Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

18 червня 2014 року [PERSON] (далі Позивач) звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] (далі Відповідач) про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, стягнення на її користь ? вартості майна в розмірі 45\~000 гривень. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2015 року справу передано за підсудністю до Веселинівського районного суду Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог Позивач вказав, що з 1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з Відповідачем. У 2000 році від шлюбу народився син, [PERSON]. 28 грудня 2004 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, але з лютого місяця 2006 року вони знову почали проживати разом однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, вели спільне господарство до вересня 2013 року. Проживали разом в [INFO]. За час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в квітні місяці 2008 року придбали на імя Відповідача автомобіль марки CHERY TIGGO 2.0, державний номер [NUMBER], легковий універсал В чорного кольору, 2008 року випуску. Кошти на придбання вказаного автомобіля були надані банком на умовах укладеного між банком та Відповідачем договору кредиту. В подальшому спільними зусиллями з Відповідачем та за спільні кошти, починаючи з 2008 року по 2013 рік сплачували отриманий від банку кредит за придбаний автомобіль. В подальшому спільне життя з Відповідачем не склалося, відносини остаточно припинилися, тому з сином вимушена була переїхати до іншого місця проживання і таким чином сімя розпалася. У звязку з тим, що Відповідач добровільно відмовляється визнати, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю та розподілити придбане за час спільного проживання майно, вимушена була звернутися до суду з вищевказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з тих же підстав, зокрема вказав, що Позивач та Відповідач з лютого місяця 2006 року по вересень 2013 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання за спільні кошти придбали автомобіль. З вересня 2013 року сімя розпалася, Відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити спільне майно. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визначав, заперечував проти задоволення позову. Зокрема зазначив, що з Позивачем дійсно проживали спільно, але з 2011 року по 2013 рік. Автомобіль був куплений за власні кошти, шляхом отримання кредиту, який особисто виплачував, також частину коштів на придбання автомобіля надала його мати. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, та сторонами не заперечується, що 04 квітня 2008 року Відповідачем було укладено договір споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11324647000. Того ж дня, 04 квітня 2008 року Відповідачем було придбано автомобіль CHERY TIGGO 2.0, державний номер [NUMBER], легковий універсал В чорного кольору, 2008 року випуску, вартістю 92\~200 грн. Кошти на погашення вищевказаного кредиту вносились від імені Відповідача, останній платіж по кредиту був сплачений в березні місяці 2013 року. Згідно Інтернет ресурсу «auto.ria.com» середня вартість автомобіля становить 95\~000 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син. 28 грудня 2004 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Але з лютого 2006 року Позивач та Відповідач знову почали проживати разом, вказаний факт підтвердили свідки. Зокрема, свідок [PERSON] підтвердила, що проживає за адресою [INFO] з 1986 року. В 2005 році квартиру № 19 за адресою м. Миколаїв, вул. Котельна 10, придбала мати Відповідача [PERSON], з цього часу Відповідач почав проживати в даній квартирі. З 2006 року в квартирі №19 за адресою м. Миколаїв, вул. Котельна 10, почали також проживати [PERSON] (позивач) та її син [PERSON]. Свідок зазначає, що Позивач та Відповідач проживала, як одна сімя чоловік та дружина, обидва працювали, разом виховували спільного сина [PERSON]. Все це їй відомо, тому, що вона є їхньою сусідкою, по сусідські допомагала робити поточний ремонт на протязі 3-х років, зокрема разом з Позивачем на кухні та в дитячій кімнаті клеїли шпалери. Також їй було відомо, зі слів Позивача та Відповідача, що вони отримали кредит у банку на придбання автомобіля. Свідок [PERSON] показала, що добре знає Позивача та Відповідача, в них був зареєстрований шлюб, який згодом був розірваний. Влітку 2007 року її було переведено на роботу до міста Миколаєва, так як в неї не було свого житла, вона проживала на протязі 3-х місяців за спільною адресою мешкання Позивача та Відповідача, а саме [ADDRESS]. Згодом вона найняла квартиру в сусідньому будинку, куди і переїхала де прожила 1,5 роки. За весь цей час, що вона проживала в їх сімї та по сусідству, свідок зазначила, що Позивач та Відповідач проживали разом як одна сімя, вели спільне господарство, виховували дитину, обидва працювали в органах МВС України. Зі слів Позивача та Відповідача знає, що вони отримали кредит на купівлю автомобіля. Автомобілем користувались, як Позивач так і Відповідач, не одноразово її підвозили. Також свідок [PERSON] прокоментувала фото, які були надані Позивачем, як доказ спільного проживання однією сімєю. Так на фото №1, свідок вказала, що 01.07.2008 року разом з Позивачем та Відповідачем святкували день «слідства», на фото №2 Позивач та Відповідач були запрошені на її весілля в якості однієї сімї, одночасно вони були сватами з її сторони. Відповідач не заперечував, що разом святкували день слідства та разом були на весіллі. Посилання Відповідача, що частину коштів на придбання автомобіля надала його мати, шляхом продажу 03.04.2008 року автомобіля ВАЗ 21099 та передачі йому коштів від відчуження автомобіля, під час судового розгляду не найшло свого підтвердження. Зокрема, свідок [PERSON], показала що є сусідкою матері Відповідача і їй відомо зі слів матері, що мати Відповідача надала частину коштів на придбання автомобіля. Щодо факту проживання Позивача та Відповідача однією сімєю їй не відомо. Аналогічні свідчення надав свідок [PERSON]. Свідок [PERSON], показала що вона є матір'ю Відповідача і що частину коштів в розмірі 35000 гривень вона йому надала для купівлі автомобіля. Також зазначила, що Позивач та Відповідач разом не проживали після розлучення. Суд скептично відноситься до показів, [PERSON], так як вона є матір'ю Відповідача та є особою яка заінтересована у вирішенні позову на користь Відповідача. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України. Доказів, що автомобіль ВАЗ 21099, який належить [PERSON] був відчужений 03.04.2008 року, Відповідачем не надано та не надано будь яких інших доказів передачі йому коштів від матері. Отже, під час судового розгляду, було підтверджено факт проживання однією сімєю Позивача та Відповідача без реєстрації шлюбу. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 364 ЦК України, визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Статтею 256 ЦПК України, передбачено зокрема, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, стягнення на її користь ? вартості майна в розмірі 45\~000 гривень, підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з вимог цієї статті, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1021 гривня 80 копійок, розмір якого підтверджено платіжними дорученнями.

Outcome: approved