Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

19 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за час відпустки та середнього заробітку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він з 02.01.2007 року працював у відповідача, 09.02.2010 року позивач був звільнений. Позивачу в період з 17.09.2007 року по 30.09.2007 року було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів. Проте оплата заробітної плати за час вказаної відпустки проведена відповідачем не в повній мірі та з порушенням норм чинного законодавства. Відповідач повинен був нарахувати заробітну плату за частину відпустки у розмірі 976,08 грн. та з врахуванням сплачених податків виплатити на руки 799,80 грн., проте фактично відповідачем нараховано 704,36 грн. та виплачено 577,15 грн. У звязку з неповною виплатою заробітної плати позивач просить стягнути невиплачену заробітну плату за частину основної щорічної відпустки тривалістю з 17.09.2007 року по 30.09.2007 року у сумі 271,72 грн. без врахування сум податків та обовязкових платежів, середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні коштів з 10 лютого 2010 року по день постановлення судового рішення з розрахунку 200,21 грн. за кожен робочий день, судові витрати покласти на відповідача. 28 квітня 2015 року позивачем надана заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні коштів з 11 лютого 2010 року по день постановлення судового рішення з розрахунку 200,21 грн. за кожен робочий день. 23 червня 2015 року позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути невиплачену заробітну плату за частину основної щорічної відпустки тривалістю з 17.09.2007 року по 30.09.2007 року у сумі 230,30 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позов на підставах, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що виплата заробітної плати позивачу за час відпустки тривалістю 14 календарних днів була проведена у відповідності до чинного законодавства, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки [PERSON] акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» від 15.11.2013 року за вих. № 1220/19-02, позивач [PERSON] працював в Івано-Франківській філії Відкритого акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» з 02.01.2007 року на посаді начальника мережі АЗС з посадовим окладом 1400,00 грн., з 01.06.2007 року переведений на посаду начальника сектору мережа АЗС з тим самим посадовим окладом, з 01.01.2008 року встановлено посадовий оклад у розмірі 1\~600,00 грн., з 01.07.2008 року встановлено посадовий оклад у розмірі 1\~750,00 грн., з 01.10.2008 року встановлено посадовий оклад у розмірі 1\~865,00 грн., 09.02.2010 року звільнений з роботи за власним бажанням з компенсацією за невикористану відпустку у кількості 19 календарних днів (а.с. 12-15). Відповідно до листа [PERSON] акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» від 15.11.2013 року за вих. № 1222/19-02, позивачу надана щорічна основна відпустка за робочий рік з 02.01.2007 року по 01.01.2008 року тривалістю з 17.09.2007 року по 30.09.2007 року на підставі заяви від 14.09.2007 року згідно наказу № 331-кв від 14.09.2007 року (а.с. 16-19, 35-36, 49-50). 29.12.2006 року директору Державного підприємства «Івано-Франківськнафтопродукт» надана [PERSON] заява про звільнення у звязку з переведенням в Івано-Франківську філію Відкритого акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» (а.с. 34, 48). З Державного підприємства «Івано-Франківськнафтопродукт» нарахована та виплачена [PERSON] компенсація у сумі 346,06 грн. (а.с. 37, 51). Згідно витягу з відомості з розрахунку заробітної плати, [PERSON] нарахована заробітна плата за лютий 2007 року у сумі 2\~879,31 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 1\~300,00 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~579,31 грн., за березень 2007 року у сумі 1\~702,12 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 62,50 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~639,62 грн., за квітень 2007 року у сумі 1\~665,58 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 50,00 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~615,58 грн., за травень 2007 року у сумі 1\~768,63 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 50,00 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~718,63 грн., за червень 2007 року у сумі 1\~712,51 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 50,00 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~662,51 грн., за липень 2007 року у сумі 2\~720,76 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 1\~050,00 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~670,76 грн., за серпень 2007 року у сумі 1\~773,09 грн., з яких виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати, - 50,00 грн., для розрахунку середньої заробітної плати 1\~723,09 грн. (а.с. 38, 52). [PERSON] міського відділення Львівської ОД Акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» підтверджено, що на зарплатний картковий рахунок [PERSON] зараховано 20.09.2007 року 346,06 грн. (а.с. 66-67). Міністерством соціальної політики України на лист [PERSON] надана відповідь від 15.06.2015 року за вих. № 322/13/155-15 (а.с. 69-70). Позивач працював на посаді операційного директора у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Енергоресурси» у період лютий 2010 року грудень 2010 року (а.с. 91). [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» з 17.07.2012 року по 03.12.2012 року (а.с. 92). Відомості про місце праці позивача підтверджуються також відомостями, що містяться у трудовій книжці позивача [PERSON] (а.с. 71, 93-105). Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області з 02.04.2014 року по 03.04.2014 року була здійснена перевірка, за результатами якої складений акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування. У ході перевірки порушень вимог законодавства не виявлено (а.с. 118-136). Відповідно до положень ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частинами 1-2 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ст. 116 Кодексу законів про працю України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п.п. а п. 1 вказаного Порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Абзацом 1 пункту 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (Абзац третій пункту 3 Порядку). У відповідності з п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. П. 7 Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Судом встановлено, що позивачу було виплачено 346,06 грн. як компенсацію на частину щорічної основної відпустки тривалістю 11 календарних днів з попереднього місця праці при переведенні, що не оспорюється та підтверджується сторонами, а заробітна плата за частину щорічної основної відпустки тривалістю 3 календарних дня розрахована з заробітної плати, з якої виключені виплати, що не включаються в нарахування середньої заробітної плати згідно п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а саме: 1\~579,31 грн. (лютий 2007 року) + 1\~639,62 грн. (березень 2007 року) + 1\~615,58 грн. (квітень 2007 року) + 1\~718,63 грн. (травень 2007 року) + 1\~662,51 грн. (червень 2007 року) + 1\~670,76 грн. (липень 2007 року) + 1\~723,09 грн. (серпень 2007 року) = 11\~609,50 грн. Розмір заробітної плати на частину відпустки тривалістю 3 дня становить 170,73 грн. з розрахунку: (11\~609,50 грн. / 204 дня) х 3 = 170,73 грн. Розмір суми єдиного соціального внеску та податку на прибуток фізичних осіб, що зобовязаний сплатити відповідач, із суми 170,73 грн. становить 3,6 % (6,14 грн.) 15 % (25,61 грн.). Розмір суми, що підлягає виплаті позивачу: 170,73 грн. 6,14 грн. 25,61 грн. = 138,98 грн. Загальна сума заробітної плати за частину щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів, що підлягає сплаті позивачу, складає 485,04 грн. (346,06 + 138,98). Саме 485,04 грн. було виплачено позивачу [PERSON], що не оспорюється сторонами. За таких обставин, враховуючи, що нарахування заробітної плати за частину основної щорічної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 17.09.2007 року по 30.09.2007 року позивачу проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час відпустки, оскільки вказані позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні коштів, то суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку про правомірність проведення розрахунку заробітної плати за частину основної щорічної відпустки. Таким чином, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за час відпустки та середнього заробітку задоволенню не підлягають повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судових витрат, тому судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed