overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01.03.2008 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 44. Свої вимоги мотивує тим, що 01.03.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO] Їхнє сімейне життя не склалося, вона з дитиною проживає окремо. Вважає, що їхня сім'я розпалася, відновлювати стосунки з відповідачем не бажає, тому звернулася до суду з відповідним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, справа розглядається в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони 01.03.2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 44, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 16.09.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім'ї Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сім'я розпалася, подружні відносини припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до громадянки [PERSON], в якому вказав, що 2 квітня 1999 року між ними був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого він придбав у неї будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Лимани, вул. Курортна, 30. Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Позивач та його представник до судового засідання не зявились, представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Відповідач та представник третьої особи до судового засідання не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 2 квітня 1999 року позивач уклав на товарній біржі «Нерухомість-Південь» письмовий договір № 3809, за яким придбав у громадянки [PERSON], будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Лимани, вул. Курортна, 30. 5 квітня того ж року він зареєстрував даний договір в комунальному підприємстві «Миколаївське МБТІ» та отримав на своє імя реєстраційне посвідчення. В даний час позивач дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з 14 червня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають сина, [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними припинені пів роки тому з причини відсутності взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Вважає, що шлюб розпався остаточно та не бачить сенсу у подальшому його існуванні. Позивач до зали судових засідань не прибула, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище без змін. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному веб-порталі «Судова влада України», однак у судове засідання не прибув. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3\~ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку 14 червня 2014 року, актовий запис № 364. У шлюбі мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Відповідно до ч. 3\~ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із доводів позову вбачається, що сімейні відносини між сторонами тривалий час не підтримуються та припинені з причини втрати взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, вважає, що їх сімя розпалась остаточно і надалі не може бути збережена, на примирення не згодна. Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам позивача. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням залишити без змін. У звязку з задоволенням позову у повному обсязі, відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нию та відповідачем, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що подальше збереження шлюбу та сімї з відповідачем неможливе, так як в період подружнього життя між ними почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. У судове засідання позивач надала суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Строк на примирення не потрібен, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Мірошниченко». У судове засідання відповідач надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Строк на примирення не потрібен. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Судом встановлено, що сторони 14.02.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського районного управління юстиції у Чернігівській області зареєстрували шлюб, актовий запис за №07, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕЛ №082812. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. Подружжя неодноразово намагалось налагодити нормальне сімейне життя, але спроби давали результат лише на деякий час. Останнім часом відносини в сімї загострились, позивач впевнилася, що подальше сімейне життя з відповідачем не є можливим, як і збереження сім'ї. Після звернення позивача до суду, сторонам 25 жовтня 2016 року надавався строк на примирення терміном на 1 місяць, але подружжя не примирилось. На даний час подружжя проживає за різними адресами, сімейних стосунків не підтримують. Відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя якщо, це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу та сімї неможливе, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 грудня 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у дніпропетровській області, актовий запис №1790 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з квітня 2015 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 грудня 2011 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 23 серпня 2012 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 23 серпня 2012 року виконкомом Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 12. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із Боженко на [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є його батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працездатний і зобов'язаний це робити, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частині всіх його заробітків щомісячно. В судове засідання сторони не з'явилися, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши письмові докази в ній, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 6 липня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком малолітньої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 6). Однак участі в її вихованні та утриманні як батько не приймає, хоча згідно зі ст.180 СК України зобов'язаний це робити до досягнення дитиною повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обов'язок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, матеріальне становище дитини, стан її здоров'я, та стан здоров'я і матеріальне положення платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів своїх заробітків (доходів) щомісячно, але розмір щомісячних аліментів не повинен бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне викання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривен 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісяця з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 18.02.2012 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Крім того, просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі з 18.02.2012 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами є неможливим. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. З копії свідоцтва про народження дитини (а.с.7) убачається, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що є підставою стягнення аліментів. Оскільки відповідач не надає допомоги на утримання дитини з нього слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 07 липня 2007 року у відділі РАЦС по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області вона зареєструвала шлюб з [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 276. Прізвище після реєстрації шлюбу не змінювала. Від шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З жовтня 2016 року вони припинили спільне проживання. Діти проживають із нею. [PERSON] свого обовязку утримувати дітей не виконує. Він здоровий, працездатний чоловік, інших утриманців немає. Постійно ніде не працює, має підробіток у таксі на власному автомобілі, отримує мінливі нерегулярні доходи, в зв'язку з чим розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Для забезпечення всіх потреб дітей вважала, що достатнім буде стягувати з [PERSON] для утримання дітей на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісяця на кожну дитину, однак зменшила позовні вимоги та просить стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в твердій сумі в розмірі по 550 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідач та його представник із зміненими позовними вимогами погодилися та просить справу розглядати без його участі. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.3-4/. На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Неповнолітні діти перебувають на утриманні позивачки. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідач є фізично здоровою людиною, має нерегулярний дохід, інших дітей та непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати відповідно до СК України немає, а тому суд приходить до висновку, що необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 550,00 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, стягнути з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору. .На підставі ст.,ст. 180-182, 184 СК України та

Outcome: approved