Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

18 червня 2014 року до суду в інтересах позивачки [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] звернувся її представник на підставі довіреності, в межах наданих повноважень, в якому просив визнати недійсним договір дарування, зареєстрований за № 235 від 11.03.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування об'єкту нерухомості Блок первинного обслуговування, загальною площею 1376,1 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 жовтня 2013 року, ухваленому у справі № 1023/884/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 2400000 гривень, 2400 гривень інфляційних виплат, 20712,32 гривні - 3 % річних. На виконання вказаного рішення було видано судом виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у ВДВС Славутицького МУЮ в Київській області, проте рішення суду не виконується, оскільки у відповідачки відсутній дохід та майно, на яке може бути звернено стягнення. Під час розгляду вказаної справи було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] об'єкт нерухомості Блок первинного обслуговування, загальною площею 1376,1 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] посвідчений 11 березня 2013 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 235 . Посилаючись на ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України представник позивачки в позовній заяві вказує на те, що [PERSON] ввела в оману [PERSON], чим нанесла їй значні збитки, виходячи з чого вважає оспорюваний договір дарування таким, що не відповідає моральним засадам суспільства, порушує майнові права позивачки. Вважаючи метою укладення оспорюваного договору дарування ухилення від повернення коштів та примусового виконання судового рішення шляхом зміни власника, просить на підставі вимог ст. 203, ст. 215, ч.1 ст.234 ЦК України, визнати вказаний правочин недійсним. Представник відповідачів подав до суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи заперечення тим, що оспорюваний договір дарування направлений на реальне настання наслідків, оскільки об'єкт нерухомого майна, який є предметом оспорюваного правочину, передавався від матері до сина з метою здійснення в цьому приміщенні новим власником ([PERSON].) підприємницької діяльності, яку він розпочав ще в 2012 році в цій будівлі. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пославшись на те, що вказаний договір дарування є фіктивним та суперечить моральним засадам суспільства, і укладений з метою ухилення від виконання рішення суду, що є підставами для визнання договору дарування недійсним. Представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оспорюваний договір дарування направлений на реальне настання наслідків, оскільки об'єкт нерухомості передавався [PERSON] з метою здійснення підприємницької діяльності. Здійснення на даний час відповідачем [PERSON] підприємницької діяльності в Блоці первинного обслуговування, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] і був предметом оспрюваного договору дарування свідчить про реальне настання наслідків, що передбачені договором дарування, та добросовісність набувача цього майна. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 1023/884/12, 2/377/46/13, виконавче провадження, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування нежитлової будівлі, посвідченого 11 березня 2013 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 235, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлову будівлю - Блок первинного обслуговування загальною площею 1376,1 квадратних метра, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11.03.2013 року , індексний номер 1100392, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 19195232115 (а.с. 44-46). Предметом дарування за спірним договором дарування була нежитлова будівля - Блок первинного обслуговування загальною площею 1376,1 квадратних метра, розташована за адресою: [ADDRESS]. Як зазначено у п.2 договору дарування нежитлової будівлі, правовстановлюючим документом на відчужувану дарувальником нерухомість є дублікат договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка підлягає продажу на аукціоні, виданий [PERSON], приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 24 січня 2012 року за реєстровим номером 88, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 3289511, згідно Витягу з державного реєстру правочинів, виданого [PERSON] приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 24 січня 2012 року за № 10950967. Право власності дарувальника на зазначену нежитлову будівлю зареєстроване в комунальному підприємстві АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 10459197, згідно Витягу про державну реєстрацію прав, виданим комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації 21 лютого 2012 року за № 33250644. Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсний. Як зазначено у ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Як зазначено у ч.3 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За правилами ч.4 цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верхового суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, тягар доказування правомірності своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого в ст. 10 ЦПК України. Як встановлено судом, нежитлова будівля - Блок первинного обслуговування загальною площею 1376,1 квадратних метра, розташована за адресою: [ADDRESS], подарована відповідачкою [PERSON] своєму сину [PERSON] для здійснення ним підприємницької діяльності. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з 08.02.2012 року(а.с. 48). Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку [PERSON] з 08.02.2012 року є платником єдиного податку та взятий на облік в органах державної податкової служби з 09.02.2012 року за № 17152(а.с. 50- 51). На час розгляду справи в суді нежитлова будівля - Блок первинного обслуговування загальною площею 1376,1 квадратних метра, яка розташована за адресою: [ADDRESS], використовується відповідачем [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності, що сторонами не заперечується. На підтвердження зазначених обставин представником відповідачів надано суду: укладені трудові договори між працівниками та фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 1 березня 2012 року, 17 вересня 2012 року, 1 листопада 2012 року; договір, укладений 21 листопада 2012 року між ПАТ «Чернігівобленерго» та фізичною-особою підприємцем [PERSON] про постачання електричної енергії та додатки до нього, в яких об'єктом споживання є торговий магазин, розташований у приміщенні КПО «Чернігівське» у Чернігівському кварталі(а.с. 52-64). Відповідно до договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, укладеному 1 березня 2012 року за № 284, між ПП «Ресурс ЕкоСлав» та ФОП [PERSON] та додатком до нього, об'єктом обслуговування є магазин «Мастер» Чернігівський квартал(а.с. 65-66). Згідно договору на обслуговування та централізоване спостереження установок пожежної автоматики, встановлених на об'єкті, від 1 січня 2013 року № 458, укладеного між ЗАТ «Реланж» та ФОП [PERSON], прийнято на технічне обслуговування та під спостереження сигналізацію, встановлену на об'єктах, перерахованих в дислокації-розрахунку. Відповідно до Дислокації - розрахунку об'єктом, де змонтована АПС, є магазин «Майстер» за адресою: Чернігівський квартал(а.с. 69). Повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем від 31.07.2013 року підтверджено, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 31 липня 2013 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON](а.с. 71). Вищенаведені докази свідчать про передачу нежитлової будівлі - Блок первинного обслуговування загальною площею 1376,1 квадратних метра, розташованої за адресою: [ADDRESS] іншому власнику [PERSON] у повне володіння, користування та розпорядження, здійснення ним у цій будівлі підприємницької діяльності, тобто підтверджують реальне настання наслідків, що передбачені договором дарування. Посилання представника позивачки як на підставу визнання недійсним договору дарування ухилення відповідачки [PERSON] від взятого на себе зобов'язання щодо сплати грошових коштів, стягнутих рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 жовтня 2013 року у справі № 1023/884/12, 2/377/46/13, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2013 року, в сумі 2426331 гривня 32 копійки, чим порушені законні права та інтереси позивачки та моральні засади суспільства, не ґрунтуються на положеннях закону та досліджених в судовому засіданні доказах. Представником позивачки не надано суду переконливих доказів того, що метою укладення оспорюваного договору дарування, було ухилення відповідачки [PERSON] від виконання рішення суду. Натомість в судовому засіданні встановлено і підтверджено дослідженими доказами, що відповідач [PERSON] розпочав підприємницьку діяльність в нежитловій будівлі - Блок первинного обслуговування розташованої за адресою: [ADDRESS] в лютому 2012 році ще до подачі позовної заяви [PERSON] про стягнення боргу, оскільки позовна заява була подана до суду у травні 2012 року. Вказана нежитлова будівля, яка є предметом дарування, була подарована відповідачкою [PERSON] своєму сину [PERSON], який прийняв подарунок і використовує його для здійснення підприємницької діяльності. На час укладення оспорюваного договору дарування нежитлова будівля - Блок первинного обслуговування, що розташована за адресою: [ADDRESS], не перебувала під заставою, на неї не було накладено арешт, не було укладено договір оренди, вона не була в судовому спорі, оскільки предметом розгляду цивільної справи № 1023/884/12, 2/377/46/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, були грошові кошти, рішення у даній справі винесено не було. Таким чином, наявність жодної із підстав, передбачених ст. 203, ст.215, ч.1 ст. 234 ЦК України для визнання недійсним оспорюваного договору дарування представник позивачки суду не довів і судом не встановлено. За таких обставин підстав для задоволення позову немає На підставі викладеного,

Outcome: dismissed