Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

19.12.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 23.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 24.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 28.02.2019 року. 28.02.2019 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 04.04.2019 року 04.04.32019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.04.2019 року Згідно поданої позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути аліменти за минулий час, але не менше ніж за три роки. Стягнути додаткові витрати на лікування та фінансування особливих здібностей дитини в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO]. З 2009 року вона з донькою проживає окремо від відповідача. Спільне господарство з відповідачем не ведуть з цього ж часу. Вона одразу звернулась до відповідача з проханням матеріально утримувати доньку. Відповідач обіцяв надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але до цього часу жодної підтримки у вихованні та утриманні дитини не надає. Протягом всіх років вона систематично, шляхом телефонних переговорів з відповідачем просила його надати надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але будь-якої матеріальної допомоги не отримувала. Крім того її дитина потребує додаткових затрат на лікування та розвитку особливих здібностей. Так, дитина ходить на танцювальний гурток і костюми для танців необхідно шити за власний рахунок. Також необхідні кошти для ортопедичного виправлення прикусу, скученості зубів на верхній та нижній щелепах, тому просить стягнути з відповідача і додаткові витрати на дитину, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачем відзив на позовну заяву не поданий. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, за доводами позивача, викладеними в позовній заяві, сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідач на спростування цього факту будь-яких доводів та доказів не подав. В період спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. За доводами позивача, починаючи з 2009 року сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. Донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, даний факт відповідачем не спростований. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дитини. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відповідно до способу захисту, обраному позивачкою та який передбачений нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином обов'язок утримувати дітей покладається на обох з батьків незалежно від спільного чи роздільного проживання, проживання разом з дітьми чи окремо від них, а право на отримання аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. Таким чином заперечення відповідачки, що у позивача виникне право на отримання аліментів лише у випадку визначення місця проживання дитини разом з батьком є безпідставними, так як визначальним для стягнення аліментів з іншого із батьків є той факт з ким проживає дитина. А при визначенні місця проживання дитини з одним із батьків, той з батьків з кого стягуються аліменти і з яким не визначене місце проживання дитини має право ставити вимогу про припинення стягнення з нього аліментів, та стягнення аліментів з іншого із батьків. \~ \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~-\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України - Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Враховуючи,\~що \~ позивач\~ \~бажає отримувати\~аліменти з\~відповідача \~в твердій\~грошовій \~сумі,\~тобто позивачем\~обраний \~саме такий\~спосіб захисту\~ прав,\~ тому\~ суд\~ вважає,\~ що\~ аліменти\~ \~на \~утримання дитини\~повинні \~бути стягненні\~в твердій\~грошовій \~сумі,\~так \~як \~ спосіб\~ стягнення\~ \~аліментів \~у відповідності\~ до\~ норм\~Сімейного \~кодексу \~України обирається\~ \~стягувачем \~аліментів. Проте положеннями ст. 184 СК України не передбачено визначення мінімального розміру аліментів при стягненні їх у твердій грошовій сумі, а передбачено щорічну індексацію. Таким чином судом при ухваленні рішення не визначається мінімальний розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, а визначає застосування щорічної індексації. \~ \~Вирішуючи питання\~про розмір\~ стягуваних\~ аліментів\~на \~утримання дитини\~суд \~враховує \~обставини,\~ визначні\~ в\~ ч.\~1\~ст.\~182\~СК України.\~Відповідач \~доказів \~ про\~розмір отримуваного\~прибутку \~суду не\~надав,\~проте \~враховуючи,\~що \~відповідач є\~особою працездатного\~віку,\~суд приходить\~до висновку,\~що в\~відповідач має\~ можливість\~матеріально утримувати\~свою дитину.\~ \~ Також\~ визначаючи\~ \~розмір \~аліментів,\~що підлягає\~ стягненню\~на \~утримання дитини,\~суд \~враховує вік\~ дитини,\~необхідність лікування,\~ відвідування\~ гуртка.\~ Та\~з \~урахуванням \~всіх \~ вищенаведених\~обставини,\~суд \~ \~ вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000\~грн.,\~щомісячно.\~Дана \~сума з\~урахування обов'язку\~ матері\~ \~ матеріально\~утримувати дитину\~на думку\~ суду\~буде необхідною\~та достатньою\~для \~гармонійного \~розвитку \~дитини даного\~віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 19.12.2018 року. Тому аліменти на утримання доньки суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дітей за попередній період. Щодо стягнення аліментів за минулий час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, так як відповідно до ч. 2 ст.191 СК України - Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Доказів того що позивач вживала заходів для одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їх сплати позивачем суду не надано. Доводи, що дане питання відповідач намагалась вирішити в телефонному режимі нічим не підтверджене. Копія ухвали суду про закриття провадження у справі № 406/2072/2012 від 17.09.2012 року не може розцінюватись судом як вживання заходів щодо отримання аліментів з відповідача. Так як виходячи із змісту даної ухвали позивачка відмовилась від вимог про стягнення аліментів з відповідача та просила закрити провадження у справі, що свідчить про те спір між сторонами був вирішений в добровільному порядку. Крім того для стягнення аліментів за минулий час необхідно надати не лише докази того, що позивач вживала заходів щодо стягнення аліментів з відповідача, й факт того, що відповідач ухилявся від їх сплати. А на доведення даного факту позивачем не надано будь-яких доказів. За даних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в сумі 1000 грн., щомісячно. Необхідність стягнення даних витрат обґрунтовує необхідністю лікування дитини та затратами на розвиток особливих здібностей дитини. До позовної заяви позивач додала довідки лікаря про те, що [PERSON], потребує ортодонтичного виправлення прикусу, строк лікування зазначено 1.5-2 рази вартість відвідування 150-200 грн., періодичність кожні три тижні. Крім того подано довідку, що донька сторін відвідує танцювальний гурток. Суд вважає, що дані позовні вимоги є передчасними. Так як позивач в одному позові об'єднала і вимоги про стягнення аліментів і додаткових витрат. Проте доказів про фактичне понесення додаткових витрат, їх розміру в зв'язку з лікуванням та розвитком особливих здібностей дитини суду не надала. Таким чином суд не може зробити висновку, чи стягуваних з відповідача аліментів з урахування обов'язку матері утримувати дитину, є недостатньо для задоволення додаткових витрат на лікування та розвиток особливих здібностей дитини чи ні. Також суду не надано доказів періодичності несення додаткових витрат, на підставі чого неможливо зробити висновок чи дані витрати повинні стягуватись з відповідача щомісячно, чи в з визначенням іншого періоду їх стягнення, чи можливо дані витрати підлягають разовому відшкодуванню. Крім того судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі,у визначеній позивачем в повному обсязі. Тому визначаючи дану суму, як розмір стягуваних з відповідача аліментів, враховує, що позивачем вже враховувались додаткові витрати на дитину при визначенні розміру аліментів у даній сумі, а також враховані і судом в результаті задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів в повному обсязі. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768 грн., 40 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір» На основі ст. 180, 181, 182, 183 СК України.

Outcome: partial