Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

18.05.2020 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.04.2016 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщевою О.А., на праві приватної власності [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстровані також: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання відсутній без поважних причин понад шість місяців, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає. В будинку відсутні будь-які особисті речі відповідача. Позивач зазначає, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, а ні інші члени сім`ї [PERSON] не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, в зв`язку з реєстрацією відповідача у будинку, позивач позбавлена можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.06.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 16.06.2021. 16.06.2021 та 09.07.2021 судові засідання відкладені у зв`язку з неявкою відповідача. 23.07.2021 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом, та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав. Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі продажу житлового будинку від 27 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщевою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 240, право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.04.2016, номер запису про право власності: 14347928, будинок [ADDRESS] в цілому належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6, 8). З копії заяви [PERSON] від 27.04.2016 та зареєстрованої в реєстрі за № 239, вбачається, що [PERSON] підтвердив той факт, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , набувається його дружиною - [PERSON] за її приватні особисті кошти та вищевказаний будинок буде її приватною особистою власністю, правовий режим спільного майна подружжя на цю нерухомість не розповсюджуватиметься. Справжність підпису в зазначеній заяві [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщевою О.А. (а.с. 7). Відповідно до Витягу № 277 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.05.2021 виданої головним спеціалістом відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Власенко О. позивачу [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). В той же час, Актом обстеження складеним 14 травня 2021 року депутатом Зміївської міської ради Двигуном Є.І. в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак, фактично за вказаною адресою не проживає понад шість місяців (а.с. 10). \~Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У зв`язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, але фактично там не проживає, [PERSON] як власник житла, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України\~власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на вище викладене, враховуючи відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання понад шість місяців без поважних причин, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] в частині позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору на підставі заявленого клопотання, задоволеного ухвалою від 02 червня 2021 року, з відповідача [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 908 грн 00 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved