Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

19 жовтня 2017 року Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі за текстом - УСЗН) звернулось до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову, зокрема зазначили, що [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН, як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за адресою фактичного проживання: м.Маріуполь, пров.Касаткіна, 15 з 11.01.2016 року. Щомісячна адресна допомога внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до вимог чинного законодавства відповідачу була призначена та сплачувалась з 11.01.2016 року по 24.05.2016 рік та з 25.05.2016 року по 23.11.2016 рік. Зазначали, що п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг передбачає, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Відповідачка при отриманні наведеної допомоги вказувала, що у неї та членів її родини немає нерухомого майна розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №136 Міністерством фінансів України було здійснено верифікацію та моніторинг достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у володінні [PERSON] є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року. Відповідно до розділу 1 пункту 22 розпорядження Кабінету Міністрів України від №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м.Селидове, м.Українськ визначено як населені пункти, де здійснювалася антитерористична операція. Проте, відповідними розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085р та від 02.12.2015 №1276-р були затверджені переліки населених пунктів на території яких органи державної влади не виконують свою зобов'язання та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення, в яких м.Селидове, м.Українськ Донецької області, не зазначено. Таким чином, за період з 11.01.2016 по 23.11.2016 року, коли відповідачу виплачувалась щомісячна адресна допомога, м.Селидове, м.Українськ Донецької області, де розташоване нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, не входило до переліку населених пунктів на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, бо на такій території органи державної влади України здійснювали та продовжують здійснювати свої повноваження в повному обсязі, що є причиною виникнення переплати раніше виплачених сум допомоги. Відповідачка добровільно не повернула надмірно сплачені кошти на рахунок УСЗН, тому просили суд стягнути з [PERSON] надміру виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 6554,84 грн. Ухвалою суду від 05.04.2018 року первісного позивача - Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради було замінено його правонаступником - Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справи за її відсутності. Також зазначила, що заявлені позовні вимоги повністю підтримує, просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи було повідомлена належним чином. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи вимоги розумних строків розгляду цивільної справи в суді, а також інтереси не тільки відповідача, а й позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 17 березня 2015 року має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, тобто з м.Донецька. Судом також встановлено, що за рішеннями УСЗН від 15.01.2016 року, 25.05.2016 року [PERSON] була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на такі періоди: з 11.01.2016 р. по 24.05.2016 р., з 25.05.2016 р. по 23.11.2016 р. відповідно. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до УСЗН із заявами про призначення наданої їй допомоги, відповідачка вказувала, що у будь-кого з членів її сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції немає. Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у власності [PERSON] є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Суд зазначає, що ч.2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014. При цьому ч.1 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. 14 квітня 2014 року відповідно до указу в. о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України було розпочато проведення антитерористичної операції. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а Донецька та Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 7 квітня 2014 року. Відповідно до п. 5 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. 30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м.Селидове, м.Українськ включено до вказаного переліку. 2 грудня 2015 року вже розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р знову було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м.Селидове, м.Українськ також включено до такого переліку. Відповідно до абз.2 п. 6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505 (далі за текстом Порядок № 505), в редакції, що діяла до 3 червня 2017 року, передбачалось, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні (з 23 квітня 2015 року - у власності) житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Доказів того, що м.Селидове, м.Українськ були виключені з переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а також те, що м.Селидове, м.Українськ не відноситься до району проведення антитерористичної операції, суду представниками позивача не було надано, тому нарахування та виплату відповідачу у період з 11.01.2016 р. по 24.05.2016 р., з 25.05.2016 р. по 23.11.2016 року щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відбулось на підставі надання [PERSON] достовірних відомостей та відповідно до встановленого законодавством порядку. Таким чином суд робить висновок, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2014 р. №1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1276-р), оскільки п.6 Порядку №505 передбачав на момент виникнення спірних правовідносин, що житлове приміщення, повинно бути розташоване саме в регіонах, інших ніж райони проведення антитерористичної операції, а не в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана позиція, на думку суду, також узгоджується з абз.2 п. 6 Порядку №505, який було викладеного в новій редакції з 3 червня 2017 року після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 р. № 370, та який зараз передбачає, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed