Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

17 лютого 2020 року позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із позовом, який у подальшому уточнила, збільшивши позовні вимоги (в ред. від 07.05.2020 (Т.1, а.с. 202-204)), до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - Відповідач, АТ «ПУМБ», Банк), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення утриманих грошових коштів у сумі 5357,36 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 липня 2015 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір № 26251019813417, за умовами якого [PERSON] отримувала картку банку і крім того, було укладено Договір страхування. У зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором 25.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. був вчинений виконавчий напис, яким стягнуто заборгованість за вказаним договором у сумі 25406,23 грн. На думку позивача, цей виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконання, оскільки на момент його вчинення заборгованість не була безспірною, письмову вимогу про усунення порушень від Банку позивач не отримувала. Вважає, що приватним нотаріусом порушено вимоги законодавства при вчиненні виконавчого напису, оскільки позивач жодних правовідносин із АТ «ПУМБ» не мав. Крім того, у своїй позовній заяві зазначає про те, що в межах виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було винесено постанову від 10.04.2019, ВП № 58722733, про звернення стягнення на пенсію боржника [PERSON] , на підставі якої у позивача було утримано з пенсії протягом року щомісяця по 446,53 грн. на загальну суму 5357,36 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року за клопотанням позивача забезпечено позов, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 5612, вчиненого 05.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог повернуто позивачу. 05 травня 2020 року ухвалою суду за клопотанням позивача витребувані докази у справі. 07 травня 2020 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. 09 червня 2020 року на виконання ухвали суду від 05.05.2020 від відповідача надійшли витребувані докази. 02 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 07 липня 2020 року від третьої особи - приватного нотаріуса Хара Н.С. надійшли витребувані докази. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у наданих суду письмових заявах просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи (т.1, а.с. 228, т.2 а.с. 173). Представник відповідача АТ «ПУМБ» до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання (т.1, а.с. 104, 221, 222, т.2 а.с. 117), про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення справи суду не надав. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Від третьої особи - приватного нотаріуса Хара Н.С. надійшло клопотання, у якому вона просить розглядати справу у її відсутність з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства (т.2, а.с. 95). Третя особа - приватний виконавець Вольф Т.Л. до суду не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином (т.1 а.с. 106, 217, 241-243, т.2 а.с. 120), про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності або заяв про відкладення розгляду справи суду не надала. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку ст. 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 10 липня 2015 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» Н.П. було укладено договір карткового рахунку № [NUMBER] (а.с. 8), за умовами якого банк відкрив позичальникові кредитний рахунок із встановленим лімітом Овердрафту 7000 грн., а також був укладений Договір страхування (т.1, а.с. 8). 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 5612 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 26251019813417 від 10.07.2015 за період з 27.02.2018 по 27.02.2019 в розмірі 24906,23 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7248,67 грн., прострочена заборгованість за процентами - 8103,74 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 9003,96 грн., строкова заборгованість за процентами - 549,86 грн., а також зі [PERSON] стягнуто на користь АТ «ПУМБ» плату за вчинення виконавчого напису в сумі 500 грн., загальна сума яка підлягає стягненню складає 25406,23 грн. (т.1, а.с. 9). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 27.03.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 58722733 з виконання виконавчого напису № 5612, виданого 05.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 25406,23 грн. (а.с. 11). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення утриманих за виконавчим написом сум. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 Цивільного кодексу України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Також пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За вказаним Переліком передбачене стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Згідно із приписами підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Пунктом 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними. Тобто порядок, періодичність друкування форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.2018 № 75, далі - Положення № 75). Первинний документ банку - це документ, який містить відомості про операцію, складається на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі) (пп. 14 п. 3 Положення № 75). Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.п. 61, 62 Положення № 75). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Судом встановлено, що при зверненні до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису у якості підтверджуючих документів відповідачем було надано: копію статуту АТ «ПУМБ», копію витягу із наказу АТ «ПУМБ» від 24.07.2015 № 749 ОС, копію паспорту громадянина України [PERSON] , копію довіреності на ім`я [PERSON] , повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей, інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, заяву про вчинення нотаріального напису, виписку із рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором 26251019813417, копію пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферти) від 10.07.2015, загальні умови договір кредитування, відкриття та ведення рахунків, письмову вимогу (повідомлення) вих. № 1050 від 23.01.2019 (т.2, а.с. 94-115). У виконавчому написі № 5612 від 05.03.2019 нотаріусом зазначено, що у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 26251019813417 від 10.07.2015, строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 27.02.2018 по 27.02.2019. Суд звертає увагу, що додана виписка з рахунку боржника не є первинним документом, а фактично є довідкою про заборгованість боржника, із якої неможливо зрозуміти, коли у відповідача виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, рух коштів тощо. За таких обставин у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною. Крім цього, виконавчий напис викладений повністю на спеціальному бланку, а не на оригіналі документа чи його дублікаті, що встановлює заборгованість, що вказує на порушення нотаріусом пп. 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача повернення стягненого за виконавчим написом, суд виходить з наступного. У свої заяві про збільшення позовних вимог позивач посилається на те, що протягом року (12 місяців) Покровський відділ обслуговування громадян в м. Кривий Ріг (сервісний центр) ПФУ здійснював (навіть у квітні 2020 року, незважаючи та ігноруючи ухвалу суду від 26.03.2020) відрахування з пенсії позивача у сумі 446,53 грн. щомісячно у рахунок стягнення заборгованості за кредитом на користь ПУМБ (а.с. 202-203). Предметом спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Так, суд дійшов висновку, що виконавчий напис № 5612, вчинений 05.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вольф Т.Л. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів у розмірі 25406,23 грн., не підлягає виконанню. Згідно із ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають у справі рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У порушення зазначених норм ЦПК позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення утриманих за виконавчим написом сум, не заявлено клопотання про витребування доказів, а тому суд позбавлений можливості вирішити ці позовні вимоги за відсутності відомостей про дійсність відрахувань з пенсії позивача саме зазначеної у позові суми, а тому в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн. за немайнову позовну вимогу, а в частині майнової вимоги про стягнення грошових коштів, в якій було відмовлено позивачу, - судовий збір компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial