Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

18.10.2017 року Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 24 квітня 2011 року по 09.10.2017 року. Поділити майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності та визнати за нею в порядку поділу майна право власності на Ѕ частини автомобіля Мазда СХ-7, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER] та на Ѕ частини квартири [ADDRESS]. Мотивуючи вимоги тим, що з 27 вересня 1997 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] у народження та [PERSON] [INFO]. Після реєстрації шлюбу сторони проживали м. Луганськ. За час перебування у шлюбі придбали трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У 2011 році шлюб між сторонами було розірвано. Втім позивач вказує, що сторони продовжували проживати однією сім'єю, займатись вихованням дітей, працювати. У 2014 році разом із дітьми позивач і відповідач вимушено переїхали до м. Києва у зв'язку із військовим конфліктом на території Донбасу. Після переїзду до м. Києва вищезазначену квартиру у м. Луганську було продано та придбано за спільні кошти та кошти, які були ними спільно заощаджені квартиру [ADDRESS]. Позивач вказує, що вона працювала на той період часу головним бухгалтером у СШ №272. Відповідач у м. Києві працював до травня 2015 року, після чого не працював та з травня 2017 року перебував на посаді директора ТОВ «ПСН». Всі комунальні платежі по спірній квартирі здійснювала саме позивач, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями. Крім того, за час спільного проживання однією сім'єю, 20.10.2015 року ними було придбано автомобіль Мазда СХ-7, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER]. Разом з тим, подальше подружнє життя не склалося з різних причин, а тому сторони з 09.10.2017 року не проживають однією сім'єю та не ведуть спільне господарство. Транспортний засіб залишився у володінні та користуванні відповідача, а квартиру [ADDRESS] [PERSON] попросив звільнити. Оскільки іншого житла у м. Києві позивач не має, а відповідач заперечує проти їхнього спільного проживання та відмовляється в добровільному порядку здійснювати поділ спільно набутого майна, вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року відкрито провадження у справі. (Т. 1 а.с. 39). 14.02.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву зі змісту якого убачається, що він заперечує проти позову у повному обсязі. Мотивуючи тим, що за позовом [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22.04.2011 року, яким встановлено, що відносини між сторонами припинено через відсутність взаємопорозуміння та суперечки. У зв'язку із тим, що позивач не визнавала права відповідача на володіння та користування квартирою [ADDRESS], то [PERSON] звернувся до Артемівського районного суду м. Луганська із позовом про поділ спільно набутого майна та встановлення порядку користування, а саме вказаної трикімнатної квартири. 30.06.2011 року рішенням суду позов задоволено та визнано за кожним із подружжя право власності по Ѕ на вказану квартиру в порядку поділу спільно набутого майна. А також, встановлено порядок користування квартирою, де [PERSON] виділено у користування кімнату площею 10,2 кв.м, а місця загального користування залишено у спільному користуванні сторін. Означені судові рішення, на думку відповідача, спростовують доводи позивача, щодо продовження сімейних відносин та спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу через два дні після ухвалення Артемівським районним судом м. Луганська рішення про розірвання їх шлюбу. З огляду на недоведеність факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з 24.04.2011 року по 09.10.2017 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Більше того, [PERSON] зазначає, що з 02.09.2013 року являється засновником ТОВ «ПСН» куди була працевлаштована на посаду директора [PERSON] З 30.04.2014 року діяльність товариства була припинена, що підтверджується протоколом загальних зборів учасників та 03.10.2016 року - відновлена. У зв'язку із тим, що товариство не проводило господарську діяльність у період перебування [PERSON] на посаді директора у даному товаристві, то жодного доходу остання за період з 2013-2015 р.р. не отримувала. При цьому, з 21.01.2015 року по 11.05.2016 року, тобто у період придбання спірного майна, [PERSON] працював у ПАТ «Чернігівгаз» у м. Чернігові. З 21.01.2015 року на посаді в.о. заступника голови правління з фінансово-економічних питань, а з 03.08.2015 року на посаді заступника голови правління з фінансово-економічних питань. Означене свідчить, що у період придбання спірної квартири та автомобіля відповідач проживав окремо від позивача і дітей у м. Чернігові, коли останні в цей час проживали у м. Києві. А тому, позивачем і здійснювалась оплата за комунальні послуги і квартирну плату по квартирі [ADDRESS]. Щодо спільних заощаджень, та коштів від продажу спільно набутої у м. Луганську квартири, то [PERSON] вказує, що квартира [ADDRESS] була придбана за 1 200 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Грошові кошти на придбання спірної квартири були ним позичені у батька у сумі 65000,00 доларів США, що було еквівалентно 1 343 550,00 грн. Залишок коштів від позики отриманої від батька, були спрямовані на придбання спірного транспортного засобу у сумі 80 000,00 грн. На підтвердження даних обставин, відповідачем надано рішення суду про стягнення з нього на користь батька позичених за борговою розпискою вказаних грошових коштів. При цьому, відповідач звертає увагу, що рішення суду про стягнення з нього даного боргу було ухвалено раніше ніж [PERSON] звернулась з даним позовом до суду, що є предметом розгляду. За таких обставин, вважає, що спірне майно є його особистою власністю. Враховуючи усе вищенаведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. (Т. 1 а.с. 53-68). На підставі п. 9 Перехідних Положень Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року, 15.02.2018 року у справі було проведено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.02.2018 року підготовче судове засідання закінчено та встановлено сторонам строк для подання доказів. Справу призначено до судового розгляду. (Т.1 а.с. 155). 07.06.2018 року позивачем подано пояснення на заперечення у порядку ст. 174 ЦПК України, а 16.05.2018 року відповідь на відзив. Зі змісту яких убачається, що [PERSON] займалась придбанням спірної квартири [ADDRESS] на підтвердження чого між нею та ріелторською компанією «Валіон» було укладено договір. Але у зв'язку з тим, що такі договори зберігаються лише один рік, а її примірник нею втрачено, то відповідно копія такого договору у неї відсутня. Натомість, є письмові пояснення ріелтора [PERSON], який надавав їй професійну допомогу з питань щодо купівлі нерухомості. Крім цього, [PERSON] після придбання спірної квартири надав нотаріально посвідчене доручення на ім'я позивача, задля того, щоб [PERSON] займалась реєстрацією членів сім'ї у даній квартирі, в якій згодом були зареєстровані і вона і відповідач і їхні діти, переоформленням особових рахунків, укладання/підписання договорів з відповідними службами. Таким чином, вищевикладені факти, на думку позивача, спростовують доводи відповідача викладені в його відзиві та письмових запереченнях. (Т. 1 а.с. 162-164, 235,236). 05.06.2018 року та 12.10.2018 року відповідачем подано заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, а 11.06.2018 року [PERSON] подано заперечення проти пояснень позивача. Крім того, 16.10.2018 року [PERSON] надано письмові пояснення та 21.01.2019 року додаткові пояснення у порядку ч.5 ст. 174 ЦПК України. Зі змісту яких убачається, що відповідач просить суд прийняти до уваги висновок Верховного суду висловлений за наслідками перегляду у касаційному порядку справи № 337-5266/15-ц від 25.01.2018 року. За яким аналіз встановлених обставин у тій справі дає підстави дійти висновку, що надання відповідачем позивачу нотаріально посвідченого доручення для вирішення питань реєстрації у спірній квартирі дітей, переоформленням особового рахунку, укладання/підписання договорів з відповідними службами, здійснення платежів, тощо не є підставами для визнання майна сумісним. Щодо укладання попереднього договору на придбання спірної квартири та звернення для цього до ріелторської компанії «Валіон», в якій була надана [PERSON] професійна допомога з питань щодо купівлі нерухомості [PERSON], то відповідач зазначає, що з відповіді на адвокатський запит убачається, що [PERSON] ніколи не зверталась до ТОВ «Валіон» для надання допомоги для придбання нерухомості у м. Києві, жодних договорів з нею не укладалось, а [PERSON] ніколи на даному підприємстві не працював. Більше того, допомогу у оформленні документів та пошуку квартири у м. Києві здійснювали мати відповідача, оскільки останній на той час проживав та працював у м. Чернігові. Також, відповідач та його представник звернули увагу суду на ту обставину, що у зв'язку із військовим конфліктом було небезпечним для життя та здоров'я перебування у м. Луганськ. З огляду на що у 2014 році було прийнято рішення переїзду до м. Києва де винаймалось деякий час житло, в якому мешкали сторони разом з дітьми. При цьому, квартира була трикімнатною в якій позивач і відповідач проживали в окремих кімнатах. Необхідність винаймати одну квартиру для всіх було вимушеним, оскільки для переселенців з окупованих територій знайти придатне для проживання житло за помірну вартість було складно. Проте, з січня місяця 2015 року [PERSON] виїхав до м. Чернігова для роботи і проживання, а [PERSON] залишилась проживати з дітьми у квартирі, яка винаймалась у м. Києві. Після того, як він отримав кошти у борг від батька, проживаючи на той час окремо від позивача протягом півроку, його мати надавала допомогу в оформленні документів для придбання спірної квартири. Після укладання договору купівлі-проваджу квартири від 23.05.2015 року, [PERSON]А разом з дітьми переїхала до спірної квартири, а він залишився проживати у м. Чернігові до травня 2016 року. Сторона відповідача вказує, що вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS], яку він придбав, відбулось за його згоди, оскільки [PERSON], як батько спільних із позивачем дітей, забезпечував належні умови проживання для своїх дітей, які навчались у м. Києві та проживали разом з матір'ю [PERSON] При цьому спільного проживання між ним та позивачем як чоловіка і дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу не було. Стосовно періоду з 2011 по 2013 р.р., то [PERSON] вказує, що в цей час він декілька разів від'їжджав на відпочинок за кордон без [PERSON], що підтверджується відповідними доказами та не заперечується позивачем. Після розірвання шлюбу у 2011 році він позиціонував себе, як чоловік, який не перебуває у будь-яких фактичних шлюбних відносинах, що спростовує доводи позивача, щодо їх спільного проживання однією сім'єю у цей період. Також, під час укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у п. 1.7 зазначено, що він підтверджує, що не перебуває у будь-яких фактичних шлюбних відносинах. А відтак спірна квартира є його особистою власністю. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позову. (Т. 1 а.с. 189-198, Т. 2 а.с. 9-15,54-59) У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, виходячи із доводів якими обгрунтовується позовна заява та з урахуванням наданих письмових пояснень, пояснень на заперечення та відповіді на відзив. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову у повному обсязі виходячи із доводів, якими обгрунтовуються їх письмові заперечення на позов, відзив на позовну заяву, заперечення проти пояснень позивача та з урахуванням додаткових пояснень поданих у порядку ч.5 ст. 174 ЦПК України. З огляду на означене просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 27 вересня 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану м. Сватове шлюбі, про що зроблено актовий запис № 101. (Т.1 а.с. 8). Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (Т.1 а.с. 6,7). Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22.04.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. (Т.1 а.с. 8). Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 30.06.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, позов задоволено. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частці у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за кожним в порядку поділу майна. А також, встановлено порядок користування квартирою де у користування [PERSON] виділено кімнату площею 10,2 кв.м. У спільному користуванні сторін залишено коридор, кухню, ванну та туалет. (Т. 1 а.с. 69). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. та зареєстрованим в реєстрі № 430, який укладено між [PERSON] та [PERSON], останній купив у власність квартиру [ADDRESS]. Ринкова вартість квартири за звітом про незалежну оцінку майна ТОВ «Юнекс Консалтінг» від 21.05.2015 року становить 1 252 009,00 грн. Ціна нерухомого майна , що купується покупцем становить 1 200 000,00 грн. Згідно із п. 1.7 вказаного договору, покупцем подано заяву, що додається до примірника договору, в якій він стверджує, що на момент придбання вказаної в цьому договорі квартири він у шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім'єю без укладання шлюбу. Грошові кошти, за які купується квартира, є його приватною власністю. (Т. 1 а.с. 137-139). Факт оплати [PERSON] 1 200 000,00 грн. згідно із означеним договором купівлі -продажу підтверджується квитанцією № 1 від 22.05.2015 року. (Т. 1 а.с. 134). За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. зареєстровано право власності відповідача [PERSON] 23.05.2015 року на квартиру [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 141). За даними Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 20.10.2015 року власником автомобіля Мазда СХ-7, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER] є відповідач [PERSON] Таким чином, у період з 23.05.2015 року по 20.10.2015 року було придбано спірне майно, а саме: квартира [ADDRESS] та автомобіль Мазда СХ-7, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER], що зареєстровані на праві власності за відповідачем [PERSON] Як убачається із даних трудової книжки [PERSON] та довідок про місце роботи та займану посаду, а також про доходи [PERSON] з 21.01.2015 року по 11.05.2016 року він працював на посаді в.о., а з 23.08.2015 року - заступника Голови правління з фінансово-економічних питань ПАТ «Чернігвгаз». (Т. 1 а.с. 105-118). Під час судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] з січня 2015 року по травень 2016 року проживав та працював у м. Чернігові. В цей час позивач [PERSON] проживала окремо у м. Києві. Позивач вказує, що спірне майно було набуто сторонами під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в результаті спільної праці та ведення спільного господарства, як членів сім'ї без реєстрації шлюбу. На підтвердження чого посилається, що у 2013 році вона працювала директором у ТОВ «ПСН», засновником якого був відповідач [PERSON] Після чого, починаючи з 02.03.2015 року вона працювала на посаді головного бухгалтера в Українському коледжі ім. В.О. Сухомлинського у м. Києві № 272. З 2014 року вона разом з відповідачем та дітьми проживала в одній квартирі по вул. [ADDRESS] у м. Києві, яка винаймалась нею спільно із відповідачем де сторони вели спільне господарство та проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У 2015 році вона зверталась до реелторської компанії «Валіон», в якій їй була надана професійна допомога з питань щодо купівлі спірної квартири [PERSON]. З 2015 року вона проживала у спірній квартирі разом з дітьми і відповідачем, сплачувала комунальні послуги за користування житлом та квартирну плату, здійснювала за довіреністю відповідача ряд дій пов'язаних з переоформленням документів по спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для поділу набутого під час фактичних шлюбних відносин майна необхідно встановити факт спільного проживання однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Надаючи оцінку доказам, на які позивач посилається, як на підставу в обгрунтування своїх позовних вимог, слід зазначити наступне. Факт перебування на посаді директора у ТОВ «ПСН» засновником якого являвся [PERSON] підтверджується наказом про прийняття на роботу та відповідними протоколами загальних зборів учасників товариства. (Т.1 а.с. 72) Як убачається із протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ПСН» від 30.04.2014 року діяльність товариства була призупинена до завершення проведення АТО на території Луганська і Луганської області (Т. 1 а.с. 73,74). Господарська діяльність товариства не проводилась. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ПСН» від 03.10.2016 року діяльність Товариства була відновлена, проте прибутку не приносило, що також не заперечує позивачем. З 02.03.2015 року [PERSON] працювала бухгалтером в Українському коледжі ім. В.О. Сухомлинського № 272 у м. Києві, що підтверджується відповідною довідкою і не заперечується сторонами. Розмір заробітної плати позивача за період з березня 2015 року по вересень 2017 року складає 221 490,77 грн. (Т. 1 а.с11-14). Обставина спільного проживання з 2014 року у квартирі по вул. [ADDRESS] у м. Києві не заперечується сторонами. Проте, відповідачем заперечується факт його із позивачем спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], донька сторін не підтвердила та не спростувала факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу. Свідки також не змогли підтвердити джерело походження коштів за які було придбано спірне майно. Позивач, в обгрунтування спільного із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу та дітьми проживання у [ADDRESS] з червня 2015 року підтверджує Актом про спільне проживання від 25.09.2017 року за підписами сусідів, затвердженого Головою ЖБК «Київміськбуд 5». Разом з тим з даного акту убачається, що сусіди підтверджують що сторони разом із дітьми з червня місяця 2015 року проживають у спірній квартирі. (Т. 1 а.с. 15) При цьому, позивач не заперечувала, що з січня місяця 2015 року по травень місяць 2016 року [PERSON] проживав окремо у м. Чернігові. Обставину того, що під час вихідних та святкових днів відповідач приїздив до м. Києва до своїх дітей, які проживали разом із матір'ю - [PERSON] у спірній квартирі, що зумовлювало приїзд відповідача до даної квартири і його в ній перебування на час відвідування, не заперечується і відповідачем. Таким чином, наданий позивачем акт від 25.09.2017 року на підтвердження постійного проживання разом із відповідачем у спірній квартирі у період з червня місяця 2015 року не узгоджуються із наданими нею поясненнями під час судового розгляду справи. Обставина проживання відповідача у вказаний період у м. Чернігові ним визнається, що не викликає у суду обгрунтованого сумнівну, щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання з огляду і на те, що в своїй сукупності вони підтверджуються письмовими доказами, де у вказаний період місце проживання відповідача та його місце роботи було у м. Чернігові. Проживання позивача разом з дітьми у квартирі [ADDRESS] починаючи з червня 2015 року не заперечується сторонами. А відтак, з огляду на проживання у спірній квартирі позивача, оплата за житлово- комунальні послуги та квартирну плату, яка здійснювалась [PERSON] є її обов'язком відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. 162 ЖК України. А відтак, не може слугувати доказом на підтвердження ведення спільного із відповідачем господарства, як членів сім'ї без реєстрації шлюбу. Як убачається із аналізу встановлених обставин Верховним Судом у справі № 337-5266/15-ц від 25.01.2018 року, надання відповідачем позивачу нотаріально посвідченого доручення для вирішення питань реєстрації у спірній квартирі дітей, переоформленням особового рахунку, укладання/підписання договорів з відповідними службами, здійснення платежів, тощо не є підставами для визнання майна сумісним. А тому суд критично оцінює такий доказ, в обгрунтування заявлених позовних вимог. Щодо звернення позивача до ріелторської компанії «Валіон», з метою укладання відповідних договорів для придбання спірної нерухомості у м. Києві та звернення [PERSON] за професійною допомогою до працівника компанії [PERSON], то з відповіді ТОВ «Валіон» убачається, що [PERSON] ніколи не зверталась у компанію для надання допомоги для придбання нерухомості у м. Києві, жодних договорів з нею не укладалось, а [PERSON] ніколи на даному підприємстві не працював. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу починаючи з 24.04.2011 року, тобто через два дні після його розірвання за рішенням суду, а також наявність судової справи щодо поділу майна подружжя у 2011 році із визначенням порядку користування спільним майном у м. Луганську не узгоджується із поясненнями позивача, щодо спільного проживання із відповідачем однією сім'єю, в розумінні положень ст. 3 СК України. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 21,23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Надаючи оцінку джерелу походження коштів, за які було набуто спірне майно, суд знаходить доведеною обставину того, що воно придбавалось за особисті кошти відповідача, під час його окремого проживання від позивача. Так, рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 20.09.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 694 742,66 грн. за договором позики укладеним 14.05.2015 року, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 65 000,00 доларів США. (Т. 1 а.с. 133). Позивачем не спростовано доводи відповідача щодо даного джерела походження коштів. Посилання [PERSON], на наявність спільних коштів від продажу квартири у м. Луганську та наявність заощаджень у розмірі 65000,00 доларів США та 10000,00 євро не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 77-81 ЦПК України. Суд оцінює критично твердження позивача про те, що факт проживання однією сім'єю та набуття майна в результаті спільної праці як членів сім'ї в період з 24 квітня 2011 року по 09 жовтня 2017 року нею підтверджено, оскільки сам факт спільного періодичного проживання в цей період не тягне за собою юридичних наслідків щодо поділу майна, а придбання майна внаслідок спільної праці сторін та спільних внесків, позивачем не підтверджено належними та допустимими засобами доказування. Досліджені судом фотоматеріали не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вказаний період, оскільки не доводять дану обставину та не містять дати коли були здійснені. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази не підтверджують факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період 24.04.2011 року по 09.10.2017 року, позивачем не надано доказів, що спірний автомобіль та квартира придбавалися сторонами внаслідок спільної праці чи за спільні кошти, тому жодних обґрунтованих підстав для встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання спірного майна спільним майном подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна немає. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору не компенсуються. Представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача 20500,00 грн. витрат на правничу допомогу за укладеним між [PERSON] та Адвокатським об'єднанням «Рек Лоерс» договором про надання правничої допомоги від 15.05.2018 року № 15/05/18/02 , що стосується даної цивільної справи. (Т. 1 а.с 206). Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. За умовами додаткової угоди від 16.05.2018 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 15.05.2018 року пунктом 1.1 передбачено, що [PERSON] здійснює перерахування грошових коштів у сумі 5000,00 грн до 25.05.2018 року та 8500,00 грн. у строк до 01.06.2018 року (Т. 1 а.с. 210). Факт оплати коштів у вказаному розмірі підтверджується квитанціями від 25.05.20018 року та від 01.06.2018 року. (Т. 1 а.с.211,212). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно із ч. 2 ст. 30 вказаного Закону порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За таких обставин, суд вважає, що понесені відповідачем судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 13500,00 грн. підлягають відшкодуванню позивачем. Стосовно витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., факт оплати яких підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи, то суд виходить з того, розмір даного гонорару не було обумовлено договром, додатковою угодою до нього укладеного між [PERSON] та Адвокатським об'єднанням «Рек Лоерс», відсутній також і акт виконаних робіт на підтвердження проведення відповідних послуг на дану суму. А тому суд приходить до висновку, що в цій частині витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: dismissed