Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

19.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 04.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до даного договору позивач передав у власність відповідача гроші в розмірі 15 000 грн. 00 коп., а останній зобов'язався повернути борг в строк до 01.06.2013 року. На підтвердження отримання суми позики позичальник надав позикодавцю письмову розписку. Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення суми боргу, позивач просив стягнути з нього борг у вищевказаному розмірі, а також вирішити питання щодо повернення понесених ним судових витрат. В судове засідання позивач не з'явився. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач в своїй заяві не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивач [PERSON] передав відповідачу в борг кошти в сумі 15 000 грн. 00 коп., які останній зобов'язався повернути позивачу в строк до 01.06.2013 року. На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи позивачем доданий оригінал розписки, яка власноруч підписана відповідачем. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів, в тому числі й з договору позики. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов'язання. За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд вважає, що відповідач зобов'язаний належним чином виконати свої зобов'язання, що виникли з відносин позики. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати (судовий збір) у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved