Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

17 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому у користування житлову кімнату площею 9,30 м2, [PERSON] - 16,60 м2, залишити інші приміщення у загальному користуванні. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що йому належить 1/3 спірної квартири, відповідач чинить перешкоди у користуванні майном. Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У заяві від 11.02.2021 посилався на погіршення стану здоров`я через мікроінсульт. Відповідач у судове засідання не з`явилась, її представник надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та про часткове визнання позову. Відповідач 05.02.2021 надала відзив на позов, в якому вказала, що позов визнає частково, а саме вважала, що слід виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 9,30 м2., а відповідачу житлову кімнату площею 16,60 м2 з балконом, залишивши всі інші приміщення у загальному користуванні. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін по справі. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2020 спадкоємцями майна [PERSON] ,1933 р.н., яка померла [INFO] є її донька [PERSON] - 2/3 частки та син [PERSON] - 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2020 [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 спірної квартири. Жодна з сторін не виказує бажання отримати матеріальну компенсацію за свою частку спільного майна, домовленість між ними щодо порядку користування квартирою відсутня, тому такий порядок користування може встановити суд. Разом із тим, у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, що не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, яка у відповідності до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм матеріального права. Як убачається із технічного паспорту на вказану квартиру, вона складається із двох жилих кімнат площею 16,60 м2 та 9,30 м2, кухні площею 5,90 м2, ванної кімнати та туалету площею 2,50 м2, коридору площею 5,6 м2, комори площею 0,90 м2, балкону площею 0,8 м2. Загальна площа квартири 41,6 м2, житлова площа 40,8 м2. Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Таким чином, жодна з кімнат не відповідає встановленим нормам жилої площі для проживання сім`єю з двох осіб, тому слід керуватися критерієм зручності кімнати для проживання. Обидві сторони просили виділити позивачу кімнату площею 9,30 м2, а відповідачці 16,60 м2. При цьому відповідачка наполягала на уточненні, що кімната з балконом. Позаяк балкон нерозривно зв`язаний з кімнатою, яку обидві сторони просили виділити відповідачці, суд приходить до висновку, що виділяючи кімнату відповідачці, слід уточнити, що кімната виділяється з балконом. Враховуючи зазначені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що необхідно встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного на користування квартирою: [PERSON] в індивідуальне користування виділити у квартирі житлову кімнату площею 9,30 м2, [PERSON] в індивідуальне користування залишити житлову кімнату площею 16,60 м2 із балконом площею 0,8 м2; кухню площею 5,90 м2, ванну кімнату та туалет площею 2,50 м2, коридор площею 5,6 м2 та комору площею 0,90 м2 залишити в сумісному користуванні, таким чином задовольнивши позов частково та врахувавши інтереси та частки сторін у спірній квартирі. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатив 840,80 гривень судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №10 від 17.10.2014 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 420,40 грн.

Outcome: partial