Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

17 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить розділити спільне майно подружжя, а саме, квартиру [ADDRESS] та зареєстрована на ім`я [PERSON] , визнавши за нею, [PERSON] право власності на квартиру і стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину квартири в розмірі 180 516 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 30 серпня 2002 року, що зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 581. Від шлюбу мають двох дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Разом з тим, на розгляді у Ладижинському міському суді на розгляді знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. За час перебування сторін у шлюбі, вони разом придбали майно, яке являється їх спільною сумісною власністю. Так, 25 вересня 2017 року ними на підставі договору купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. за реєстром №1251, було куплено квартиру [ADDRESS] . Ринкова вартість квартири згідно зі звітом з незалежної оцінки квартири, виготовлено суб`єктом оцінювальної діяльності [PERSON] , складала 361 032 грн. Виходячи з вартості всієї квартири 1/2 її частини буде складати 180 516 грн. Таким чином, квартира, яка була куплена під час подружнього життя та зареєстрована на ім`я відповідача, є спільним сумісним майном і частки в ньому є рівними - тобто по Ѕ на кожного. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 02.12.2019 позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме: просить поділити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 73,5 кв.м. та житловою площею 44,5 кв. м шляхом визнання права власності на Ѕ частину цієї квартири за позивачем [PERSON] , іншу Ѕ частину квартири залишити у власності [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, змінені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від його представника адвоката Красіловського В.О. до суду надійшла заява, у якій вони просять слухати справу у їх відсутність, змінені позовні вимоги визнають. Просять стягнути солідарно з відповідача та позивача по 902 грн 58 коп. судового збору. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження сторони зареєстрували шлюб 30.08.2002, серія та номер [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.09.2017 [PERSON] купив [ADDRESS] за ціною 361 032 грн, який було посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. за реєстром №1251 (а.с. 10-11). Таким чином, суд вважає встановленим, що квартиру [ADDRESS] було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, докази того, що майно набуто за кошти, що належали одному із подружжя відсутні, а тому суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною власністю подружжя. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З підстав викладеного вище, суд дійшов висновку про необхідність визнання квартири [ADDRESS] спільною частковою власністю подружжя та виділення в порядку поділу майна подружжя у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частини квартири кожному. Згідно зі ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно з частинами 3, 4 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 902 грн 58 коп. судового збору. Повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 902 грн 58 коп.

Outcome: approved