Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

19 липня 2016 року [PERSON] звернулась до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до Веселинівської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. Позовну заяву мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої зокрема входить його право на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку за цією ж адресою. За життя спадкодавець заповіту не склав, тому позивачка, як його донька, у першу чергу набула право на спадкування за законом. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після витоку шестимісячного строку позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, про те нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». В зв'язку з цим позивачка звернулись до суду та просить визнати за нею право власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Фролова Ю.С. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, проти позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер батько позивачки [PERSON], смерть якого була зареєстрована 18 червня 2013 року відділом ДРАЦС Веселинівського РУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 65. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку розташована за цією ж адресою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 127/2013 встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування за законом у першу чергу набули його дружина - [PERSON] та його донька [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] подала до приватної нотаріальної контори Веселинівського району заяву про відмову від спадщини, а [PERSON] - заяву про прийняття спадщини. При звернені позивача до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 Закону України «Про нотаріат», про що приватним нотаріусом було видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2016 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] придбав житловий будинок та інші нежитлові споруди, розташований в [ADDRESS], про що між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 28 серпня 1963 року, посвідчений нотаріусом Вознесенської державної нотаріальної контори за реєстром № 3583. Право власності на житловий будинок за [PERSON] зареєстровано Вознесенським МБТІ від 25.06.1981 року за № 922. Згідно рішення виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 19 від 23 березня 2016 року змінено нумерацію зазначеного житлового будинку з № 5 на № 24. Відповідно до довідки Веселинівської філії Миколаївського МБТІ № 44 від 12 квітня 2016 року виданої за результатами обстеження встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] самочинне будівництво відсутнє. Таким чином, [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], після його смерті власність на нерухомість переходить до його спадкоємців, якою є позивачка [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що ж стосується земельної ділянки, судом встановлено наступне. Для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 17 травня 1995 року № 64 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 802 кв. м. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджено державним актом на право приватної власності на землю переданої для обслуговування житлового будинку, [NUMBER], виданим 30 травня 1995 року Веселинівською селищної радою Миколаївської області та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 380. Після смерті [PERSON] за заявою позивачки було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] в натурі (на місцевості), виготовлена на замовлення позивачки [PERSON] інженером-землевпорядником ФОП [PERSON], визначено межі земельної ділянки на місцевості з уточненням площі з 0,0802 га до 0,0731 га, присвоєно кадастровий номер [NUMBER] та внесено відповідні відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Погодження зовнішніх меж земельної ділянки суміжними землевласниками та землекористувачами виконано на плані кадастрової зйомки. Ніяких заперечень з боку суміжних землевласників при визначені в натурі меж земельної ділянки не виявлено. Згідно зі ст.с т. 22, 23 Земельного кодексу України( в редакції від 18 грудня 1990 року, що діяв на момент набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України (в редакції від 25 жовтня 2001 року ) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Враховуючи те, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS], та це право не припинилося внаслідок його смерті, то позивачка має право його успадкувати і набути права на успадковане майнове право. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved