Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

18 лютого 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача додаткову заборгованість у розмірі 137415 гривень 23 копійки; враховуючи вік позивачки та стан її здоров`я, зобов`язати виконавчу службу забезпечити термінову сплат боргу [PERSON] , встановленого Славутицьким міським судом 12.02.2016 року в сумі 148092,97 гривні, за винятком вже сплачених 13228,92 гривні (на 11.02.2019 року сума боргу складає 134864,05 гривні) та суму додаткових вимог згідно позову - 137415,23 гривні; врахувати, що [PERSON] надежить на праві особистої власності земельна ділянка площею 0,1786га в с. Музичі , Київської області, кадастровий номер [NUMBER] та 1/5 квартири [ADDRESS] , яке виявлене в ході примусового виконавчого провадження, після скарги позивачки. В обґрунтування позову позивач послався на те, що згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 12.02.2016 року по справі № 377/1283/15-ц було стягнуто на користь [PERSON] с [PERSON] суму боргу 148 092,97 гривень. Рішення набрало законної сили 23.02.2016 року. 25.03.2016 року Славутицьким міським судом було видано виконавчий лист № 377/1283/15-ц та відкрито виконавче провадження № 51387864. Добровільно відповідач [PERSON] борг не погасив. Після звернення до депутата Верховної Ради України, Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини та Міністерства юстиції України, 10.12.2018 року було стягнуто з [PERSON] суму заборгованості 9796 гривень 44 копійки, а 28.12.2018 року та 07.02.2019 року по 1716,24 гривень. Відповідач прострочив виконання судового рішення майже на три роки. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового боргу, повинен відшкодувати позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів річних не встановлений договором або законом. Вважає, що таким чином відповідач повинен сплатити на її користь додатково 55633,87 гривень - інфляційного збільшення боргу; 13266,26 гривень - трьох процентів річних, простроченої суми за період прострочення; 68801,13 гривень - відсотки за користування від простроченої суми відшкодування, нарівні процентної ставки Національного банку України, всього 137415 гривень 23 копійки. Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області від 19 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 17.04.2019 року. 17.04.2019 року підготовче судове засідання було відкладено у зв,язку з тим, що у суду були відсутні відомості про належне повідомлення відповідача. Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області від 02 травня 2019 року справу закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.06.2019 року. У судове засідання позивач та ї представник адвокат Невмержицька І.М. не з,явилися, про день, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Оскільки були відсутні письмові заяви позивача, про розгляд справи без її участі, розгляд справи було відкладено на 10.07.2019 року. У судовое засідання 10.07.2019 року позивач та ї представник адвокат Невмержицька І.М. не з,явилися, про день, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду не з,явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином,за місцем реєстрації та на офіційному сайті суду про причину неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору 08 червня 2012 року позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 64000,00 гривень за договором позики. В договорі зазначено, що Позикодавець ( [PERSON] ,) передає у власність Позичальнику ( [PERSON] ,) 64000,00 гривень що по курсу Національного банку України станом на 08.06.2012 року становить 8000 тисяч доларів США. Позичальник зобов,язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.06.2013 року. Наданий суду Договір на підтвердження укладеного договору позики містить зобов`язання однієї особи повернути іншій особі визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов`язання, передбаченого ч.1 ст.1046 ЦК України і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей. Відповідно до вимог ст.ст.526,527 ЦК України, зобов,язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором. Доказів виконання умов договору позики та повернення суми позики відповідачем суду не надано. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов,язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового боргу, повинен відшкодувати позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів річних не встановлений договором або законом. Таким чином відповідач повинен сплатити на користь позивача додатково 55633,87 гривень інфляційного збільшення боргу та 13266,26 гривень трьох процентів річних, 68801,13 гривень відсотки за користування від простроченої суми відшкодування, нарівні процентної ставки Національного банку України, всього 137415 гривень 23 копійки. При цьому зазначені суми, позивач обґрунтувала наданими розрахунками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до Листа ВСУ від 01.03.2015року, «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2014року», якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч.2 ст.1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у разі, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014року у справі N 6-36цс14). Тому відповідач повинен сплатити проценти за користування чужими коштами у розмірі 68515,10 гривень . На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за договором позики від 12.02.2016 року в розмірі 137415 гривень 23 копійки. В той же час вимоги позивача в частині того, щоб зобов,язати виконавчу службу забезпечити термінову сплату боргу [PERSON] , не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі позовних вимог і регулюються в порядку виконання рішення. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial