Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

18.04.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення із відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору без номера від 17.03.2010 року в сумі 45866,89 грн. та понесених судових витрат по справі. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 17.03.2010 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір без номера, згідно якого банк надав останньому кредит у розмірі 10100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, а в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 28.02.2018 року заборгованість становить всього 45866,89 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 9614,71 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 31060,88 грн., заборгованість за пенею 2530,97 грн., штраф (фіксована частина)- 500,00 грн. , штраф (процентна складова) 2160,33 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій просить застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу на підставі ст. 61 Конституції України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір без номера, згідно якого банк надав останньому кредит у розмірі 10100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку , складає між ним і банком договір , що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, а в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з розрахунком станом на 28.02.2018 року заборгованість становить всього 45866,89 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 9614,71 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 31060,88 грн., заборгованість за пенею 2530,97 грн., штраф (фіксована частина)- 500,00 грн. , штраф (процентна складова) 2160,33 грн. Ці обставини підтверджуються копією кредитного договору без номера від 17.03.2010 року ( який складається із анкети - заяви, умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів банку), розрахунком заборгованості. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9614,71 грн. суд вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Встановлено, що строк дії кредитного договору відповідно до п. п.1.1.7.12 [PERSON] з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року визначений дванадцятьма місяцями з моменту його сторонами. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення діїі договору, він автоматично лонгується на той же строк. Разом з тим позивачем не надані інші докази про термін дії кредитного договору, зокрема інформації про видані відповідачу кредитні картки із зазначенням терміну їх дії. Отже відповідачем кредитні зобовязання не виконанні належно, борг за тілом кредиту повністю не повернутий. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 31060,88 грн. суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяці (яка нараховується на залишок заборгованості) становить 2,5 %, як і зазначив представник позивача у позовній заяві та розрахунку заборгованості. Враховуючи вимоги ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд приходить до висновку, що позивачем належно дотримуються умови кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом за ставкою, визначеною договором в розмірі 2,5% на місяць, на противагу цьому відповідачем дані кредитні зобовязання належним чином не виконувалися. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] останній черговий місячний платіж на погашення кредитних зобовязань відповідачем внесено 12.06.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6 зворотна сторона). Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязаний вносити черговий місячний платіж до 25 числа місяця, таким чином відповідачем порушено умови кредитного зобовязання з 25.07.2017 року. Отже, застосовуючи позовну давність до даної вимоги, суд вважає, що проценти за користування кредитом підлягають частковому стягненню, а саме за останніх 36 (тридцять шість) місяців, що передують місяцю зверненню позивача до суду в сумі 8653,32 грн. ((9614,71грн. *2,5%)*36 місяців) Щодо вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення пені з відповідача за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 18.04.2018 року, тому річний строк визначається з 18.04.2017 року по 18.04.2018 року. З врахуванням заявлених вимог банку та заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, вимога про стягнення пені на користь позивач підлягає частковому задоволенню в сумі 550,00 грн. Суд вважає, що вимога про стягнення штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 2160,33 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-2003цс15 від 21.10.2015 року) за ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач належно не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] слід стягнути заборгованість по кредитному договору від 17.03.2010 року на загальну суму 18818,03 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 9614,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8653,32 грн., заборгованість за пенею та комісією 550,00 грн. Врешті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України суд покладає на сторони судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, а саме з відповідача на корить позивача слід стягнути судовий збір в сумі 722,90 грн.

Outcome: partial