Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, який було зареєстровано 30 вересня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Розівського району Запорізької області, актовий запис №15. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що одруження з відповідачем виявилось невдалим через те, що сторони не зійшлися характерами, у зв'язку з чим з 12 травня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинились та з вказаного часу сторони проживають окремо один від одного. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та є неможливим. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов. Разом з тим, позивач заперечувала проти надання судом строку для їх примирення та не виявила бажання зберегти шлюб (а.с.21). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON], та він їх не оспорює. Відповідач заперечував проти надання судом строку для їх примирення, прохав позов [PERSON] задовольнити (а.с.23). Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.18,20), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.21,23). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про одруження встановлено, що сторони одружились 30 вересня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Розівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №15 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.4). З матеріалів справи та з письмових пояснень сторін вбачається, що з 12 травня 2015 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини, з вказаного часу проживають окремо один від одного. Спільне життя подружжя не склалося та виявилося невдалим через те, що сторони не зійшлися характерами. За таких обставин позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу між ними неможливим. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.21,23). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у позовній заяві прохала залишити їй після розірвання шлюбу прізвище чоловіка, а саме, «[PERSON]» (а.с.2 оборотна сторона). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved