Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

18 лютого 2016 року, діючи в інтересах [PERSON], до суду із позовною заявою звернувся представник позивача [PERSON] та відповідно до вимог якої, просить визнати за його довірителькою право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що 15.10.2002 року помер [PERSON], який за життя розпорядився своїм майном, склавши заповіт на користь [PERSON] (ініціатора позову). [PERSON] є єдиним спадкоємцем спадкування за заповітом, що прийняла спадщину та у встановленому законом порядку звернулася в Радехівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, при цьому отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Проте, в переліку спадкового майна, на яке видане свідоцтво не вказано право на середню земельну частку (пай) розміром 2,40 га, що розташована на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, оскільки за час свого життя, померлий не отримав відповідний сертифікат на земельну частку (пай), не виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку та не здійснив державну реєстрацію права власності такої. Зазначає, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію її майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому [PERSON] вимушена звернутися з позовом до суду. Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, просить вимоги задоволити. Представники позивача та відповідача, надавши письмові заяви із підтриманням і визнанням позовних вимог, клопотали про розгляд справи за їх відсутності (а.с.17-18). Окрім цього, представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив суд задовольняючи такі, визнати за його довірителькою право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, застосування технічних засобів фіксування судового засідання та на підставі представлених суду доказів. У розумінні положень ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, судом встановлено, що померлий 14.10.2002 року [PERSON] (а.с.7), зробивши за життя заповідальне розпорядження, заповів усе своє майно та майнові права [PERSON] позивачці у справі (а.с.5). За змістом ст.549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. Із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003 року за реєстровим №1279 вбачається беззаперечний факт прийняття спадщини [PERSON], після смерті [PERSON] (а.с.6). Окрім наведеного, обставини прийняття [PERSON] спадщини (ст.549 ЦК УРСР), стверджуються також і даними, викладеними у довідці Вузлівської сільської ради Радехівського району №2142 від 24.11.2015 року (а.с.11), згідно якої визначається, що позивачка фактично вступила у володіння спадковим майном. 24.04.2001 року, тобто за життя [PERSON], у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету Вузлівської сільської ради №11 останнього, в числі інших осіб, було включено в додаткові списки на право на середню земельну частку (пай), із наданням дозволу на виділення паю в натурі в земельному масивів урочищі «Залісся» (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. У даному випадку правовстановлюючі документи на виділену земельну ділянку за життя спадкодавцем оформлено не було, оскільки такий помер 14.10.2002 року (а.с.7). Право на земельну частку (пай) є особистим майновим правом, таке право входить до складу спадщини. На підставі абз.2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006р. №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» за №666/94 від 10.11.1994року встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом успадкування. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Узагальнюючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а від так підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, такий в розмірі 551 гривня 20 копійок слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved