Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останньої на її користь заборгованість за договором позики від 31.05.2013 року в сумі 10 000 грн. та судові витрати, понесені нею при подачі позову. В обґрунтування позову зазначила, що 31.05.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого остання позичила у неї 10 000 грн. строком на 3 місяці. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернула, на її вимогу їх повернути жодним чином не реагує. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду відповідач неодноразово вчасно та належним чином повідомлялась, однак про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Предметом позову [PERSON] є зобов'язання, що випливають з позикових правовідносин, а його підставами - фактичні обставини (юридичні факти) укладення договору позики, виконання його умов позикодавцем та неналежне виконання зобов'язань позичальником. Правовідносини, що випливають з договору позики, регулюються статтями 1046-1053 ЦК України. Змістом договору позики є передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів (речей) та зобов'язання останнього повернути позикодавцю суму позики на певних умовах (стаття 1046 ЦК). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Судом установлено, що 31.05.2013 року відповідачем було надано розписку про отримання нею від позивача грошових коштів у розмірі 10 000 грн. строком на три місяці (а.с.15) Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У вказаний в розписці строк відповідач борг не повернула. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Враховуючи наявність у відповідача боргових зобов'язань перед позивачем, їх невиконання і не повернення позивачу всієї отриманої суми позики, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved