overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 ч. з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення від дня її звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] р. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач не бере участь в утриманні їхньої дитини. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 липня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 903, та від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, одруження з відповідачем виявилося невдалим, його не цікавить сімейне життя та він не бажає надавати гроші на утримання їхньої дитини, яка знаходиться на її утриманні та вихованні. Сторони не надали суду доказів стосовно свого матеріального становища, своїх заробітків (доходів), стосовно того, чи мають вони інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків та/або дітей. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач є непрацездатним та/або страждає на будь-які хронічні захворювання та/або що з нього проводяться стягнення по виконавчим документам. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати дитині таку допомогу. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 26 липня 2007 року у виконкомі [PERSON] сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №14. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивачка просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не зявилась, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. В судове засідання відповідач не з'явився, однак надав письмову заяву в якій проти позову не заперечував та просив слухати справу у його відсутності. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 26 липня 2007 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом [PERSON] сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №14 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній, діти після розірвання шлюбу залишається з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. [PERSON] той факт, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам неповнолітніх дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 31 липня 2010 року у відділі ДРАЦС Виноградівського РУЮ зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №90. В даному шлюбі у них народилися дочка [PERSON] Домініка Михайлівна (20.08.2011 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала письмову заяву в якій обставини справи підтвердила, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву, в якій обставини справи підтвердив, позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 31 липня 2010 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №90. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] Домініку Михайлівну, [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишається з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними та зареєстрований 25 вересня 1999 року у виконкомі Тростянецької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області за актовим записом № 08, посилаючись на те, що протягом всього подружнього життя у них відсутні взаємовідносини тепла та любові, подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та погодився на розірвання шлюбу Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 вересня 1999 року у виконавчому комітеті Тростянецької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області за актовим записом № 08, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕЛ № 018464 від 25.09.1999(а.с. 5). Від шлюбу сторони мають пятеро неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В сімї сторін відсутнє взаєморозуміння, примирення сторони вважають неможливим. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскiльки причини розпаду сiм'ї, на якi посилається позивач, являються поважними, відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, примирення між подружжям сторони вважають не можливим, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення навчання, а саме: до 28 лютого 2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 1983 року, від цього шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Син навчається на пятому курсі денної форми навчання Навчально-наукового інституту Аеронавігації Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. З огляду на викладене, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. Під час перебування у шлюбі, у подружжя 03.03.1994 року народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бовсунівською сільською радою Лугинського району Житомирської області від 18.03.1994 року. В даний час повнолітній син є студентом денної форми навчання та фактично знаходиться на утриманні матері. На підтвердження своїх вимог позивач надала суду довідку № 22/1269 від 16.09.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] є студентом 5 курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту Аеронавігації Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації. Закінчує навчання 28.02.2017 року. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на те, що, син відповідача продовжує навчання, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 18.11.2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

18 листопада 2015 року до суду надійшла вказана заява. В заяві заявниця просить: встановити факт, що [PERSON] ([INFO]) і [PERSON] ([INFO]) це є одна і та ж фізична особа; встановити факт, що [PERSON] є дружиною [PERSON] [INFO]. Свою заяву заявниця обґрунтовує тим, що з 1956 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON]., [INFO]. Після смерті чоловіка заявниця звернулася із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, проте було встановлено, що рік народження померлого чоловіка у свідоцтві про реєстрацію шлюбу зазначено «1932» замість вірного «1933», а тому вона не може підтвердити факт, що померлий є чоловіком заявниці та отримати одноразову допомогу. Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання заяви. Тому суд ухвалив про подальший розгляд заяви у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.1956 року був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. В травні 2015 року [PERSON] звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення їй одноразової грошової допомоги, як члену сім'ї померлого пенсіонера із числа військовослужбовців та деяких інших осіб та на її заяву повідомлено, що на пенсійному обліку перебував [PERSON], [INFO], в наданих документах вказано, що заявниця перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO], а тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні. Згідно з копією свідоцтва про народження, паспортом громадянина України, пенсійним посвідченням, партійним квитком, військовим квитком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд встановлює факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отже, в судовому засіданні доведено факт, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є однією і тією ж особою та [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON], [INFO], тому суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

18 листопада 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 22 жовтня 2010 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №1244. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього доньку - [PERSON], [INFO]. Від примирення сторони в судовому засіданні відмовилися, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з травня 2015 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснили сторони в судовому засіданні. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

18 листопада 2015 року заявник [PERSON], звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що вона є власником житлового будинку, який розташований в с. Тадіївка, вул. Шевченка, 15, Володарського району Київської області. 11 травня 1993 року на її імя було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому неправильно записано прізвище заявника, замість «Козарюк» записано «Козярук». В звязку з невідповідністю запису в графі «прізвище» в свідоцтві, заявник не має можливості належним чином розпоряджатися належним їй житловим будинком. Представник заявника подала до суду заяву, в якій вказала, що вимоги заяви підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Представники заінтересованої особи направила до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. По справі судом встановлено, що 11 травня 1993 року заявнику було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований по вул. Шевченка, 15, с. Тадіївка, Володарського району Київської області, в якому неправильно записано прізвище заявника, замість «Козарюк» записано «Козярук» (а.с.6). На даний час заявник не має змоги вільно володіти та розпоряджатися житловим будинком, який належить їй на праві власності, оскільки у свідоцтві записано прізвище заявника, а саме, замість «Козарюк» записано «Козярюк». Згідно паспорта громадянина України серії СН № 614555, який видано Старокиївським РУГУ МВС України в м. Києві 07.11.1997 року, прізвище заявника «Козарюк» (а.с.4). Згідно свідоцтва про одруження, прізвище заявника записано як «Козарюк» (а.с.5). Вказані обставини справи підтверджуються письмовими доказами в матеріалах цивільної справи. В свідоцтві вказано прізвище заявника «Козярюк», що є помилкою, так як необхідно було вказати «Козарюк». Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, п.6 ) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заявнику [PERSON], необхідно для вільного користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності житловим будинком, та внести виправлення в документи іншим шляхом, окрім судового не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

18 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський р-н, вул. Весніна, 24. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.11.2015р. о 19 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.11.2015р. о 19 год. 17 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодера лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, агресивна. Активно висловлює маячні ідеї збитку, отруєння. Бачить у телевізорі членів своєї сімї. Уходить, не закінчив розмову. До свого стану не критична. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved