Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує копія повторного свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого Радехівським відділом реєстрації актів громадянського стану 10 липня 2001 року. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 25.12.1952 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження №00020570349 від 17.07.2017 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження №00020570505 від 17.07.2017 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00020570642 від 17.07.2017 року. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь позивача [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 11.03.1994 року, секретарем виконавчого комітету Барилівської сільської ради Радехівського районну Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №1, згідно якого все належне їй майно, заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 2,0876 га. Земельна ділянка загальною площею 2,0876 га складається з трьох земельних ділянок площею 1,5847 га, площею 0,4758 га, та площею 0,0271 га, що передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходяться на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Те що, вказане майно належало [PERSON] підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ЛВ №1695 виданим Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області 27.04.1999 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1271. Фактично прийнявши спадщину, позивач вступив в управління та володіння майном спадкодавця, та маючи намір оформити свої права на спадкове майно він звернувся до нотаріуса із метою отримання свідоцтва на право на спадщину. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів, а саме Державного акту на право власності на земельні ділянки, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Просить визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 2,0876 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 1,5847 га, площею 0,4758 га, та площею 0,0271 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Барилівської сільської ради Радехівського районну Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] (а.с.44). Спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , який звертнувся до нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 3.02.2020 року, а відтак є усі підстави замінити первісного позивача спадкоємцем [PERSON] (а.с.43). У підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримую повністю та просить його задовольнити (а.с.46). Представник відповідача Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.47). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с.Барилів Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , повторно виданим 10 липня 2001 року Радехівським відділом запису актів громадянського стану (а.с.7). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 25 грудня 1959 року, відділом ЗАГС, де [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України, №00020570349 від 17 липня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-9 зворот). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України, №00020570505 від 17 липня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-10 зворот). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00020570642 від 17 липня 2018 року, вбачається, що дошлюбне прізвище [PERSON] - « [PERSON] » (а.с.11-11 зворот). Згідно довідки №25 від 18.02.2019 року, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, померла [INFO] [PERSON] , до дня смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] , разом із нею, за вказаною адресою, проживав без реєстрації [PERSON] , [INFO] - племінник. Від імені померлої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області реєструвався заповіт за №1 від 11.03.1994 року (а.с.12). 11 березня 1994 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Барилівської сільської ради 11 березня 1994 року і зареєстрований в реєстрі за №1 (а.с.13-13 зворот). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1695, виданого 27.04.1999 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20.04.1999 року №185, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1271, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,0876 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.14 - зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved