Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

18 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, який обґрунтувала тим, що вони перебувають з відповідачем у шлюбі з 6 вересня 2003 року. Від спільного життя вони мають малолітнього сина – [PERSON], [INFO]. З травня 2011 року вони припинили шлюбні відносини. 15 березня 2013 року відповідач був засуджений вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська до 3 (трьох) років та 1 місяця позбавлення волі. Відповідач не надавав та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні в режими відео - конференцзв’язку заперечував проти позову з огляду на те, що він відбуває покарання, не працює, а тому не має можливості надавати допомогу на утримання сина. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 вересня 2003 року, який було розірвано за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року, про що свідчить свідоцтво про одруження та копія рішення (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина – [PERSON], [INFO], який проживає та буде проживати разом із позивачкою, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.5). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи, зокрема : - матеріальне становище та стан здоров’я позивача, яка працює медичною сестрою у лікарні імені Мечникова та отримує заробітну плату у розмірі 2200 гривень на місяць; - матеріальне становище відповідача, який не має інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні, знаходиться у місцях позбавлення волі, але разом з цим має можливість там працювати та здійснювати відрахування на дитину ; - потреби дитини у харчуванні, забезпеченні її одягом; Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує ту обставину, що обов’язок утримання дітей покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи не стабільний дохід батька та прожитковий мінімум на дитину відповідного віку на рівні 1286 гривень, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з дня пред’явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби сина і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, яка передбачає мінімальний розмір аліментів. Доводи відповідача про неможливість надання матеріальної допомоги на утримання сина з причин відбування ним покарання в ІТК № 94, є безпідставними та в силу положень СК України, не звільняють останнього від обов’язку приймати матеріальну участь в утриманні дитини. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial