква, за тарифами, затвердженими постановами НКРЕ, органами місцевого самоврядування (для відповідної місцевості) та калькуляціями розробленими економістами КЕВ. Нарахування тарифів за електроенергії здійснюється, згідно постанови НКРЕКП №220 від 26.02.2015 року, та рахунків постачальної організації ПАТ «Київобленерго»; нарахування тарифів за водопостачання здійснюється, згідно постанови НКРЕКП №1238, №1239 від 27.07.2016 року та рахунків постачальної організації ТОВ «Білоцерківвода»; нарахування тарифів за теплопостачання , згідно постанови КМУ від 30.11.2016 року, №865 за місцевим тарифом за 1 кв.м. становить 43,57 грн. Відповідач, також, зазначає, що 01.10.2012 року до 01.10.2017 року вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення, як малозабезпечена родина і з листопада 2014 року є учасником програми житлових субсидій. Відповідачем надано до суду довідка від 29.09.2017 року № 4768/10 ( а.с. 108) з якої вбачається, що вона перебуває на обліку в управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з 01.10.2012 року до 01.10.2017 року і їх призначено державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сімї. Також, відповідачем надано повідомлення про надання субсидії з листопада 2014 року по квітень 2015 року, з березня 2017 року по квітень 2017 року, з квітня 2017 року по квітень 2017 року, з травня 2017 року по квітень 2018 року ( а.с 122, 124-126). Отже, враховуючи, що субсидія є адресною безготівковою допомогою держави малозабезпеченим сімям на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач, яка відноситься до зазначеної категорії осіб, у вказаний в повідомленнях період, отримувала субсидію на сплату комунальних послуг, що узгоджується з наданими нею квитанціями ( а.с. 123) та розрахунком заборгованості. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів та не було заявлено зустрічних вимог щодо неправомірного нарахування коштів за надані комунальні послуги та їх перерахунок. В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач є виконавцем робіт з надання житлово-комунальних послуг з утримання гуртожитку №3/4, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква вулиця Коновальця, військове містечко №3. Відповідач, яка є співвласником квартири у вказаному будинку і до її обов'язків входить утримання як вказаного будинку, так і його прибудинкової території (ст. 322 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). При цьому відповідачем не було представлено до суду жодного належного доказу з приводу невиконання позивачем своїх обов'язків та неналежного надання житлово-комунальних послуг. Як було зазначено вище, положеннями ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання житлово-комунальних послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. З огляду на наведене, суд вважає, що сам по собі факт відсутності договору не звільняє відповідача від виконання зобов'язань по оплаті житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до Правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленої в постанові від 20 червня 2012 року у справі 6-68цс12, закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, судом встановлено, що за час проживання відповідача в гуртожитку, в результаті ігнорування свого обовязку по оплаті житлово- комунальних послуг за нею утворилась заборгованість за період з 01.08.2014 року по 01.08.2017 року в сумі 8 368 грн. 58 коп. (а.с.50-51). З урахування індексу інфляції за час прострочення оплати за комунальні послуги та 3% річних від суми заборгованості, сума боргу відповідача складає 17 001 грн. 60 коп. 10.06.2016 року [PERSON] направлялась претензія про сплату заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (а.с.12), однак дана вимога не була виконана відповідачем. Відповідач надала до суду заяву в якій завила клопотання про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що заборгованість їй нарахована поза строком позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 5 цієї статті, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В постанові Верховного Суду України по справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року викладено правову позицію стосовно того, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи 29.12.2014 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01.08.2014 року в розмірі 19 145 грн. 34 коп. (а.с.47-48). 04.02.2015 року на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з [PERSON] стягнуто на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква заборгованість за користування житловою площею та комунальними послугами станом на 01.08.2014 року в сумі 19 145 грн. 34 коп. та 121 грн. 80 коп. понесених витрат на сплату судового збору (а.с.49). Крім того, 17.08.2017 року представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої зменшено період стягнення заборгованості з 01.08.2014 року по 01.08.2017 року, даний позов подано до суду 19.04.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 17 001,60 грн. з яких: заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 8 368,58 грн., втрати від інфляції в сумі 7 879,79 грн. та 3% річних в сумі 753,81 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №228 від 27.03.2017 року (а.с.1) та платіжним дорученням №755 від 05.09.2016 року (а.с.53).

Outcome: approved