Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив, що 12 червня 2014 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір нецільової позики № 002, відповідно до умов якого він передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 35900 гривень, які останній зобов*язався повернути в строк до 14 серпня 2014 року. Факт отримання грошових коштів за укладеним договором підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою. Станом на 14 серпня 2014 року відповідач суму позики не повернув. Позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором нецільової позики № 002 від 12 червня 2014 року в сумі 35900 гривень, пеню за прострочення платежу в сумі 33429 гривень 29 копійок, 10% за користування чужими коштами в сумі 3590 гривень, нарахування індексу інфляції в сумі 23047 гривень 80 копійок, 3% річних в сумі 2449 гривень 06 копійок, а всього 98316 гривень 15 копійок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 12 червня 2014 року сторони по справі уклали договір нецільової позики № 002, відповідно до п.1.1, п.2.1 якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 35900 гривень. Як вбачається з п.3.1 договору № 002 від 12 червня 2014 року та оригіналу розписки, яка долучена до матеріалів справи і досліджена судом (а.с.56), [PERSON] одержав від [PERSON] грошові кошти в сумі 35900 гривень в момент підписання договору, тобто, 12 червня 2014 року. Згідно п.4.1, п.4.2 договору позика надається на строк з 12 червня 2014 року до 12 серпня 2014 року включно. Кінцевою датою погашення позики є 14 серпня 2014 року. Відповідно до п. 5.1 позичальник [PERSON] зобов*язаний повернути суму позики в кінцеву дату, встановлену п. 4.2 договору, тобто, 14 серпня 2014 року. Згідно п.6.2 договору нецільової позики при простроченні позичальником повернення позики (її несплаченої частини), він сплачує на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої неповерненої суми за кожен день прострочення за весь час прострочення. При цьому позичальник зобов*язаний повернути суму позики (її неповернену частину), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення. Пунктом 6.3 укладеного сторонами договору передбачено, що відповідно до ст.536 ЦК України сторони домовились, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку прострочення виконання позичальником свого обов*язку по поверненню позики ( її частини) становить 10%. Відповідач [PERSON] не виконав зобов*язань з повернення позики, що підтверджується наданим представником позивача в судове засідання оригіналом розписки, яка згідно п.3.2, п.5.3 договору до дня повернення позики зберігається у позикодавця. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем в позовній заяві наведено перевірений судом та не спростований відповідачем розрахунок заборгованості, яка складається із: заборгованості в сумі 35900 гривень; пені за прострочення платежу за період з 15 серпня 2014 року по 23 листопада 2016 року в сумі 33429 гривень 29 копійок; 10% за користування чужими коштами в сумі 3590 гривень, нарахування індексу інфляції за період з15 серпня 2014 року по 21 листопада 2016 року в сумі 23047 гривень 80 копійок, 3% річних за період з 15 серпня 2014 року по 21 листопада 2016 року в сумі 2449 гривень 06 копійок, а всього 98416 гривень 15 копійок. Зважаючи на те, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором нецільової позики № 002 від 12 червня 2014 року в розмірі 98316 гривень 15 копійок. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] як законного та обґрунтованого. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідачаХмель І.В. На підставі ст.ст. 525,526,545,611, 625, 1046, ст.1048, ст.1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 214, 215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: approved