Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

17 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля марки «Chery Kimo» та стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Chery Kimo». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 18 листопада 2005 року по 18 травня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі, а саме 22 квітня 2014 року ними було придбано автомобіль марки «Chery Kimo», сірого кольору, 2008 року, який зареєстровано на відповідача. Оскільки вказаний автомобіль був придбаний під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, позивач вважає вказане авто спільною сумісною власністю подружжя та таким, що підлягає розподілу. В судове засіданні позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, також прохала слухати справу у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання втретє не з`явився, про час, дату, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву не надавав. На підстав вимог ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, визнавши його неявку до суду не поважною. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до положень п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Судом установлено, що з 18 листопада 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 травня 2016 року рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області (а.с.11) Згідно інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 5945 (МВС в Сумській області), автомобіль «Chery Kimo», сірого кольору, 2008 року випуску, з 22 квітня 2014 року по 28 квітня 2017 року значився за [PERSON] (а.с.58) Таким чином, з наведених вище норм закону можна зробити висновок, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і частки у цьому майні дружини та чоловіка є рівними. Відповідна презумпція жодним чином не спростована. Крім того, судом встановлено, що 28 квітня 2017 року даний автомобіль був знятий з обліку для реалізації на підставі заяви власника. Вартість автомобіля «Chery Kimo» на момент перереєстрації згідно договору купівлі-продажу становила 103064 грн. (а.с.58) З огляду на викладене, а також зважаючи на відсутність доказів того, що майно було відчужене зі згоди позивача, з відповідача має бути стягнута на користь позивача компенсація вартості автомобіля в розмірі 51532 грн., тобто пропорційної її частки, що становить Ѕ. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов про стягнення компенсації вартості частки позивача у спільному майні слід задовольнити. Вимоги позову про визнання права власності на Ѕ автомобіля є неправильно обраним способом захисту при поділі майна подружжя, тому у цій вимозі слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial