Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

18.03.2020 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий двохмісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначив, що померла була його двоюрідною сестрою, після її смерті він не звернувся протягом шести місяців до нотаріуса, так як на похороні не був, постійно проживав за межами України. Про існування майна померлої йому відомо не було. Також вважав, що є більш близькі родичі ніж він. На початку березня 2020 року на його адресу надійшов лист з Української міської державної нотаріальної контори про необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Спір про спадкування відсутній, спадщина не визнана відумерлою, а отже вона є досі відкритою, тож він вважає, що має право на її прийняття, як єдиний спадкоємець, тому він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. 20 березня 2020 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 21 квітня 2020 року винесено ухвалу про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . 26 червня 2020 року винесено ухвалу відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 07 серпня 2020 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача та третьої особи про витребування доказів. Представник позивача та позивач в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явились, подали до суду заяву, в якому просили розглядати справу без їх участі позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечили проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Української міської ради Обухівського району Київської області в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явився, про поважність неявки суду не повідомив, заяв, клопотань суду не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань суду не подав. Третя особа [PERSON] та її представник в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явились, третьою особою двічі поспіль подано до суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантином. Оцінюючи можливість вирішення спору за відсутності сторін та третіх осіб суд приймає до уваги наступне. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Встановлений вказаним Законом строк сплинув 06.08.2020 року. Останній раз третя особа, представники відповідача та третьої особи приймали участь в судовому засіданні 07.08.2020 року, тому процесуальних переваг для них в період карантину, які б унеможливлювали вирішення справи при їхній неявці до суду, законом не передбачено. В обох клопотаннях третя особа недостатньо конкретизувала, які саме карантинні обмеження перешкоджають їй з`явитись в судове засідання, а сам факт наявності на території України карантину підставою для відкладення розгляду справи бути не може. Також суду не було повідомлено відомостей про наявність хвороб, які б перешкоджали учасникам процесу прийняти участь у судових засіданнях. 20 травня 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів». З 26 травня 2020 року в Київській області запроваджено послаблення протиепідемічних заходів відповідно до рішення Київської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій. Доводи третьої особи про віднесення міст Обухова та Житомира до «червоної» зони не вказують на існування таких карантинних обмежень, які б унеможливлювали прибуття до суду і участь у судових засіданнях. Таким чином, рішеннями Уряду та уповноважених органів місцевої влади були дозволені пасажирські перевезення у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному сполученні, що свідчить про необґрунтованість доводів третьої особи про неможливість прибуття до суду. На офіційному сайті суду неодноразово оприлюднювалась інформація щодо способів реалізації прав учасників судових розглядів щодо участі в судових засіданнях, зокрема шляхом особистої участі із застосуванням засобів індивідуального захисту або у режимі відеоконференції. Позивачі та треті особи не зверталась до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, до суду особисто не з`являлись. Наведені у клопотаннях третьої особи обставини, на думку суду, не свідчать про неможливість участі у судових засіданнях, оскільки обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином не перешкоджали третій особі або її представникові з`явитись до суду особисто або прийняти участь у розгляді справи іншим процесуальним способом. Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Приписи чиннного цивільного процесуального законодавства направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.). Зважаючи на викладене, враховуючи необхідність вирішення спору у розумні строки, суд оцінює процесуальну поведінку третьої особи як зловживання процесуальними правами, тому не вбачав підстав для задоволення її клопотання про відкладення розгляду справи і вважає можливим вирішити спір за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і померла [INFO] [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою, після її смерті він не звернувся протягом шести місяців до нотаріуса, так як на похороні не був, постійно проживав за межами України. Про існування майна померлої йому відомо не було. Також вважав, що є більш близькі родичі ніж він. На початку березня 2020 року на адресу позивача надійшов лист з Української міської державної нотаріальної контори про необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Спір про спадкування наразі відсутній, спадщина не визнана відумерлою, а отже вона є досі відкритою, та позивач має право на її прийняття, тож йому було роз`яснено право звернутися до суду. Вказані обставини підтверджуються сукупністю досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтвами про народження, свідоцтвами про смерть паспортами, свідоцтвами про право власності, свідоцтвами про право на спадщину, витягом із Спадкового реєстру, листом Української міської державної нотаріальної контори, матеріалами спадкової справи. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Матеріали спадкової справи містять заяви третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про прийняття спадщини [PERSON] , в яких вони приховали відомості по наявність іншого спадкоємця - позивача [PERSON] , чим було порушено його права як спадкоємця такої ж черги спадкування за законом на прийняття відповідної частини спадщини. Також це узгоджується із доводами позову про необізнаність позивача щодо існування обставин, які б давали йому можливість реалізувати свої права як спадкоємця у встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини. Суд вважає доведеними обставини, які покладені в основу позову, а саме те, що позивач постійно проживає за межами України, на похороні не був, про смерть спадкодавця та наявність спадкового майна йому не було відомо, оскільки це вбачається із матеріалів справи, узгоджується із доводами сторін та третіх осіб, висловленими у поданих суду заявах і клопотаннях, а також у підготовчому засідання. Доводи позивача про те, що його помилкове переконання про наявність спадкоємців за законом попередніх черг станом на час відкриття спадщини протягом тривалого часу перешкоджало пред`явленню позову ніким не спростовано, тому суд приймає їх до уваги при постановленні судового рішення, оскільки це свідчить про те, що після відкриття спадщини позивач не знав про факт порушення його прав, а звернувся до суду лише тоді, коли вважав свої права як спадкоємця порушеними. Крім того, на відміну від позивача, який подав на підтвердження своїх вимог письмові докази, відповідач та треті особи, будь-яких доказів по суті позовних вимог не подавали, нічим твердження позову не спростували, від явки до суду під час розгляду справи по суті ухилились. Оцінюючи вказані доводи про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, зважаючи на відсутність обґрунтованих і підставних заперечень відповідача та третьої особи, вирішуючи спір на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про наявність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З встановлених судом обставин вбачаються порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту. Під час розгляду справи судом було залучено до участі в розгляді [PERSON] як спадкоємця, не зазначеного у позові, тому коло осіб, які повинні були прийняти участь у справі судом визначено належно із врахуванням всіх доводів сторін та матеріалів спадкової справи. Заперечень від учасників процесу щодо способу захисту інтересів позивача ніким суду не представлено, тому належність і ефективність обраного позивачем способу захисту судом не оцінюється з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. При цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи той факт, що позивачу не було відомо про смерть сестри та відсутність більш близьких родичів у померлої не було, цим він був позбавлений можливості звернутися в строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що є поважною причиною пропуску строку, а тому суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву, оскільки вона відповідає вимогам ст. 1272 ч. 3 Цивільного кодексу України, та визначити позивачу додатковий строк у два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved