Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

18 січня 2018 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі - відповідач), зареєстрованого 03 грудня 1994 року, про що Більмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис № 94, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що з початку 2015 року з відповідачем шлюбні відносини припинила через те, що він покинув її, разом із нею не проживає. Позивач проживає в іншому селі з іншим чоловіком. Після розірвання шлюбу бажає зберегти прізвище [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 21.12.2017 Більмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 03 грудня 1994 року укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 94). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Виходячи з пояснень позивача, судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, відсутнє взаєморозуміння та бажання до примирення між сторонами. Позивач не має бажання відновлювати подружні стосунки і стверджує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач на добровільне розірвання шлюбу в позасудовому порядку не погоджується. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частин 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння і бажання відновлювати стосунки. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved