Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

17 вересня 2019 року до Рівненського міського суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист порушеного права споживача, визнання припиненим зобов`язання по кредитному договору, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що нею і ЗАТ КБ Приватбанк було укладено кредитний договір № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року. На забезпечення виконання зобов`язань 05.11.2009 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого вона передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] . Вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року, ухваленим у справі № 569/3151/15-ц, стягнуто з [PERSON] достроково заборгованість за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року в розмірі 15 143,95 дол. США, що за курсом НБУ 15,41 грн./дол. США станом на 05 грудня 2014 року складає 233368,27 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 233,68 грн., а всього 235 701,95 грн. На виконання даного рішення 13 вересня 2017 року будо видано виконавчий лист № 569/3151/15-ц та пред`явлений до виконання в Рівненський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Рівненській області. Зазначає, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 22 березня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області № 569/3151/15-ц, виданого 13 вересня 2017 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 235 701,95 грн. закінчено у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі. Оскільки вона повністю виконала рішення суду і сплатила весь борг за кредитом, а банк не знімає заборону на відчуження предмета іпотеки, позивач просила позов задовольнити. Крім того, внаслідок допущеної Відповідачем бездіяльності (зволікання щодо припинення іпотеки та зняття іпотечного обтяження) призводить до втрати ділової репутації Позивача, гідності та поваги в колі родичів, знайомих та колег, що призводить до моральних страждань, а відтак просила стягнути моральну шкоду в сум 7500,00 грн. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 08 листопада 2019 року представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з моменту набрання рішенням законної сили до фактичного виконання вказаного рішення [PERSON] безпідставно користувалася належними відповідачу коштами. Оскільки на підставі ст.625 ЦК України, банк має право на нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, тому не можна вважати, що зобов`язання виконано в повному обсязі, адже припинилося у зв`язку з виконанням, і як наслідок, припинилися зобов`язання, які виникають з договору іпотеки як похідного зобов`язання. Разом з тим, до позовної заяви не додано жодних доказів, що підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди , а в самому позові відсутні будь-які доводи з приводу того, чому позивач просить стягнути моральну шкоду саме в такому розмірі, як це зазначено в позовній заяві. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, вказаних у позові та з урахуванням аргументів, викладених у відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні просив у позові відмовити з підстав, зазначених ним у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] було укладено кредитний договір № ROH0GF00000433, згідно з умовами якого вона отримала кредит у розмірі 21 760 доларів США на придбання нерухомості за програмою «Житло в кредит» у сумі 17 00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 4 760 доларів США зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця на період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Згідно із договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь Юкрейн Мортгейдж Лоунс Файненс (Ukraine Mortgage Loan Finanse No.l PLC) право вимоги за кредитним договором з [PERSON] . 5 листопада 2009 року між [PERSON] та Юкрейн Мортгейдж Лоунс Файненс (Ukraine Mortgage Loan Finanse No.l PLC) було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 26 травня 2005 року, за яким попередній об`єкт іпотеки замінено на інший - квартиру [ADDRESS] . Того ж дня між цими сторонами було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, яким забезпечено виконання кредитного зобов`язання іпотекодавця зазначеною у додатковому договорі № 1 квартирою [ADDRESS] загальною площею 39,8 кв. м, житловою - 25,5 кв. м. У зв`язку з порушенням зобов`язання позичальником [PERSON] ПАТ КБ Приватбанк, як правонаступник іноземної компанії Юкрейн Мортгейдж Лоунс Файненс (Ukraine Mortgage Loan Finanse No.l PLC) 27 лютого 2015 року звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року у розмірі 15 143,95 дол. США, що за курсом НБУ 15,41 грн./дол. США станом на 05 грудня 2014 року складає 233368,27 грн. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2015 року в цивільній справі № 569/3151/15-ц, яке вступило в законну силу 26.04.2017 року позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з з [PERSON] достроково заборгованість за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року в розмірі 15 143,95 дол. США, що за курсом НБУ 15,41 грн./дол. США станом на 05 грудня 2014 року складає 233368,27 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 2333,68 грн., а всього 235 701,95 грн. На виконання даного рішення 13 вересня 2017 року будо видано виконавчий лист № 569/3151/15-ц та пред`явлений до виконання в Рівненський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Рівненській області. Згодом, на підставі укладеного 16.04.2016 року між ПАТ КБ Приватбанк та Юкрейн Мортгейдж Лоунс Файненс (Ukraine Mortgage Loan Finanse No.l PLC) договіру купівлі продажу прав вимоги (Договір зворотнього викупу) відбувся звороний викуп ПАТ КБ Приватбанк пра вимоги за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року до позивачльника [PERSON] , що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстроване в реєстрі 03.05.2017 року, індексний номер 35023779. В подальшому, на виконання виконавчого листа Рівненського міського суду № 569/3151/15-ц від 13.09.2017 року боржником - [PERSON] 12.03.2018 року було сплачено на розрахунковий рахунок Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області 259 362,15 грн. Платіжним дорученням № 1158 від 19 березня 2018 року Рівненський міський відділ ДВС ГТУЮ у Рівненській області перерахував заборгованість на користь ПАТ КБ Приватбанк в сумі 235701,95 грн. згідно виконавчого листа № 569/3151/15-ц від 13.09.2017 року. Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області № 55310592 від 22.03.2018 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 69/3151/15-ц від 13.09.2017 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк в сумі 235701,95 грн. закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. У липні 2018 року ПАТ КБ Приватбанк звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року у розмірі 23 068,51 долларів США, що за курсом 26,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.07.2018 року складає 605087,02 грн. та судові витрати. Рішенням Рівненського міського суду № 569/17312/18 від 27.12.2018 року відмовлено ПАТ КБ Приватбанк у задоволенні позову. Дане рішення вступило в законну силу 29.01.2019 року. Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з статтею 1054\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною третьою статті 1049\~вказаного Кодексу передбачено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця Відповідно до статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини п`ятої статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Враховуючи, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року у справі № 569/3151/15-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року в розмірі 233368,27 грн. та 2333,68 грн. витрат по сплаті судового збору виконане, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 22 березня 2018 року, суд вважає, що основне зобов`язання, припинено. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою Частиною п`ятою статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. А тому, на підставі ст.17\~Закону України\~«Про іпотеку» слід визнати припиненим іпотечний договір № 2721 від 05.11.2009 року посвідчений Сивоглаз С. С., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим № 9218268. Разом з тим, суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що зобов`язання [PERSON] виконано не в повному обсязі, оскільки банк має право на нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми з період з моменту набрання рішенням законної сили (26.04.2017 р.) до фактичного виконання вказаного рішення (19 береня 2018 року). Як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, кредитор дійсно має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України. Однак, відповідач не надав доказів про звернення банку з вимогою до позивача про стягнення вказаних сум. Окрім позову 2018 року (справа № 569/17312/18), за яким винесено рішення від 27.12 2018 року, яким відмовлено банку у вимозі про стягнення заборгованості з [PERSON] будь-які інші вимоги до [PERSON] банком не заявлялися. Отже, посилання представника відповідача на виписку про нарахування відсотків з 21.05.2015 року по 12.03.2018 року не можна віднести до інфляційних витрат в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, сплативши заборгованість на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року [PERSON] виконала свої зобов`язання за кредитним договором № ROH0GF00000433 від 26.05.2005 року. А тому наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити дії щодо припинення обтяження предмету іпотеки. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачка не надала жодних доказів якими підтверджується факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, не навела жодних обставин за яких заподіяна моральна шкода та за якими діями (бездіяльністю) вона заподіяні. Тому, в задоволені відшкодування моральної шкоди слід відмовити повністю. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial