Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

17 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Самарський районний відділ державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.1971 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.1998 року. З 05.07.2013 року у вищезазначеному будинку був зареєстрований племінник позивача [PERSON], який на той час звільнився з місць позбавлення волі та потребував реєстрації місця проживання. Вважаючи, що він стане на шлях виправлення позивач погодилася на його реєстрацію у своєму домі як члена сім'ї. Між ними було укладено усну домовленість щодо сплати комунальних послуг, але одразу після реєстрації [PERSON] зник, та більше року не проживає у будинку, його місце знаходження позивачу наразі не відоме. Позивач вважає що факт реєстрації відповідача в спірному будинку порушує її право на володіння та розпорядження майном та просила ухвалити рішення суду яким визнати [PERSON] такими, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартиру [ADDRESS]. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, повідомлявся належним чином, шляхом опублікування оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 23.10.2014 року №82, у зв'язку з чим, суд вважає за можливо застосувати положення ст.ст. 224-225 ЦПК України, розглянути справу заочно. Представник третьої особи - Самарського районного відділу державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу № 2-3540 від 29.10.1971 року (а.с. 18, 19) та свідоцтва про право на спадщину за законом №1-143 від 21.01.1998 року (а.с. 20). Крім позивача у квартирі також зареєстровані [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою квартального комітету від 31.08.2014 року (а.с. 5). Відповідач [PERSON] не мешкає в вищезазначеному помешканню з серпня 2013 року, що підтверджується довідкою квартального комітету від 31.08.2014 року (а.с. 6). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не мешкають в спірному домоволодінні з серпня 2013 року, його місце мешкання позивачу не відомо. Позивач не в змозі нести витрати на оплату комунальних послуг за відповідача та в подальшому зберігати за відповідачем житлове приміщення. Таким чином, суд доходить висновку про те, що вимога позивача про визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням обґрунтована, отже - підлягає задоволенню.

Outcome: approved