Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

17.11.2018 року [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], надану йому для ведення індивідуального садівництва площею 0,0404 га. на підставі Державного акту на право приватної власності від 13.06.1994 року Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що йому на праві приватної власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], надану йому для ведення індивідуального садівництва площею 0,0404 га. кадастровий номер [NUMBER] на підставі Державного акту на право приватної власності від 13.06.1994 року Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області. Вказана ділянка не була зареєстрована, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю містить дописки, які внесені пастою іншого кольору, що не дає можливості однозначно тлумачити зміст поданого на реєстрацію документа. На даний час внести виправлення або здійснити видачу іншого Державного акту замість того який містить описки не можливо, оскільки таке не передбачено діючим законодавством. Посилаючись на те, що державний реєстратор не визнає його право власності на земельну ділянку, оскільки в поданому на реєстрацію Державному акті на право приватної власності на землю №Б/Н від 13.06.1994 року, який виданий Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області наявні дописки, які внесені пастою іншого кольору, що не дає змоги однозначно тлумачити зміст поданого на реєстрацію документа і унеможливлює проведення державної реєстрації, тому позивач просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 22.10.2018 року позивачу відмовлено у звільненні від сплати судового збору. Ухвалою суду від 22.10.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 25.10.2018 року представником позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в якій відповідачем зазначено Вознесенську міську раду Миколаївської області. Ухвалою суду від 30.10.2018 року провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 23.11.2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває в його власності з 1994 року, він нею користується і раніше проблем не було, але на даний час виникла необхідність в державній реєстрації зазначеного нерухомого майна, реєстратор не визнає належність йому як землі так і правовстановлюючого документа. Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, направив до суду відзив на позовну заяву, просить слухати справу без участі їх представника, не заперечують проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, щодо задоволення позовних вимог залишають на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 13.06.1994 року отримав Державний акт на право приватної власності, згідно якого йому на підставі рішення Бузької сільської ради від 28.12.1993 року за № 103 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0404 га., в межах території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, садове товариство «Сад над Бугом» для ведення індивідуального садівництва, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 607. Згідно виписки із рішення Бузької сільської ради народних депутатів № 103 від 28.12.1993 року передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 404 кв.м. розташовану на території Бузької сільської ради в кооперативі «Сад на Бугом». Згідно акту комісії у складі представника виконкому, власника ділянки та сусідів без номера та дати, [PERSON] на підставі рішення виконкому (сесії) Бузької сільської ради № 103 від 28.12.1993 р., встановлено в натурі межі відведеної земельної ділянки. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (сформований 19.06.2018 року) земельна ділянка площею 0,0404 га. кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення 01.05- для індивідуального садівництва на підставі Державного акту на право приватної власності від 13.06.1994 року, виданого Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована за [PERSON] в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку -19.06.2018 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Кришко Є.О. від 31.08.2018 року за № 42778406 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], оскільки подані заявником документи не відповідають вимогам п.2 ч 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме Державний акт на право приватної власності від 13.06.1994 року містить дописки, які внесені пастою іншого кольору,що не дає змоги однозначно тлумачити зміст поданого на реєстрацію документа. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Вознесенської міської ради від 30.03.2018 року за №145 змінено адресу садового будинку під літерою А-1, що належить на праві приватної власності [PERSON] з адреси в [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 ЦПК України право на звернення до суду має особа, права, свободи чи інтереси якої порушується, не визнаються або оспорюються, захист яких здійснюється судом у спосіб, визначений законом України. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів. За правилами частин 1 і 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, позивач [PERSON], звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, повинен був довести наявність фактів порушення його права власності на нерухоме майно, яким являється земельна ділянка площею 0,0404 га з кадастровим номером [NUMBER], відповідачем Вознесенською міською радою Миколаївської області, підтвердивши такі факти відповідними доказами. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ст. ст. 11, 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлено судом. На підставі статті 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо його право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Позивачем позов подано до суду з підстави, передбаченої статтею 392 ЦК України з обґрунтуванням відмови реєстрації їх права власності на вказану земельну ділянку через неможливість однозначно тлумачити зміст поданого на реєстрацію документа, а саме Державного акта на право власності на земельну ділянку через наявні в ньому дописки іншого кольору. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням відповідних записів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто, реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною встановлення фактів виникнення, переходу або припинення права. Таким чином, відмова реєстраційної служби (відповідача) у здійсненні реєстрації права власності через дописки в державному акті на право приватної власності на землю стосовно дати видачі документа, площі земельної ділянки, номера реєстрації не є підставою для визнання права власності на нерухоме майно за вказаним позовом.

Outcome: dismissed