Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

17 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на автотранспортний засіб марки ВАЗ 21053, державний номерний знак [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 10 грудня 2011 року уклала шлюб із відповідачем по справі, який було зареєстровано Жовтневим відділом ДРАЦСу Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За час шлюбу, а саме 01.10.2015 року позивачем придбано автомобіль [NUMBER], який в подальшому було зареєстровано на відповідача [PERSON] Вказує, що даний автомобіль є її особистою власністю, оскільки придбаний за рахунок її особистих коштів. В звязку з даними обставинами просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на автомобіль марки ВАЗ 21053, державний номерний знак [NUMBER]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Крім цього пояснила, що в 2012 році попереднім власником спірного автомобіля [PERSON] надано довіреність на право експлуатації та розпорядженням спірного автомобіля марки ВАЗ 21053 її чоловіку відповідачу [PERSON] В подальшому в 2013 році [PERSON] вирішив продати власний автомобіль. Після погодження ціни спірного автомобіля його придбала [PERSON] за власні кошти 34000 грн., які зняла з свого депозитного рахунку в ПАТ «Приват Банк». В 2015 році за спільної згодою сторін по справі, спірний автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON], оскільки за кермом автомобіля завжди перебуває відповідач та в позивача [PERSON] відсутнє водійське посвідчення. Вважає даний транспортний засіб своєю особистою власністю, оскільки він хоч і придбаний в шлюбі, однак придбаний за її особисті кошти. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали. Відповідач [PERSON] додатково пояснив, що дійсно в 2013 році, перебуваючи в шлюбі з позивачем [PERSON], вона за власні кошти придбала автомобіль марки ВАЗ 21053 у попереднього власника [PERSON] за 34000 грн. Жодних коштів на придбання даного автомобіля він не давав, оскільки перебуває на пенсії, не має можливості заощаджувати та на цей час у нього не було грошей на придбання автомобіля. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] в позовній заві від 17.02.2017 року вказує на те, що 10 грудня 2011 року було укладено шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON], який зареєстровано Жовтневим відділом ДРАЦСу Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1163. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена до матеріалів справи серія 1-КИ №215975. Крім цього в позові позивач [PERSON] посилається на те, що за час шлюбу, а саме 01.10.2015 року нею придбано автомобіль [NUMBER], що підтверджується копією технічного паспорту. Даний автомобіль є її особистою власністю, оскільки придбаний за рахунок коштів, отриманих від продажу будинку за адресою м.Кривий Ріг, вул. Петроградська б. 14. В підтвердження даних обставин позивачем надано суду: копію Договору купівлі продажу від 15.10.2004 року відповідно до якого позивач [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Петроградська, 14 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; копію технічного паспорта на даний будинок інвентарний № 29678, реєстровий № 45 11 від 05.09.2014 року; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі № 201225 від 15.10.2004 року; відповідь приватного нотаріуса КМНО [PERSON] № 122/01-16 від 07.06.2017 року про посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Петроградська, 14 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 10.09.2007 року за № 2675, відповідно до якої позивач була продавцем зазначеного майна. Крім цього, в підтвердження позовних вимог в судовому засіданні позивачем [PERSON] надано суду виписку з її депозитного рахунку в ПАТ «Приват Банк» за період з 02.07.2009 року по 09.07.2014 року, відповідно до якої, поповнення рахунку та витрати по рахунку становлять 34055,03 грн. Крім цього позивачем долучено роздруківку по рахунку: 26358604263608 від 14.07.2017 року. Крім цього судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченої копії довіреності від 06 червня 2012 року [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] бути його представником в питанням повязаних з експлуатацією та продажем спірного автомобіля марки ВАЗ 21053, 1992 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], д.н.з. Е7890ДН. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є власником спірного автомобіля ВАЗ 21053, тип ТЗ легковий седан-В, 1992 року випуску, шасі №ХТА210530N1326100, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 01.10.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ №475410 (а.с 9-10). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Однак, згідно з ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України майно не підлягає поділу, якщо набуто чоловіком або дружиною за кошти, які належали йому або їй особисто. Згідно з п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часто подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один з подружжя не мав самостійного заробітку чи доходу. Частина 3 ст.68 ЦК України зазначає, що майно набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене законом. Відповідно до п. 23 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, судам вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Однак, надані позивачем [PERSON] суду документи, а саме договір купівлі продажу нерухомості за 2004 та довідка приватного нотаріуса про укладення договору купівлі-продажу в 2007 році, де позивач була продавцем майна не доводять, що саме за ці кошти було придбано спірний автомобіль. Так само суду надано копії роздруківок банківського обслуговування по депозитному рахунку відкритого на імя позивачки [PERSON], однак жодних доказів того, що саме за ці кошти було придбано автомобіль суду не надано, так само як і не надано доказів про джерело походження цих коштів. Крім цього слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Оскільки в судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, проте сторонами не представлено а судом не здобуто жодного доказу в підтвердження того, що сторони зверталися в установленому порядку до територіального органу з надання сервісних послуг МВС з заявою про державну реєстрація (перереєстрацію) спірного транспортного засобу марки ВАЗ 21053, тип ТЗ легковий седан-В, 1992 року випуску, шасі №ХТА210530N1326100, державний номерний знак [NUMBER], за позивачем, відтак у суду не має належних доказів того, що право позивача порушено, та їй відмовлено в реєстрації (перереєстраці) спірного автомобіля. Крім цього позивач та відповідач не позбавлені права на даний час звернутися з відповідною заявою до територіальних органів з надання сервісних послуг МВС про державну реєстрація (перереєстрацію) спірного транспортного засобу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed