Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Сартанської селищної Ради про скасування рішень, де зазначив,що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,0909 га, що розташована за адресою : [ADDRESS]. Ця земельна ділянка була надані його матері згідно рішення Сартанської селищної Ради від 3.ё2.1997 р. за № 83/15 та її право власності підтверджується державним актом на право приватної власності на землю за № 119 від 17.02.1998 року. 14 листопада 2014 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя за ним було визнано право власності в порядку спадкування на земельну ділянку,що розташована за адресою : [ADDRESS] площею 0,0900 га, після смерті матері - [PERSON] Після отримання рішення суду він звернувся до землевпорядної організації для розробки технічної документації. Між тим, 13.01.2015 року йому відмовили про неможливість розробки, оскільки на підставі рішення Сартанської селищної Ради від 29.01.2008 року за № 5\\21-168/ 2 був підготовлений та розроблений у встановленому законом порядку проект землеустрою з відводу земельної ділянки, що розташована за адресою : [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Рішенням Сартанської селищної Ради від 29.01.2009 року за № 5\\31-238/ 3 проект землеустрою був затверджений та спірна земельна ділянка ( кадастровий [NUMBER]) була передана у власність [PERSON] Разом з тим, державний акт на землю ? що був виданий на ім'я його матері - недійсним не визнавався. За таких обставин він звернувся до суду та просив скасувати рішення Сартанської селищної Ради м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2008 року за № 5\\21-168/2 про надання дозволу на підготовку проекту землеустрою з відводу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 900 м2 та рішення Сартанської селищної Ради м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2009 року за № 5\\31-238/3 про затвердження проекту землеустрою з відводу земельної ділянки та передання громадянину України [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0900га. Ухвалою суду від 16 червня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON]. У судовому засідання представник позивача - [PERSON],що діяла на підставі довіреності, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - Сартанської селіщної Ради - Кирдан К.І. позов визнала та пояснила, що при прийнятті оскаржуваних рішень вийшла помилка . Дійсно [PERSON] рішенням Сартанської селищної Ради була виділена земельна ділянка та вона отримала державний акт . Також у 2008 та 2009 роках виносилися рішення щодо надання цієї земельної ділянки [PERSON] Між тим, на час отримання державного акту [PERSON], не було кадастрових номерів . Ні вона ні селищний голова на час прийняття рішення по [PERSON] та [PERSON] не працювали, тому яким чином проводилась реєстрація відповідних рішень пояснити не може. Між тим визнає, що при прийнятті рішення відносно [PERSON] сталася помилка, яку самостійно виправити Сартанська селищна Рада не в змозі. Не заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи - [PERSON], що діяла на підставі довіреності, вважала, що позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення про надання земельної ділянки [PERSON] виносилися у відповідності до діючих на той час норм закону та [PERSON] у 2009 році отримав державний акт на спірну ділянку. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали по справі, вважає,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Сартанської селищної Ради від 3.12.1997 року за № 83\\15 [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0900 га за адресою : [ADDRESS]. 17 лютого 1998 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю. [INFO] року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на земельну ділянку,що розташована за адресою : [ADDRESS]. 14 листопада 2014 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя за позивачем було визнано право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування після матері [PERSON] що настала 22.12.2006 року. Під час звернення за розробкою технічної документації, позивач дізнався,що рішенням Сартанської селищної Ради м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2008 року за № 5\\21-168/2 було надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою з відводу земельної ділянки по [ADDRESS] площею 900 м2. Рішенням Сартанської селищної Ради м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2009 року за № 5\\31-238/3 було затверджено проекту землеустрою з відводу земельної ділянки та передання громадянину України [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0900га. За наявності цих рішень він позбавлений можливості реалізувати свої права власника земельної ділянки та оформити технічну документацію, тому звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 9 Земельного Кодексу України , прийнятого 18.12.1990 року( зі змінами) , що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, в тому числі : 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; Відповідно ст.. 23 Земельного Кодексу України ,прийнятого 18.12. 1990 року( зі змінами ), що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Сартанської селищної ради від 3.12.1997 року за № 83\\15 був виданий державний акт на право приватної власності на землю за адресою : [ADDRESS] , а другий примірник зберігається у Сартанській селищній Раді. Акт зареєстровано в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 119. Цей акт , згідно даних Управління Держземагентства у м. Маріуполі Донецької області , недійсним не визнавався.( а.с.9, 15). Таким чином, на час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] не було скасовано , цю земельну ділянку , як спадщину, прийняв позивач та це його право було встановлено рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14 листопада 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому суд зазначає, що на час отримання [PERSON] державного акту на земельну ділянку, обов'язок щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та державних актів на земельну ділянку покладався на сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів, тобто щодо спірної земельної ділянки - на відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку ,що при прийнятті відповідачем рішень від 29.01.2008 року за № 5/21- 168/2 та від 29.01.2009 року № 5/31- 238/3, залишилося поза увагою наявність державного акту на земельну ділянку за адресою : [ADDRESS] , виданого на ім'я [PERSON] , та ці рішення підлягають скасуванню.

Outcome: approved