Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

18 травня 2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилаючись на те, що їх з відповідачем донька [PERSON], [INFO] проживає з нею та знаходиться на її утриманні, позивач не працює, оскільки доглядає за дитиною, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та позивача не надає, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON],[INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повнолітня до 03.05.2032 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, однак повідомив про наявність рішення суду яким з нього стягнено аліменти у розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини від попереднього шлюбу, однак зазначене рішення до суду не надав. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 22.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Одеського міського Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №62. Від шлюбу у сторін є малолітня донька, [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії 1-ЖД № 391298, актовий запис № 4696 від 16 травня 2014 року). Спільні відносини між позивачем та відповідачем не склалися. Дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рівень прожиткового мінімуму на кожний рік визначається в Законі України «Про державний бюджет України». Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що діти проживають з матірю, мати дитини здійснює догляд за ними, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч.3 ст.181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, з усіх видів доходів батька дітей відповідно п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 18.05.2015 року. Суд розяснює, що згідно зі ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Суд розяснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved