Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

18.11.2016 року заступник прокурора Житомирської області (далі по тексту прокурор) звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району (а.с.140-14)) Житомирської області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Житомирській області № 6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2 га., у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON], на території Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області, кадастровий номер: 1824487200:04:000:0283; скасувати рішення реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку [PERSON], № 21672913 від 28.05.2015 року (свідоцтво про право власності № 38258879); та зобовязати [PERSON], повернути земельну ділянку, площею 2 га., за кадастровим номером 1824487200:04:000:0283 до земель запасу Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2 га., у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON], на території Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області, кадастровий номер: 1824487200:04:000:0283. На підставі даного наказу [PERSON], видано свідоцтво на право власності на земельну ділянку, здійснено державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку [PERSON], № 21672913 від 28.05.2015 року (свідоцтво про право власності № 38258879). Передача земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON], проведена без агрохімічного паспорту земельної ділянки. Відповідно до положень чинного законодавства надання агрохімічного паспорту земельної ділянки для затвердження проекту землеустрою є обовязковим, тому прокурор вважає, що надання земельної ділянки без виготовлення агрохімічного паспорту земельної ділянки є порушенням закону. За таких обставин зазначена земельна ділянка підлягає поверненню до земель запасу Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області. Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які наведено у позовній заяві та доповнені до позовної заяви (а.с.161-164). Просить суд задовольнити заявлений позов прокурора у повному обсязі. Представник Олевської міської обєднаної територіальної громади Житомирської області [PERSON], що діє на підставі довіреності № 653 від 25.04.2017 року у судове засідання не зявився подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Заявлені прокурором вимоги підтримує та просить суд позов прокурора задовольнити, (а.с.160). Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області [PERSON], який діє на підставі довіреності № 25 від 10.03.2017 року у судовому засіданні стосовно предявленого позову заперечує, надавши при цьому пояснення, які повністю відповідають наданим до суду письмовим запереченням, (а.с.111-114, 116-119). Представник відповідача [PERSON], - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20.04.2017 року у судовому засіданні вимоги прокурора не визнав та надав суду пояснення, які повністю відповідають наданим до суду письмовим запереченням проти позову, (а.с.120-125). Представник відповідача - Управління економічного розвитку, інфраструктури, містобудування та з питань цивільного захисту Олевської районної державної адміністрації Житомирської області явку свого представника у судове засідання не забезпечив, однак подав заяву щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника. Відносно задоволення позову просять суд прийняти рішення згідно чинного законодавства, (а.с.159). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності приходить до висновку, що позов прокурора про визнання недійсним наказу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобовязання її повернути не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). У статті першій Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) під поняттям «агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення» розуміється обовязкове агрохімічне обстеження ґрунтів з видачею агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, в якому фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів, рівні їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами. Відповідно до положень частини 1, 4, 5, 6 статті 37 Закону України «Про охорону земель» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобовязані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: - передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; - зміні власника земельної ділянки або землекористувача; - проведенні грошової оцінки земель; - визначенні розмірів плати за землю; - здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики. Статтею 54 цього Закону передбачено, що моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення здійснюється уповноваженим органом виконавчої влади з питань аграрної політики і включає в себе агрохімічне обстеження ґрунтів, контроль змін якісного стану ґрунтів, агрохімічну паспортизацію земельних ділянок. У пункті 6.2. Положення про моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України № 51 від 26.02.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 383/8982, зазначено, що фінансування заходів з агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення проводиться за рахунок державного бюджету з видатків, передбачених на їх фінансування, за рахунок землевласників, землекористувачів та інших джерел фінансування. Згідно пункту 1.2. Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки (далі Порядок), затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011 року за № 1517/20255, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки документ, що містить дані щодо агрохімічної характеристики ґрунтів і стану їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами, форма якого наведена у додатку до цього Порядку. Відповідно до пункту 3.5. цього Порядку, наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обовязковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством. Аналіз вказаних норм законодавчих та підзаконних актів не дає чіткого визначення державного органу, який зобовязаний видавати агрохімічний паспорт. Згідно статті 33 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України) земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України). Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховної Ради Автономної Республіки, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст.118 ЗК України). Згідно положень частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що у сфері земельних відносин (ч.1 ст.186-1 ЗК України в редакції станом на 01.08.2014 року). Згідно приписів частин 5, 6, 7 статті 186-1 ЗК України (в редакції на 01.08.2014 року) розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобовязаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Органам, зазначеним у частинах першій третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: - додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» - надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; - проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Відповідно до положень статті 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: -завдання на розроблення проекту землеустрою; -пояснювальну записку; -копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); -рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); -письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; -довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; -матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); -відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); -копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна для обєктів будівництва ІІІ-V категорій складності, які розташовані на земельній ділянці; -розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); -розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); -акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); -акт перенесення в натурі (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); -перелік обмежень у використанні земельних ділянок; -викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); -кадастровий план земельної ділянки; -матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); -матеріали погодження проекту землеустрою. Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Так, судом встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі по тексту ГУ ДГК) згідно положень ч.4 ст.122 ЗК України є територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, який уповноважений здійснювати передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Безпосередньо затвердження проектів землеустрою входить до повноважень ГУ ДГК. Як убачається із матеріалів справи до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2 га., у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON], на території Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області з кадастровим номером: 1824487200:04:000:0283, який був затверджений ГУ ДГК наказом № 6-2226/14-15-СГ від 27.05.2015 року, додаються всі необхідні документи, які передбачені вимогами Земельного кодексу України та ст.50 Закону України «Про землеустрій», (66-67,69,85-86). Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що при вирішенні питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність підлягають застосуванню законодавчі акти прямої дії, які безпосередньо регулюють вказані правовідносини. Зокрема, це Земельний кодекс України та Закон України «Про землеустрій», де передбачено порядок передачі земельних ділянок, органи державної влади, до повноважень яких відноситься вирішення цього питання, а також вичерпний перелік документів, які необхідні для цього. Перелік документів для затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно ст.50 Закону України «Про землеустрій» є вичерпним і вимога надання додаткових матеріалів та документів, не включених до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки категорично заборонена (статті 118, 186-1 ЗК України). Крім того, прокурор в обґрунтування заявлених вимог покликається також на ту обставину, що на території Олевського району Житомирської області мають місце випадки незаконного видобування бурштину, який є корисною копалиною загальнодержавного значення. Надання земельних ділянок у власність у зоні незаконного видобування такої корисної копалини ставить під сумнів те, що земельні угіддя використовуватимуться за цільовим призначенням. Тому їх надання потребує додаткового вивчення, зокрема в частині складу угідь, корисних копалин. А приймаючи до уваги, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області, то позов предявлено в інтересах держави в особі цієї міської обєднаної територіальної громади. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями статті ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, прокурор у судовому засіданні не довела і не надала доказів стосовно наявності корисних копалин на земельній ділянці, яка була передана [PERSON], та, що це саме корисна копалина загальнодержавного значення, у даному випадку бурштин сирець. Не надано представником позивача і не встановлено у судовому засіданні доказів того, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, і перебуває в адміністративно-територіальних межах Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області, в інтересах якої звернувся прокурор до суду. Крім того, прокурором не доведено та необґрунтовано у судовому засіданні наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі Олевської міської обєднаної територіальної громади (колишньої Тепеницької сільської ради Олевського району) Житомирської області. Відтак, суд дійшов висновку, що правових підстав для визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] не убачається. Відповідно є необґрунтованими і вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобовязання її повернути. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed