Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

19.12.2013 року до Черкаського районного суду надійшла позовна заява прокурора в інтересах Свидівоцької сільської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради, ФОП [PERSON], [PERSON] та реєстраційної служби Черкаського РУЮ третя особа інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області в якій позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради №75 від 26.05.2010 року «Про надання дозволу суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі [PERSON] на оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №467680 від 02.06.2010 видане ФОП [PERSON] Крім цього позивач просив визнати недійсним договір купівлі продажу, №3296 від 13.09.2011 року, нерухомого майна, що розміщене в [ADDRESS], укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] та зобов'язати реєстраційну службу Черкаського РУЮ скасувати запис у державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень «Про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі літ. Б-1, В, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (номер запису: 41, в книзі: 1). Рішенням Черкаського районного суду від 04 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково у задоволенні вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та в частині зобов'язання реєстраційної служби скасувати запис про реєстрацію нерухомого майна відмовлено повністю. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2014 року рішення Черкаського районного суду залишено без змін. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задоволено частково. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано та справу у даній частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Тому виходячи з вищенаведених підстав суд розглядає справу в частині вимог зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року. В судовому засіданні позивач - прокурор Савченко С.В. уточнив заявлені позовні вимоги до Реєстраційної служби Черкаського РУЮ та просив суд викласти їх у наступній редакції: скасувати запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі літ. Б-1, В розташовані за адресою: [ADDRESS] (номер запису 41 в книзі 1) за [PERSON] В решті заявлених вимог позов підтримав повністю посилаючись на обставини наведені у позові та просив їх задовольнити. Представник позивача Свидівоцької сільської ради Чубін О.М. вважав вимоги прокурора законними та обґрунтованими, а тому просив їх задоволити. Представник відповідача реєстраційної служби Черкаського РУЮ Сафроненко В.А. погодився з позовними вимогами та зазначав у судовому засіданні, що в разі задоволення позову реєстраційна служба виконає рішення суду. Відповідачі ФОП [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не прибули, своїх представників не направили, листи що надсилалися за місцем їхньої реєстрації поверталися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому відповідно до вимог ст. 76, 77 ЦПК України вони вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд розглядає справу за їх відсутності за наявними у справі доказами. Представник третьої особи у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи і його неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в межах судового розгляду визначених ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні досліджено договір купівлі продажу нерухомого майна укладений 13 вересня 2011 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] про купівлю нерухомого майна - нежитлових будівель, що розташовані по [ADDRESS]. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №3290. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 13.09.2001 року відомості про відповідну реєстрацію договору купівлі-продажу внесені до державного реєстру. Прокурор у судовому засіданні обґрунтовуючи правові підстави для звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2011 року укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] зазначав, що право власності на дане нерухоме майно ФОП [PERSON] набула незаконно, що підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили в цій частині, а тому у разі невизнання договору купівлі-продажу недійсним з власності територіальної громади Свидівоцької сільської ради незаконно вибуде і земельна ділянка на якій розміщені дані будівлі, що порушує інтереси держави в особі Свидівоцької сільської ради. І як наслідок визнання правочину недійсним просив скасувати відповідний запис в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтями 316, 317 ЦК України визначено, що право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс 13 у справі за позовом про виділ майна зі спільної часткової власності та визнання права власності на це майно, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З огляду на наведені норми та обставини справи суд вважає, що законні права та інтереси Свидівоцької сільської ради під час укладення оспорюваного правочину були порушені, оскільки ФОП [PERSON] було відомо, що земельна ділянка на якій розміщені нежитлові приміщення їй для забудови не надавалась, в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо даної земельної ділянки відсутні відомості про надання дозволу на будівництво та про прийняття закінченого об'єкту в експлуатацію і як наслідок судом було скасовано рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради «Про надання суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі [PERSON] дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно». Як вбачається з листа інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області від 13.10.2013 року, при виїзді на місце в [ADDRESS] встановлено наявність недобудованих об'єктів: металевого каркасу - тимчасова споруда та цегляна незавершена споруда з ознаками вбиральні, однак провести заходи контролю не представилось можливим через відсутність на місці суб'єкта який здійснює забудову. Таким чином суд констатує фактичну відсутність побудованих та зданих в експлуатацію об'єктів будівництва на момент укладення договору купівлі-продажу від 13.09.2011 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Виходячи з положень ст.ст. 4, 203, 215 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між ПП [PERSON] та [PERSON] від 13.09.2011 є таким, що суперечить цивільному законодавству, оскільки на підставі цього договору було відчужено майно, на яке неправомірно зареєстровано право власності та перебувало у приватній власності в порушення вимог законодавства. За таких обставин, необхідним є також скасування запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно , що знаходиться в [ADDRESS] (номер запису:41, в книзі: 1). Таким чином, суд вважає вимоги позивача законними та обгрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved