Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

18.10.2019 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із заявою про видачу стосовно [PERSON] обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявник та [PERSON] з 02.05.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 02.04.2015. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Заявник вказує, що, починаючи з червня 2017 року по даний час, [PERSON] вчиняє щодо неї та їхнього малолітнього сина [PERSON] фізичне та психологічне насильство. Так, [PERSON] неодноразово вчиняв неправомірні дії в присутності малолітнього [PERSON] , які виразились у спричиненні заявнику тілесних ушкоджень, висловлювань на її адресу нецензурною лайкою, обзивання її образливими словами та приниженні. Також [PERSON] спричиняв фізичний біль і сину [PERSON] , завдавав його психологічному, душевному та моральному здоров`ю шкоди. Внаслідок таких протиправних дій [PERSON] заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, а також зверталась до Могилів-Подільського міського голови із заявами про проведення із [PERSON] профілактичних бесід та винесення попереджень щодо неприпустимості таких дій відносно неї та сина [PERSON] . За результатами цих заяв відносно [PERSON] були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідуваннь про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України, а також проведені з ним профілактичні бесіди, на яких рекомендовано налагодити відносини із сином [PERSON] та попереджено про відповідальність за протиправну поведінку відносно дитини та заявника. Разом з тим, неодноразові звернення заявника в правоохоронні органи та органи місцевої влади не припиняють протиправних дій [PERSON] Кримінальні провадження відносно [PERSON] не розслідуються належним чином, профілактичні бесіди позитивного результату не дають і [PERSON] продовжує здійснювати насильство щодо заявника та малолітньої дитини. Вказані обставини призводять до того, що заявник та її син [PERSON] постійно перебувають у стресовій ситуації, відчувають нервове напруження, відчуття небезпеки та незахищеності. За таких підстав заявник просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] на строк 6 місяців та визначити останньому тимчасові обмеження його прав відносно малолітнього сина [PERSON] та відносно заявника [PERSON] , а саме: заборонити наближення на 100 метрів до місця проживання заявника та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; до місця навчання малолітнього [PERSON] у НВК ЗШ № 4-ліцей за адресою: вул. Київська, 38/2, м. Могилів-Подільський, Вінницька область; до місця роботи [PERSON] у Могилів-Подільській юридичній консультації за адресою: [ADDRESS] ; заборонити кривднику [PERSON] вести листування, телефонні переговори з малолітнім [PERSON] та заявником [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 18.10.2019 відкрите провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Додатково суду пояснила, що [PERSON] вчиняє щодо неї та їхньої дитини фізичне та психологічне насильство. Таке насильство почалось з червня 2017 року, коли [PERSON] в присутності дитини та матері заявника наніс їй тілесні ушкодження. Психологічне насильство полягає у тому, що дитина не хоче бачити батька, а останній всупереч думці дитини наполягає на побаченнях. Фізичне насильство відносно дитини полягає у тому, що [PERSON] насильно протягом 30-40 хв утримує сина на руках та не відпускає його, хоча дитина не хоче такого, тягне свої руки до заявника. Зазначила, що зверталась із заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав, однак їй у цьому відмовлено. На запитання суду заявник не змогла дати відповідь яким чином вона намагається покращити думку дитини про батька та налагодити їхні відносини. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Королюк О.В. заперечували проти задоволення заяви. [PERSON] суду пояснив, що після розірвання шлюбу заявник використовує дитину як інструмент помсти. Протягом 4 років тривають розгляд справ як виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради так і судами про надання [PERSON] дозволу на участь у вихованні дитини. Заявник не дає дитину ні йому, ні його батькам. При зустрічі заявник одразу ж починає тягнути дитину до себе, виривати її та тікати від нього. Адвокат Королюк О.В. додатково зазначила, що надані заявником докази не підтверджують факт здійснення [PERSON] фізичного та психологічного насильства щодо [PERSON] та сина [PERSON] . У витягах з ЄРДР не значиться особа, яка має бути притягнута до відповідальності, а постанова про закриття кримінального провадження підтверджує відсутність насильства. Щодо характеристики дитини, то світогляд останньої формується переважно заявником, а тому [PERSON] може навіювати дитині певні бачення та сприйняття подій. Також заявник не надала доказів, що насильство, яке ніби-то має місце, може продовжуватись і в подальшому. У судове засідання представник заінтересованої особи Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Питання щодо вирішення заяви про винесення обмежувального припису залишив на розсуд суду. Заслухавши думки та пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 02.05.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.04.2015. У даному шлюбі у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон). За змістом п. 3, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, колишнє подружжя, дитина (діти). Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник вказала, що [PERSON] в період з червня 2017 року по даний час вчиняє щодо неї та малолітньої дитини [PERSON] діяння фізичного та психологічного насильства. На підтвердження цих діянь та спричинення шкоди їй та дитині заявник надала суду такі докази: - витяг з ЄРДР з кримінального провадження № 12017020220000469 від 01.07.2017 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою [PERSON] , яка вказала, що 27.06.2017 [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження; - висновок експерта № 190 від 01.07.2017 за результатами медичної експертизи, згідно з яким у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження, які виникли, можливо, 27.06.2017 та належать до категорії легких тілесних ушкоджень; - протокол допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка від 15.09.2017, проведений за участю психолога, відповідно до якого під час допиту дитина [PERSON] показав, що його батько [PERSON] та мати [PERSON] сперечалися, від чого йому, [PERSON] , було страшно і він закрив вуха руками. Батько взяв його на руки та хотів з ним піти, але мати не пускала його і батько дверима притискав їй руку. Також дитина повідомила, що батько часто спричиняв матері тілесні ушкодження і йому, [PERSON] , в цей час було страшно та він плакав. Крім цього, дитина зазначила, що боїться батька, їй неприємно з батьком спілкуватись, а коли вона помічає автомобіль батька, то хоче, щоб батько його не помітив та проїхав далі; - психологічну характеристику № 01-11/57 - від 04.10.2017, видану Управлінням освіти Могилів-Подільської місткої ради Вінницької області відносно дитини [PERSON] , згідно з якою дитина вказує, що її батько є поганим, ображає мати та бабусю. У дитини спостерігається відчуття страху до батька, його поведінки. Хлопчик виявляє негативні емоції та страх щодо поведінки батька, яка негативно впливає на особистість дитини, викликає у останньої тривожність та стрес. Рекомендовано обмежити спілкування з батьком на певний період; - заяви [PERSON] від 12.02.2018 про вчинення [PERSON] щодо неї кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 126 КК України; - витяг з ЄРДР з кримінального провадження № 12018020220000064 від 18.01.2018 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України за заявою [PERSON] , яка вказала, що [PERSON] вчинив щодо неї та її малолітнього сина хуліганські дії; - витяг з ЄРДР з кримінального провадження № 12018020220000127 від 15.02.2018 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою [PERSON] , яка вказала, що [PERSON] 12.02.2018 здійснив щодо неї насильницькі дії, які завдали їй фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень; - висновок експерта № 57 від 23.02.2018 за результатами медичної експертизи, згідно з яким у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження, які виникли, можливо, 12.02.2018 та належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 діб; - заяви [PERSON] на ім`я Могилів-Подільського міського голови, начальника Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області та керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури від 15.11.2017, 23.11.2017, 11.12.2017, 12.01.2018, 26.11.2018 про проведення із [PERSON] бесіди щодо неправомірних дій останнього та винесення [PERSON] письмового застереження щодо його неналежного ставлення до дитини [PERSON] ; - заяву [PERSON] від 17.01.2018, подану до відділу поліції з вимогою скласти відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї; - письмове пояснення [PERSON] від 13.02.2018 та заяви від 13.03.2018, 26.04.2018 на ім`я Могилів-Подільського міського голови, в яких заявник просить орган опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради звернутись до суду із заявою про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявник [PERSON] , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка [PERSON] , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї та їхнього малолітнього сина [PERSON] психологічне та фізичне насильство, тому з метою захисту власного життя та припинення фактів насильства заявник неодноразово зверталася у правоохоронні органи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Матеріали справи свідчать, що [PERSON] до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягався, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом порядку винесено не було. Так, висновки експерта за результатами медичних експертиз не містять жодного доказу, що саме [PERSON] заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження. Так само і витяги з реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень за № 12017020220000469 та за № 12018020220000127, на які посилається заявник, не є доказами насилля з боку [PERSON] в розумінні ст. 77 ЦПК України, так як досудове розслідування у даних провадженнях ще триває, підозра [PERSON] не оголошена та до відповідальності він не притягнутий. Навпаки, постановою від 10.07.2017 кримінальне провадження № 42017021220000037 від 09.06.2017, відомості про яке внесені до ЄРДР за заявою [PERSON] щодо [PERSON] , закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. Так само Могилів-Подільським ВП ГУНП у Вінницькій області не виявлені і ознаки кримінального правопорушення під час перевірок, здійснених за заявами [PERSON] від 07.08.2017, від 05.12.2017 та від 11.12.2017 відносно [PERSON] (висновки про результати розгляду звернення від 07.08.2017, 11.12.2017, 19.12.2017 та 21.12.2017, а також листи за вих. № 7890/223/04/2017, № 11019/223/02-2017, 11282/223/02-17, 11244/223/01-2017). Заява [PERSON] від 17.01.2018 про складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення приєднана до матеріалів кримінального провадження № 12018020220000064 (лист № 926/223/01-18 від 02.02.2018), однак до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не притягався. Вказані вище процесуальні рішення про відмову у задоволенні заяв [PERSON] у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] ознак протиправних діянь щодо заявника та сина [PERSON] , остання у передбаченому законом порядку не оскаржувала, що свідчить про її згоду із даними рішеннями. Також за результатами заяв [PERSON] до Могилів-Подільської міської ради службою у справах дітей, сім`ї та молоді проведені профілактичні бесіди із [PERSON] щодо виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] (листи № 11-07/508 від 01.12.2017, № 11-07/67 від 08.02.2018, № 11-07/469 від 14.12.2018). Однак така сама бесіда проведена і з заявником за результатами розгляду заяви [PERSON] і [PERSON] попереджена про те, що у разі вчинення дій щодо неналежного виконання батьківських обов`язків її може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому обставини, що свідчать про перешкоджання заявником спілкуванню дитини із батьком підтверджується довідкою з дошкільного навчального закладу № 6 «Берізка», відповідно до якої [PERSON] цікавиться вихованням та навчанням сина [PERSON] . Мати дитини перешкоджає батькові бачитися з дитиною хоча дитина при зустрічі вільно та непримусово йде на контакт із батьком радіє зустрічі із ним. Суд оцінює і психологічну характеристику дитини та пояснення [PERSON] , які останній дав слідчому. Так, в даній характеристиці психолог рекомендує саме обом батькам приділяти дитині належну увагу і зазначає, що дитина потребує турботи та емоційного тепла. Суд вважає, що з урахуванням того, що заявник самостійно виховує сина і останній обмежений в побаченнях з батьком, саме [PERSON] формує світогляд дитини щодо сприйняття батька і, як вбачається з наданих нею у судовому засіданні пояснень, не намагається налаштувати дитину на позитивне ставлення до батька, створити умови для їх спілкування. Відтак негативне ставлення дитини до [PERSON] може бути наслідком як і певних конфліктів між заявником та заінтересованою особою, так і наслідком пасивної поведінки заявника у формуванні ставлення сина до свого батька. Вказане засвідчує наявність конфліктних взаємовідносин між батьками дитини, проте не підтверджує конкретних фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якій формі відносно заявника та тим більше відносно дитини. Крім цього, факт неодноразових звернень заявника до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї та сина [PERSON] неправомірних дій з боку [PERSON] , на думку суду, також свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та [PERSON] , але не підтверджує того, що останній вчинив домашнє насильство по відношенню до заявника та їхньої дитини, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом. Також заявник не надала належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Питання витребування від Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області чи іншого компетентного органу оцінки ризиків вчинення домашнього насильства [PERSON] заявник не ставила. Таким чином, заявник не довела, що вона та її малолітній син [PERSON] є особами, які постраждали від насильства з боку [PERSON] і потребують захисту в порядку, передбаченому Законом. Навпаки, суд, враховуючи найкращі інтереси дитини та інститут єдності сім`ї, вважає, що позбавлення дитини можливості спілкуватись з батьком є крайньою мірою, яка у даному випадку, зважаючи на бажання [PERSON] приймати участь у вихованні дитини, застосуванню не підлягає. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Сєрявін та інші проти України»). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність доказів вчинення [PERSON] фізичного та психологічного насильства, ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства [PERSON] у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника та сина [PERSON] , суд дійшов висновку, що підстави для видачі обмежувального припису за заявою [PERSON] відсутні, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed