Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач позичив у нього кошти у розмірі 2000 доларів США, що є еквівалентом 45826 грн. 36 коп. (згідно курсу НБУ станом на 09 грудня 2015року). Згідно розписки, складеної [PERSON], він зобовязався повернути зазначені кошти до 15 грудня 2012 року. У встановлений строк відповідач кошти не повернув. Просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 45\~826 грн. 36 коп., що в еквіваленті відповідає 2000 доларів США та судові витрати по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а.с.11). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення у друкованих засобах масової інформації, у судове засідання не зявився. Заяв про перенесення, відкладення розгляду справи, або проведення судового розгляду у відсутності відповідача, до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши подані документи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 04 грудня 2012 року, [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США та зобовязався повернути до 15 грудня 2012 року. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК). Обов'язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов'язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63/цс13. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та якості. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник повинен повернути позику в тій же сумі в строк та в порядку, визначеному договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, а отже, і відповідальності за неналежне виконання його умов. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). З наданої позивачем розписки від 04 грудня 2012 року випливають зобовязання відповідача перед позивачем з повернення позичених коштів у розмірі 2000 доларів США, що є еквівалентом 45826 грн. 36 коп., згідно курсу НБУ станом на 09 грудня 2015 року. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідач не скористався своїм правом на подання суду доказів, якими спростовується усе вищевикладене та своїх заперечень щодо розміру заборгованості та доказів щодо сплати боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при поданні до суду даної позовної заяви позивач сплатив суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. (а. с. 1), та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved