Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

19.02.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (далі - відповідач), в якому просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10513, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, від 30.11.2016р. щодо звернення стягнення на грошові кошти з [PERSON] в сумі 36 583 грн. 77 коп.; - стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, Код ЄДРПОУ 14360570, к/р [NUMBER] у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299 на користь позивача [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) кошти у сумі 290 грн. 40 коп., що були стягнуті з пенсії в рахунок погашення боргу на виконання виконавчого напису нотаріуса. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 2017 року на адресу позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2017р. Постановою головного державного виконавця Врадіївського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Назаренка Ю.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 10513, виданого 30.11.2016р. Відповідно до вказаного виконавчого напису запропоновано стягнути з позивача грошові кошти у сумі 36583 грн. 77 коп. Підставою для вчинення виконавчого напису став договір № NKRWSK00190115 від 17.02.2005р., згідно якого позивач отримала у кредит 2800 грн. на ремонт будинку із сплатою відсотків за його користування в розмірі 4,17 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії початково в момент надання кредиту в розмірі 0,00%. Отримавши вказані документи позивач звернулася до Врадіївського відділу поліції з заявою про підроблення кредитного договору № NKRWSK00190115 від 17.02.2005р., оскільки, як стверджує позивач, відпис від її імені виконаний не нею. Також позивач зазначає, що відповідно до постанови ВП № 54018670 від 22.01.2018р. районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області в лютому 2018 року Кривоозерським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Миколаївської області з її пенсії утримано 290 грн. 40 коп. боргу за кредитним договором від 17.02.200р., укладеним з ПАТ КБ ПриватБанк. На підставі вищевикладеного, посилаючись на приписи ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, ст. 88 Закону України Про нотаріат та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р., позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 10513, виданий 30.11.2016р., відповідно до якого з неї стягнуто грошові кошти у сумі 36 58 3 грн. 77 коп. є таким, що не підлягає виконанню, а грошові кошти у сумі 290 грн. 40 коп., які стягнуто з її пенсії, підлягають поверненню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2018р. головуючим суддею визначено суддю Сокола Ф.Г. Ухвалою від 21.02.2018р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Вказаною ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну, Врадіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Кривоозерське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області. 05.03.2018р. представник позивача Лук`яненко І.С. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 05.03.2018р. Ухвалою від 19.04.2018р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 474/270/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання кредитного договору № NKRWSK00190115 від 17.02.2005р. недійсним. На підставі розпорядження керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області Парсенюк Л.В. № 42 від 22.02.2019р., у зв`язку з неможливістю суддею [PERSON] продовжувати розгляд справи через закінчення в останнього 19.01.2019р. п`ятирічного терміну повноважень судді на який його було призначено, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2019р. головуючим суддею визначено суддю Фасія В.В. 22.03.2019р. представник позивача [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення вказуючи на те, що 04.10.2018р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено рішення у цивільній справі № 474/270/18, яке залишено безмін постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2019р, а ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019р. відмовлено у відкритті касаційного провадження. Указом Президента України № 899/2019 від 12.12.2019р. суддю Сокола Ф.Г. призначено на посаду судді Врадіївського районного суду Миколаївської області. На підставі розпорядження керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області Парсенюк Л.В. № 63 від 20.12.2019р. відповідно до рішення зборів суддів № 7 від 19.12.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019р. головуючим суддею визначено суддю Сокола Ф.Г. Ухвалою від 23.12.2019р. суддею Соколом Ф.Г. прийнято до розгляду справу, поновлено провадження та призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 27.01.2020р., в порядку визначеному ст. 55 ЦПК України, залучено до участі у справі правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кривоозерського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. 27.01.2020р. третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надіслало на адресу суду пояснення по суті позовних вимог щодо здійснення відрахувань з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 12.02.2020р., за заявою позивача, в порядку визначеному п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позовну заяву в частині позовних вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, Код ЄДРПОУ 14360570, к/р [NUMBER] у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299 на користь позивача [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) кошти у сумі 290 грн. 40 коп., що були стягнуті з пенсії в рахунок погашення боргу на виконання виконавчого напису нотаріуса, залишено без розгляду. Ухвалою суду від 12.02.2020р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2020р., яке в подальшому відкладено на 10.03.2020р. у з в`язку з неявкою учасників судового розгляду. Позивач та представник позивача, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили. Водночас в заяві про залишення частини позовних вимог без розгляду, яка подана до суду 11.02.2020р., представник позивача просив провести розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача двічі в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну двічі в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила, проте 21.01.2020р. та 19.02.2020р. звернулася до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Миколаївській областідвічі в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Врадіївського районного відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області двічі в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України, та те, що відповідачу та третім особам було достатньо часу для подання до суду відзиву на позов, пояснень, клопотань, заяв, тощо, з доказами на підтвердження своїх заперечень та доводів, організації і забезпечення участі свого представника в судовому засіданні, а також належного повідомлення останніх про час, дату і місце судового розгляду та не повідомлення суд про поважні причини нез`явлення в судове засіданні, суд вважає за можливе розглянути спір по суті за наявними у справі доказами. Дослідив письмові докази, судом встановлено таке. 13.11.2016р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис за реєстровим № 10513 (далі - виконавчий напис) про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № NKRWSK00190115від 17.02.2005р. за період з 17.02.2005р. по 01.11.2016р. у розмірі 34 883 грн. 77 коп., а саме: заборгованості за кредитом - 855 грн. 37 коп., заборгованості по відсоткам - 8 669 грн. 53 коп., пеня 23 697 грн. 74 коп., штраф - 1 661 грн. 13 коп., а також витрат, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700 грн. 00 коп., що разом становить 36 583 грн. 77 коп. 25.05.2017р. головним державним виконавцем Врадіївського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Назаренка Ю.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису (виконавче провадження № 54018670), а 22.01.2018р. - постанову про звернення стягнення на пенсію позивача. Згідно пояснень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які надійшли до суду 27.01.2020р., слідує, що в рамках виконавчого провадження № 54018670 з пенсії позивача за період з 01.02.2018р. по 30.04.2019р. було утримано 4 883 грн. 04 коп. Водночас 04.10.2018р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено рішення у цивільній справі № 474/270/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, яким визнано недійсним кредитний договір № NКRWSK00190115 від 17.02.2005р., укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] . Вказане судове рішення залишено безмін постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2019р, а ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019р. відмовлено у відкритті касаційного провадження. Статтями 87 та 88 Закону України Про нотаріат визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р., стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання\~виконавчого напису\~додаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У відповідності до п.п. 3.1.-3.5. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.99 № 1172. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. Про судове рішення в адміністративній справі, визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. Про судове рішення в адміністративній справі, дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусівв частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 в редакції від 29.11.2001р. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001р. передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 Вчинення виконавчих написів розділу ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затверджених наказом\~Міністерства юстиції\~України №\~296/5\~від 22.02.2012р. (в редакції чинній станом на 30.11.2016р. - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Отже, станом на 30.11.2016р. - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При чому Верховний Суд України у постанові від 05.05.2017р. у справі № 6-887цс17 висловив правову позицію, згідно якої з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих до суду приватним нотаріусом Бондар І.М. доказів слідує, що до заяви про вчинення виконавчого напису представником відповідача, зокрема надано копію кредитного договору № NКRWSK00190115 від 17.02.2005р., який нотаріально не посвідчувався. Також до заяви про вчинення виконавчого напису представником відповідача додано засвідчену виписку з особового рахунку боржника, згідно якої станом на 01.11.2016р. за позивачем перед відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором № NКRWSK00190115\~від 17.02.2005р.в сумі 35 383 грн. 77 коп. При чому заборгованість обраховується за період з 18.02.2005р. по 01.11.2016р. з перевищенням строку визначеного законодавством для вчинення виконавчого напису. Вказані обставини свідчать про порушення, під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, приписів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом\~Міністерства юстиції\~України №\~296/5\~від 22.02.2012р. (в редакції чинній станом на 30.11.2016р. - дату вчинення спірного виконавчого напису). Крім того, як зазначено вище, 04.10.2018р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено рішення у цивільній справі № 474/270/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, яким визнано недійсним кредитний договір № NКRWSK00190115 від 17.02.2005р., укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] . Частиною 1 ст. 216 ЦК України Визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, з сукупності вищевикладеного вбачається, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, були порушенні вимоги чинного законодавства, а кредитний договір, на виконання якого вчинений виконавчий напис, є недійсним, що безумовно та беззаперечно має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, з огляду на залишення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів, що були стягнуті з пенсії позивача в рахунок погашення боргу на виконання виконавчого напису нотаріуса, без розгляду, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таки, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Таким чином, оскільки позивач як інвалід ІІ групи (довідка МСЕК серії МСЕ-09 № 041060) звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦК України з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі, який був встановлений законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду з урахуванням задоволеної вимоги позивача, тобто в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial