Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

19 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має стабільний заробіток, а отже й можливість надавати допомогу на утримання дитини. Добровільно відповідач відмовляється надавати допомогу, а їй самій важко нести витрати, повязані з утриманням та вихованням дитини, у звязку з чим вона звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про народження, виданого 17 квітня 2008 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], актовий запис № 321; в графі „Батьки зазначені сторони. Як вбачається з довідки, виданої 17 жовтня 2015 року Приватним підприємством «Житлофонд 279», [PERSON], [INFO] проживає разом із матірю [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо виконання відповідачем обов'язку з утримування своєї дитини . Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно позивачу [PERSON] грошової допомоги на утримання дитини не надає, має постійній дохід, інших утриманців не має, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved