Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

18 грудня 2018 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, яку в подальшому 28 січня 2019 року уточнив, посилаючись на те, що він, [PERSON], звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року, оскільки в цьому документі замість правильно зазначеного його прізвища «Щоткін» вказане неправильне прізвище «Щоткин». Згідно свідоцтва про народження заявника його прізвище мовою оригіналу записано як «Щеткин». У свідоцтві про укладення шлюбу заявника теж мовою оригіналу його прізвище зазначено з буквою «і». Згідно з паспортом заявника, прізвище українською мовою зазначено як «Щоткін», а російською «Щеткин». Він має намір дати згоду на здійснення державної реєстрації місця проживання [PERSON] у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року серії АВА № 291928, відповідно до якого він отримав у власність майно після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 18 вересня 1998 року. При зверненні до центру надання адміністративних послуг Бахмутської міської ради адміністратор виявила, що у свідоцтві про право на спадщину за законом допущені помилки. Так, замість його прізвища за паспортом і свідоцтвом про народження «Щоткін» у свідоцтві зазначено «Щоткин», а замість його по батькові за паспортом і свідоцтвом про народження «Євгенович» у свідоцтві зазначено «Евгенович». Вважає, що надані суду свідоцтво про народження заявника, свідоцтво про укладення шлюбу, паспорт, державний акт на право власності на земельну ділянку під житловим будинком, який вказаний як спадкове майно у спірному свідоцтві про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року, підтверджують, що саме заявнику [PERSON] належить свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року, в якому невірно зазначено прізвище та по батькові заявника. При зверненні до нотаріуса для отримання консультації, нотаріус порадив йому звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У звязку з викладеним, просить встановити факт належності йому, [PERSON], [INFO], свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року, яке зареєстровано у реєстрі за № 2-893. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] у судовому засіданні на вимогах заяви наполягали з мотивів, викладених у заяві, та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Бахмутської міської ради у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. Представник заінтересованої особи Першої бахмутської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 15 квітня 2019 року за № 11217 від завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі державного нотаріуса у звязку з великим навантаженням в роботі. Просить ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення заявника та представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту серії ВС № 972900, виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 13 квітня 2001 року, паспорт видано на імя [PERSON] та відповідно російською мовою [PERSON] (а.с. 8-9). 15 березня 2002 року Артемівською ОДПІ видано картку фізичної особи платника податків [PERSON] (а.с. 8). З копії свідоцтва про народження серії ІV-ЕД № 384433 від 26 квітня 1989 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 312664 від 07 серпня 1971 року видно, що прізвище, імя та по батькові заявника російською мовою зазначено як «Щеткин Анатолий Евгеньевич» (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 320647, виданого 18 вересня 1998 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, мати заявника [PERSON] померла 18 вересня 1998 року (а.с. 16). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 2-893, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 18 вересня 1998 року, є син [PERSON], який мешкає у м. Артемівську, вул. Котовського, 57. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: 1) жилого будинку з усіма надвірними спорудами та забудовами, який знаходиться у м. Артемівську по вул. Котовського, 57, та розташованого на земельній ділянці розміром 845 м?; 2) грошових вкладів, які зберігаються у ощадному банку № 21/067 м. Артемівська на рахунках № 04682, 976050010/2268, які належали померлій на підставі ощадної книжки, виданої цим банком (а.с. 6). Однак, у вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року є декілька помилок. Так, прізвище заявника записано як «Щоткин» замість вірного «Щоткін», а по батькові записано як «Евгенович» замість вірного «Євгенович», як записано в його паспорті серії ВС № 972900, виданому Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 13 квітня 2001 року. Рішенням Артемівської міської ради від 24 грудня 2008 року № 5/38-789, [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Артемівська по вул. Котовського, 57, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови, для безоплатної приватизації земельної ділянки (а.с. 17). 19 травня 2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НЗ № 9302163, відповідно до якого він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Котовського, 57 (а.с. 18). Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розроблена на імя [PERSON] (а.с. 20-25). Згідно з листом Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2018 року № 2842/01-16, ними було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 березня 1999 року за реєстровим № 2-893 на імя [PERSON] після смерті його матері [PERSON], померлої 18 вересня 1998 року, в якому нібито зроблена помилка у прізвищі та по батькові заявника, де замість «Щоткин» та «Евгенович» має бути записано «Щоткін» та «Євгенович», але на той час нотаріус встановлював особу за даними паспорта серії Х-НО № 658843, виданого Артемівським МВВС 14 червня 1979 року, де прізвище заявника записано «Щоткин Анатолій Евгенович» згідно запису в «Реєстрі № 2-1 для реєстрації нотаріальних дій Першої артемівської державної нотаріальної контори 1999 рік», тому виправити так звану помилку не представляється можливим (а.с. 26). Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» м. Артемівськ перейменовано на м. Бахмут. Таким чином, у різних документах прізвище та по батькові заявника зазначено по різному. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В абз. 2 п. 12 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав розяснення про те, що на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Враховуючи викладене, зважаючи на розбіжності у написанні прізвища та по батькові заявника в різних документах, що ускладнює, а інколи унеможливлює належну ідентифікацію особи та створює сумніви у належності їй правовстановлюючого документа і прав, які він посвідчує, суд вважає, що заяву слід задовольнити. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішення про встановлення факту належності документа не замінює собою правовстановлюючого документа та не є посвідченням прав, які надає такий документ.

Outcome: approved