Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

19.08.2004 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 27.12.2004р. провадження по справі було зупинено на час розшуку відповідача. 28.05.2015р. справа прийнята до свого провадження суддею Лепехою В.А. та призначена до судового розгляду. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON]. Сторони проживають окремо. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. З урахуванням зазначеного та відсутності зі сторони відповідача заінтересованості у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечувала проти винесення судом заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача (а. с. 52). [PERSON] не з'явився в судове засідання. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду заяв про розгляд справи за його відсутності, не повідомив про причини неявки (а. с. 50). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися\~Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний між ними 03.02.2006р. (а. с. 4; 55). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьком вказаний [PERSON] - відповідач по справі (а. с. 5). Син проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах\~Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є\~безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч. 3\~ст. 181 СК України\~передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений\~\~судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). В судовому засіданні було встановлено, що сторони розірвали шлюб, а позивач змінила своє прізвище з [PERSON] на Денесюк (а. с. 55). Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про його народження, тому, проживаючи окремо, відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком дитини, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати свою дитину, яка проживає з матір'ю до досягнення нею повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивачки на утримання дитини до її повноліття, в долі від доходу (заробітку). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, на стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, приймаючи до уваги обов'язок батька утримувати свою дитину, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та стягнення аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/4 \~частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved