Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

18 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ЛІРА КОМ» про стягнення заборгованості за договором позики на суму 2 600 000грн. 00коп. та судових витрат на суму 8810грн. 00коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.08.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу в безпроцентну позику кошти на загальну суму 2 900 000грн. 00коп. Згідно умов договору його обов'язком було надати відповідачу суму позики готівкою через його касу окремими траншами розміром до 150 000грн. 00коп. кожен в період з 01.08.2016 року по 01.10.2016 року включно. Відповідач зобов'язаний був повернути всю суму позики в строк до 31.12.2017 року через його касу готівкою або безготівково шляхом перерахування на його банківський рахунок. Свою частину договору він виконав, надав відповідачеві зазначену суму через його касу, що підтверджується прибутковими ордерами: № 9 від 01.08.2016 року на суму 144 000,00 грн., № 10 від 02.08.2016 року на суму 129 000,00 грн., № 11 від 03.08.2016 року на суму 100 000,00 грн., № 12 від 04.08.2016 року на суму 100 000,00 грн., № 13 від 05.08.2016 року на суму 61 000,00 грн., № 14 від 18.09.2016 року на суму 148 000,00 грн., № 15 від 19.09.2016 року на суму 145 000,00 грн., № 17 від 08.08.2016 року на суму 138 000,00 грн., № 18 від 09.08.2016 року на суму 140 000,00 грн., № 19 від 10.08.2016 року на суму 109 000,00 грн., № 20 від 11.08.2016 року на суму 80 000,00 грн., № 21 від 12.08.2016 року на суму 10 000,00 грн., № 22 від 15.08.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 23 від 16.08.2016 року на суму 20 000,00 грн., № 24 від 17.08.2016 року на суму 20 000,00 грн., № 25 від 18.08.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 26 від 19.08.2016 року на суму 64 000,00 грн., № 27 від 22.08.2016 року на суму 124 000,00 грн., № 28 від 23.08.2016 року на суму 10 000,00 грн., № 29 від 24.08.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 30 від 25.08.2016 року на суму 142 000,00 грн., № 33 від 26.08.2016 року на суму 134 000,00 грн., № 34 від 29.08.2016 року на суму 129 000,00 грн., № 35 від 30.08.2016 року на суму 89 000,00 грн., № 36 від 31.08.2016 року на суму 134 000,00 грн., № 37 від 01.09.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 38 від 02.09.2016 року на суму 134 000,00 грн. Натомість відповідач свою частину договору не виконав, позику у встановлений договором строк не повернув. Як свідчать видаткові касові ордера №11 від 14.12.16 року на суму 50 000,00 грн., №12 від 15.12.16 року на суму 70 000,00 грн., №13 від 16.12.16 року на суму 80 000,00 грн., №14 від 19.12.16 року на суму 50 000,00 грн., №22 від 09.02.2018 року на суму 50 000,00 грн. відповідач повернув йому лише 300 000,00грн. Після закінчення встановленого договором позики строку повернення коштів, він набув права вимагати від відповідача повернення боргу на суму 2600 000,00грн. Його вимоги про повернення суми позики відповідачем були проігноровані. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на суму 2600 000,00грн. Сторони, належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому представник позивача на позовних вимогах наполягає, а представник відповідача - позов визнає повністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 01.08.2016 року між [PERSON] та ТОВ «ЛІРА КОМ» було укладено договір позики. Відповідно до пп.1.1 п.1 зазначеного Договору позивач надав відповідачу у безвідсоткову позику кошти на суму 2900 000,00грн., а відповідач зобов'язався повернути позику у визначені цим Договором порядку та термін(а.с.7). Позикодавець надає позичальнику вказану суму позики окремими траншами до 150 000грн. кожен шляхом внесення готівки в касу позичальника (пп.2.1 п.2 Договору). Вся сума позики повинна бути внесена в касу відповідача в проміжок часу з 01.08.2016 року по 01.10.2016 року включно(пп.2.2 п.2 Договору). Відповідно до пп.3.1 п.3 зазначеного Договору позики термін користування позичальником позикою встановлюється до 21.12.2017 року включно. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Сторони своїми підписами в договорі підтвердили, що погодились з його умовами. Надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордера свідчать про те, що позивач свою частину угоди виконав, всю суму позики перевів на рахунок відповідача: № 9 від 01.08.2016 року на суму 144 000,00 грн., № 10 від 02.08.2016 року на суму 129 000,00 грн., № 11 від 03.08.2016 року на суму 100 000,00 грн., № 12 від 04.08.2016 року на суму 100 000,00 грн., № 13 від 05.08.2016 року на суму 61 000,00 грн., № 14 від 18.09.2016 року на суму 148 000,00 грн., № 15 від 19.09.2016 року на суму 145 000,00 грн., № 17 від 08.08.2016 року на суму 138 000,00 грн., № 18 від 09.08.2016 року на суму 140 000,00 грн., № 19 від 10.08.2016 року на суму 109 000,00 грн., № 20 від 11.08.2016 року на суму 80 000,00 грн., № 21 від 12.08.2016 року на суму 10 000,00 грн., № 22 від 15.08.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 23 від 16.08.2016 року на суму 20 000,00 грн., № 24 від 17.08.2016 року на суму 20 000,00 грн., № 25 від 18.08.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 26 від 19.08.2016 року на суму 64 000,00 грн., № 27 від 22.08.2016 року на суму 124 000,00 грн., № 28 від 23.08.2016 року на суму 10 000,00 грн., № 29 від 24.08.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 30 від 25.08.2016 року на суму 142 000,00 грн., № 33 від 26.08.2016 року на суму 134 000,00 грн., № 34 від 29.08.2016 року на суму 129 000,00 грн., № 35 від 30.08.2016 року на суму 89 000,00 грн., № 36 від 31.08.2016 року на суму 134 000,00 грн., № 37 від 01.09.2016 року на суму 149 000,00 грн., № 38 від 02.09.2016 року на суму 134 000,00 грн.(а.с.8-11). З позовної заяви вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув всю суму позики протягом обумовленого періоду, сплативши лише її частину, а саме 300 000,00грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами: №11 від 14.12.16 року на суму 50 000,00 грн., №12 від 15.12.16 року на суму 70 000,00 грн., №13 від 16.12.16 року на суму 80 000,00 грн., №14 від 19.12.16 року на суму 50 000,00 грн., №22 від 09.02.2018 року на суму 50 000,00 грн.(а.с.12-14) 19.01.2018 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу на суму 2 600 000,00грн., про що свідчить долучена до матеріалів справи копія вимоги(а.с.15). Крім того, представник відповідача, директор ТОВ «ЛІРА КОМ» Пагуль О.А. в своїй заяві від 01.11.2018 року зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, однак на даний час немає змоги виконати свою частину договору позики. Суд, враховує, що у позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, в зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. З часу звернення позивача до суду та отримання відповідачем копії позову, останній позику не повернув, належних доказів про повернення позики не надав. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Як підтверджено матеріалами справи, позивачем вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору позики, а оскільки відповідач умов договору не виконав, то позивач має право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору та чинного законодавства. Отже, враховуючи викладене, заборгованість за договором позики на момент звернення позивача до суду із позовом складає 2 600 000,00грн. (2 900 000,00 (сума позики) - 300 000,00грн.(сума сплачена відповідачем)). З врахуванням зазначених обставин, позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, представник відповідача в своїй заяві вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір на суму 8810,00грн.

Outcome: approved