Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

17 липня 2013 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. У обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 15 серпня 2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX14340022, відповідно до якого останній надано грошові кошти в сумі 6 488,97 грн, з виплатою 12 % річних на суму залишку боргу за кредитом. Зазначили, що відповідно до умов Договору [PERSON] повинна була щомісяця погашати борг, що складається з тіла кредиту, процентів та комісії, однак отримавши грошові кошти порушила свої зобовязання, внаслідок чого станом на 27 червня 2013 р. утворилася заборгованість в сумі 170 576,72 грн, що складається з: заборгованості за кредитом 6 488,98 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 775,52 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом 1 245,92 грн; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 153 467,41 грн; штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (процентна складова) 8 098,89 грн. З посиланням на ці обставини, статті 526, 527, 530 1054 ЦК України просили стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. До початку розгляду справи по суті представник відповідача звернувся із зустрічною позовною заявою до Банку про визнання недійсним кредитного договору. На обґрунтування зустрічних вимог вказав, що підписання спірного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком порушення п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, [PERSON] не повідомлено у письмовій формі про кредитні умови, і кредитні гроші вона не отримувала. Крім того, 21 серпня 2013 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань Новоодеським РВ УМВС області внесено інформацію про те, що в серпні 2008 р., [PERSON], яка від імені Банку укладала спірний кредит з [PERSON], шляхом обману заволоділа її грошима в сумі 4 500 грн. З посилання на ці обставини та статтю 230 ЦК просили визнати недійсним спірний кредитний договір. У судове засідання представник Банку не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій цивільний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічних вимог відмовити, оскільки вони є безпідставними. Справу просив розглядати за його відсутності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги Банку не визнала і просила відмовити в їх задоволенні, а зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Зокрема свою незгоду з вимогами мотивувала тим, що мала намір отримати грошовий кредит, підписала для цього відповідні документи на отримання кредиту нібито для придбання товару, але ні гроші ні товар не отримала. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, покази свідка, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи встановлено судом, 15 серпня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX14340022, відповідно до умов якого відповідачу на придбання товару надано кредит в сумі 6 488 98 грн, з процентною ставкою 1,0 % на місяць на суму залишку кредиту, на строк 24 місяці, тобто з кінцевим терміном повернення до 15 серпня 2010 р. Відповідач зобовязана була щомісячно у період з 20 по 25 число здійснювати погашення кредиту згідно графіку, а саме, не менш ніж 383,83 грн (а. с. 3, 74). Того ж дня, тобто 15 серпня 2008 р., між закритим акціонерним товариством «Страхова Компанія»ІНГОССТРАХ» та [PERSON] укладено договір особистого страхування відповідальності позичальника за непогашення кредиту, за яким вона застрахувала свої майнові інтереси, повязані з її обовязком в порядку, передбаченому чинним законодавством, відшкодувати збитки, завдані кредитору Банку, в звязку з неповерненням (непогашенням) нею кредиту згідно з умовами вказаного кредитного договору, зі сплатою суми страхового платежу в розмірі 248,98 грн. Строк дії договору встановлено 12 місяців, тобто до 14 серпня 2009 року (а. с. 75-77). 15 серпня 2008 р., Банком, на виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору перераховано грошові кошти у сумі 5 200 грн приватному підприємцю відповідно до рахунку-фактури для придбання товару [PERSON], 248,98 грн на сплату страхового платежу і 1040 грн як одноразову винагороду за надання кредиту (а. с. 80-82, 93, 104-106). Судом зясовано, що по закінченню дії Договору страхування боржник свої зобовязання за договором не виконала, а тому 31 грудня 2009 року основний борг за кредитом перед Банком у сумі 6 488,98 грн погашений за рахунок страхового відшкодування (а. с. 103). На вказану дату (31 грудня 2009 р.), окрім тіла кредиту, у відповідача існував борг по процентам, комісії та пені у розмірах 775,52 грн, 1 245,92 грн і 17 938,97 грн відповідно, які не погашені за рахунок страхового відшкодування. За правилами пункту 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки (а. с. 30). У подальшому [PERSON] свої зобовязання за Договором по погашенню нарахованих відсотків, комісії та пені Банку не виконувала, внаслідок чого станом на 27 червня 2013 року заборгованість зросла до 52 502,85 грн, з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом (на 31.12.2009 р.) 775,52 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом (на 31.12.2009 р.) 1 245,92 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у період з 20.10.2008 р. по 31.12.2009 р. (17 938,97 грн) і за несплату відсотків (775,52 грн) та комісії (1 245,92 грн) у період з 31.12.2009 р. по 27.06.2013 р. (32 191,43 грн) 50 130,40 грн; штраф (фіксована частина) 250 грн; штраф (процентна складова) 101,01 грн. В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом також зясовано, що [PERSON] має багатодітну сімю, працює, але отримує невисоку заробітну (а. с. 46, 47). За такого, ураховуючи викладене і те, що розмір нарахованої Банком на підставі Умов кредитного договору неустойки (пені 50 130,40 грн) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості по процентам і комісії за користування кредитом (2 021,44 грн), виходячи з положень ч. 3 ст. 551 ЦК, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку до 5 000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Твердження [PERSON] про те, що вона не отримувала гроші і товар є безпідставними і спростовуються вищевикладеними обставинами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилання відповідача на те, що під час оформлення спірного кредиту її ввела в оману працівник Банку [PERSON] теж не підтверджується належними та допустимими доказами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не підлягає задоволенню прохання відповідача в разі задоволення вимог Банку про розстрочку погашення боргу на підставі ст. 217 ЦПК України, оскільки боргова сума, що у період виконання умов Договору повинна була сплачуватися щомісячними платежами розстрочці у розумінні вказаної процесуальної норми не підлягає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не підлягають задоволенню вимоги відповідача за зустрічним позовом (а. с. 55), оскільки встановленими обставинами видно, що спірний кредитний Договір не суперечить нормам ст. 1054 ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є дійсним у звязку із додержанням в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір відповідно до пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial