overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

17.12.2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, 01.08.2003 року між ними у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №773. Від шлюбу маюсь сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого виникали сварки та суперечки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Вважає подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім'ї неможливим. В судове засідання позивач не з'явилась, про день, час та місце його проведення повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами зареєстрований 01.08.2003 року між ними у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис №773 (а.с.4). Від шлюбу маюсь сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення судом. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

17.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, проживають окремо, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач не надає достатню матеріальну допомогу на утримання доньки, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала по підставах, викладених в позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, про що надав письмову заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 12.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.02.2006 року було зроблено актовий запис № 43 та видано свідоцтво про укладення шлюбу, [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON], народилася, [INFO] року, про що в книзі реєстрації народжень 2007 року березня місяця 13 числа зроблено відповідний запис № 28, батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, працює машиністом на ДП «Артемсіль». Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, згоден на сплату аліментів на неповнолітню дитину в сумі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 цього ж Кодексу частка заробітку/доходу/, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, позивачка виховує і утримує дитину сама, відповідач має можливість утримувати дитину, так як здоровий, інших утриманців не має, непрацездатних батьків не має, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 229,40 гривень. Згідно статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

17.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 27.10.2011 року, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дитину просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2011 року /а.с.3/, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. /а.с.4/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

17.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 2429,91 грн. та грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 5078,69 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах, після чого звільнилася з роботи за власним бажанням, однак відповідачем не було проведено з нею остаточного розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю визначений статтею 43 Конституції України. За змістом ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України), в тому числі і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки») З матеріалів справи слідує, що 04.12.2003 року позивач була прийнята на роботу до Публічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» (далі - роботодавець), звідки була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 04.12.2013 року. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 2429,91 грн., компенсація за невикористані відпустки за період з 04.12.2009 року по 04.12.2013 року - 5078,69 грн., що стверджується відповідними довідками роботодавця від 11.12.2013 року. Оскільки відповідач не дотримався вимог діючого трудового законодавства щодо регулярної і повної виплати заробітної плати позивачу в період її роботи, що призвело до порушення її трудових прав, та враховуючи відсутність спору про розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

17.12.2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача з вимогами: про усунення перешкод в участі у вихованні малолітнього внука - [PERSON], [INFO], із встановленням режиму спілкування з дитиною - кожної суботи, з 09 години до 19 години, без присутності матері дитини. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач позов не визнав. Третя особа вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, побачення позивачів з онуком повинно проводитись у присутності матері дитини. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачі є дідусем та бабусею малолітнього внука - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з відповідачем [PERSON], яка є матір'ю дитини та чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з внуком (а.с.4-7). Відповідно п.4.2 рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної в місті Чернігові ради №51 від 24.03.2014 року, затверджений висновок комісії з питань захисту прав дитини, згідно якого можливо встановити такий режим спілкування дитини з позивачами - щосуботи, з 10 години до 14 години, у присутності матері дитини. Відповідно до ст.257 Сімейного Кодексу України, баба та дід мають право на спілкування зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. При наявності перешкод з боку батьків дитини позивачам гарантоване право на звернення до суду із позовом про усунення цих перешкод. Суд, виходячи з вищевказаної норми сімейного законодавства, інтересів дитини - встановлює наступний режим спілкування позивачів з дитиною: щосуботи, з 10 години до 14 години, у присутності матері дитини, до досягнення дитиною трьохрічного віку, а з 26.07.2015 року - без присутності матері дитини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

17.12. 2013 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов і пояснила, що 17.10.2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У обох перший шлюб.Від шлюбу народилася донька. Сімейне життя не склалося через несумісність характерів.Між ним і відповідачкою почали виникати суперечки, рукоприкладство зі сторони відповідача, через що шлюбні відносини припинені рік назад.Миритися з відповідачем вона не бажає. Спору за розподіл спільно нажитого майна, за місце проживання дочки на даний час немає. Оскільки відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то позивачка просить шлюб між ними розірвати. Відповідач визнав позов . Погодився на розірвання шлюбу.Пояснив, що позивачка слухає свою маму, а не живе своїм розумом, а тому примирення між ним і позивачкою неможливе.Вони не проживають спільно вже півтора року.Просить задовольнити позов. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб ( а.с. 4) сторони зареєстрували шлюб 17.10.2010 року. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з показів сторін у суді збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам обох,миритися сторони не бажають. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу. В силу ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Спір про місце проживання дочки на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

17.12.2013 року позивачка звернулась із позовом, у якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 06.08.2010 року виконкомом Калінінської селищної ради м. Свердловська Луганської області, актовий запис №18. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що шлюбні відносини сторони припинили підтримувати з квітня 2012 року. Сторони перестали вести спільне господарство, подальше спільне життя й збереження родини неможливі. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 п. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб, шлюб між [PERSON], [INFO], уродженцем м. Дружба, Харезмської області, Узбекістан та [PERSON], [INFO], уродженкою смт. Калінінський, м. Свердловськ Луганської області, зареєстрований 06.08.2010 року виконкомом Калінінської селищної ради м. Свердловська Луганської області, актовий запис № 18. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Позивачка зазначила, що причиною припинення сімейних стосунків є психологічна несумісність характерів сторін, внаслідок чого у родині постійно виникали сварки, відповідач не працює та не має постійних заробітків, не приділяє належної уваги родині, також відповідач підіймав руку на позивачку у присутності дитини. Поновлювати шлюбні відносини позивачка не має наміру, оскільки його збереження суперечить її інтересам. На підставі вищевикладеного суд вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу є недоцільним, оскільки суперечить інтересам сторін, також примирення між ними не може бути. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

17.12.2013 року позивачка звернулась із позовом, у якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 16.12.2011 року виконавчим комітетом Володарської селищної ради м. Свердловська Луганської області, актовий запис №50. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що шлюбні відносини сторони припинили підтримувати з вересня 2012 року. Сторони перестали вести спільне господарство, подальше спільне життя й збереження родини неможливі. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 п. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб, шлюб між [PERSON], [INFO], уродженцем с. Заводи, Ізюмського району, Харківської області та [PERSON] [INFO], уродженкою смт. Володарськ, м. Свердловськ Луганської області, зареєстрований 16.12.2011 року виконавчим комітетом Володарської селищної ради м. Свердловська Луганської області, актовий запис № 50. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Позивачка зазначила, що сторони не знаходили порозуміння між собою, що призводило до конфліктів, сварок, образ, докорів, вони втратили повагу один до одного. Поновлювати шлюбні відносини позивачка не має наміру, оскільки його збереження суперечить її інтересам. На підставі вищевикладеного суд вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу є недоцільним, оскільки суперечить інтересам сторін, також примирення між ними не може бути. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

17.12.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 01 листопада 2013 року, від якого вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На даний час дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку кожного місяця та до його повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки його заробітку кожного місяця та до її повноліття. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

17.12.2013 року ТОВ «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за опалення та підігрів води, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ТОВ «Крамтеплоенерго» з 01.01.2007 року по теперішній час відповідно встановленим Краматорською міською радою тарифам здійснює поставку теплової енергії та гарячого водопостачання фізичним особам - споживачам послуг, в тому числі і відповідачам. Відповідачі проживають в [ADDRESS]. В період з 01.05.2009 року по 01.10.2013 року відповідачка ухиляється від сплати за поставлену теплову енергію та підігрів води. В результаті за нею утворилася заборгованість в сумі 3006,92 грн. Відповідачкою заборгованість не погашена. Просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 3006,92 грн., а також судовий збір у розмірі 229,40 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд застосувати строк позовної давності щодо боргу. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], та згідно п.18 Правил надання населенню послуг водотеплозабезпечення та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року за №1497, зобов'язана вчасно вносити плату за користування комунальними послугами по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Як вбачається з довідки по особовому рахунку відповідачки, заборгованість за період з 01.05.2009 року по 01.10.2013 року складає 3006,92 грн. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється в три роки. Згідно вимог ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Суд не вбачає підстав для застосування к цим вимогам трьох-річного строку позовної давності, оскільки згідно копії особистого рахунку відповідачки, вона в період з 01.05.2009 року до 01.10.2013 року неодноразово здійснювала оплату за використану нею теплову енергію та гаряче водопостачання, тому в цьому випадку перебіг позовної давності переривається. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за період з 01.05.2009 року по 01.10.2013 року в розмірі 3006,92 грн. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 229,40грн.

Outcome: approved