Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

18.03.2019 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком дії шість місяців; визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов'язки, а саме : 1) обмежити спілкування [PERSON] з нею та її дітьми; 2) заборонити [PERSON] наближатися ближче 100 метрів до місць частого її та дітей відвідування : місця фактичного проживання, місця реєстрації, місця навчання, та інших місць частого відвідування; 3) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її та її дітей, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 4) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори ( в тому числі, смс- повідомлення) з нею та її дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2013 року по 13 січня 2019 року спільно проживала, вела спільне господарство та побут разом з [PERSON] За час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яку [PERSON] не визнав. Однією з підстав припинення сімейних відносин стало вчинення ним домашнього насильства, що проявлялося в постійних конфліктах, суперечках, нанесенні тілесних ушкоджень їй та її дітям, а також, погрози вбивством. Однак, після припинення сімейних відносин [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство, що полягає в словесних публічних образах відносно неї, що принижує її честь та гідність, погрозах та нанесеннях їй та її дітям тілесних ушкоджень, свідками якого стають її діти, що впливають на їх психоемоційний стан. За вчинення домашнього насильства [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім цього, 10.03.2019 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень їй та синові порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. Оскільки вона самостійно нездатна захиститися від неправомірних дій кривдника, тому звернулася до суду з даною заявою з метою ефективного, дієвого та невідкладного захисту та недопущення повторних випадків домашнього насильства. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від заявника до суду надійшла письмова заява, в якій просила розглянути справу без її участі, вказала, що вимоги заяви підтримує повністю з підстав, вказаних у ній, вимоги заяви просила задовольнити у повному обсязі. Від представника служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради надійшла письмова заява, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення вимог даної заяви. Заінтересована особа [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Оскільки усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що заявниця та [PERSON] перебували фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали як сім'я з 2013 року по 13 січня 2019 року. Заявниця [PERSON] має трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та фактично проживає разом з дітьми без реєстрації по [ADDRESS]/а.с.5,6,7/. Місцем реєстрації заявниці та її неповнолітніх дітей є [ADDRESS]/а.с.11/. Заявник у своїй заяві посилається на те, що [PERSON] є батьком найменшої дочки [PERSON], однак доказів даного факту не надала. Як слідує з копії постанови судді від 19.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП. Так, у постанові вказано, що 26.04.2016 року [PERSON] близько 12 год. за місцем свого проживання вчинив сварку із співмешканкою [PERSON], висловлював в її адресу слова образ та погроз, чим міг спричинити її здоров'ю моральної та психологічної шкоди/а.с.9-10/. Крім цього 10.03.2019 року заявниця [PERSON] звернулася до органів поліції із заявою, в якій вказала, що 10.03.2019 року близько 01 год. [PERSON] , перебуваючи біля будинку по [ADDRESS], за її місцем проживання, на грунті особистих неприязних відносин спричинив їй тілесні ушкодження. Відомості про заяву, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення було внесено органами поліції до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1ст. 125 КК України. /а.с.8/. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявник та її неповнолітні діти, як жертви домашнього насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці та її неповнолітніх дітей, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно кривдника строком на шість місяців. На підставі вище встановленого, суд вважає за можливе заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 100 м до місць фактичного проживання та реєстрації заявника та дітей, до місця роботи заявниката та місця навчання дітей. Також, суд задовольняє вимоги про застосування обмежувального припису у вигляді заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх. Крім цього суд вважає за доцільне задовольнити вимогу заяви та встановити заборону [PERSON] вести листування, телефоні переговори або контактувати з постраждалими через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб, оскільки такі можливі дії можуть становити загрозу заявнику і її дітям та впливати на їх психоемоційний стан. Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні вимоги, що стосується інших місць частого відвідування постраждалими, оскільки дана вимога заявником не конкретизована, що суперечить вимогам закону. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 6 місяці. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial