Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

18.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що серпня 2007 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № SAMDN40000015255809, за яким вона отримала кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. та справно сплачувала банку грошові кошти у рахунок повернення кредиту, процентів за користування ними комісії тощо, виплативши банку за період з 02 жовтня 2007 року по 06 серпня 2011 рок; грошові кошти у сумі 3 872 грн. 00 коп. (це - тільки відповідно до квитанцій, які у неї збереглися. Насправді вона сплатила банку значно більшу суму, але частина квитанцій була мною втрачена. За її розрахунками вона повністю розрахувалась з банком за кредитним договором. Згідно останньої письмової вимоги, її борг за кредитним договором перед банка, нібито складає 23 630 грн. 00 коп. Зараз працівники банку, всупереч встановленому законом порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, вчиняють неправомірні дії - дзвонять їй по телефону ( переважно - у вечірній та нічної час), надсилають їй СМС-повідомлення з погрозами на її адресу та на адресу її родичів і дітей, письмові повідомлення - вимоги з надуманими розмірами заборгованості без будь- якого обґрунтування своїх вимог. Позивач вважаю, що такі дії відповідача носять характер докучання та незаконного примушення до вико\-нання цивільно-правових обов`язків, що містить в собі ознаки кримінального правопорушення, склад якого передбачений ст. 355 КК України. Позивач просить визнати дії відповідача протиправними та припинити ці протиправні дії. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилася, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав документи, а саме розрахунок заборгованості з якого вбачається , що позивачем [PERSON] борг погашено та відсутня заборгованість. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2018 року анкету-заяву про приєднання до «Умов та Привал надання банківських послуг у ПриватБанку підписано між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», що складає між нею та банком договір без номеру. Окрім того, матеріали справи містять копію заяви-кредитного договору № SAMDN40000015255809 від 02.08.2007 року та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , докази отримання картки (фото, копія паспорту), розрахунку заборгованості з якої вбачається, що станом на 21.03.2020 року відсутня заборгованість у [PERSON] , так як 21.03.2020 року погашена сума боргу у розмірі 23678.00 грн. Під час розгляду справи є встановленим те, що позивач заперечувала існування боргу, так як за її підрахунками заборгованість погашена. В свою чергу, АТ КБ «Приватбанк», надав суду документи які підтверджують наявність боргу та погашення позивачем заборгованості, вже під час розгляду справи в суді. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. В силу ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд зобов`язати відповідача зупинити протиправні дії, спрямовані на направлення смс-повідомлень, телефонних дзвінків, письмових вимог про зобов`язання [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором. Положенням ст.16 Цивільного Кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, таким способом може бути припинення дії, яка порушує право. Суд зазначає, що припинення дій, що порушують право, як спосіб захисту, полягає у припиненні триваючого цивільного правопорушення, яке впливає на суб`єктивні права, свободи та законні інтереси особи. За загальним правилом, триваючим визнається однократне порушення, що характеризується безперервністю його учинення протягом певного часу. Таке порушення безперервно зберігається невизначено тривалий час з початку його вчинення. Як вбачається з матеріалів справи, позовна вимога про зобов`язання відповідача припинити дії щодо безпідставного вимагання грошових коштів, по суті є вимогою про спонукання відповідача у майбутньому не вчиняти вказаних дій, а не вимогою припинити триваюче правопорушення, що підпадає під ознаки такого способу захисту як припинення дії, у розумінні ст.16 ЦК України. Рішенням суду має вирішуватись питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників цивільних правовідносин, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права. Згідно ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи відсутність факту вчинення відповідачем дій, які порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, погашення боргу позивачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, за його недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed