Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

17 травня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 17 травня 2016 р. і до повноліття дитини, додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO] (інваліда дитинства) у звязку з його хворобою в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, до повноліття дитини та аліменти на її утримання у звязку з непрацездатністю в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до 16.07.2017 р., мотивуючи це перебуванням з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1996 р. в якому народився їхній спільний син [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства згідно посвідчення серії ААБ № 319871 від 23.08.2011 р., якому встановлений діагноз «внутрішня гідроцефалія, затримка психо-речового розвитку, помірна розумова відсталість» і згідно виписки з історії хвороби, йому призначено диспансерний нагляд і постійне лікування, на яке потрібні значні постійні грошові витрати, яких не надає відповідач, який проживає окремо від них з січня 2016 р., в свою чергу, вона теж є інвалідом І-ої групи «А» загального захворювання і потребує стороннього догляду згідно довідки МСЕК серії 10ААВ № 754299 від 16.06.2015 р. з черговим переоглядом 16.06.2017 р., не працює, оскільки є непрацездатною, отримує мінімальну пенсію від держави, у звязку з чим, їй не вистачає грошей ні на лікування хворого сина, ні на своє лікування. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач приймаючи участь в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, зокрема частково визнавши позов по сплаті аліментів на хвору дитину у розмірі 610 грн. і повністю не визнав позов в частині стягнення додаткових витрат на лікування малолітнього сина та на аліментів на утримання хворої дружини (позивачки) з посиланням на утримання дитиною державної соціальної допомоги у розмірі 844 грн. та пенсії позивачкою, а також, з посиланням на свою середньомісячну зарплату у розмірі 2408,60 грн., якої не буде вистачати на всі аліменти та його життя та знаходженням на його утриманні матері пенсіонерки, однак в подальшому, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений особисто під розписку, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 20-24,27). Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статті 75,77 СК України передбачають - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. У відповідності до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів - продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Таким чином, однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів є спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Стаття 80 СК України передбачає аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Статтею 185 СК України передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), розмір яких, у разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме : стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей і т.і. Суд встановив, що позивачка та відповідач офіційно уклали шлюб 18.06.1996 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖД № 039976 від 18.06.1996 р. виданого Доброолександрівською с/р Овідіопольського району Одеської області, в якому у подружжя народився син [PERSON], 05.09.2006 р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 055124 виданого 10.10.2006 р. Доброолександрівською с/р Овідіопольського району Одеської області, в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а.с. 8,10). Матеріалами справи підтверджується, що малолітній син подружжя [PERSON], [INFO] є інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 319871 від 23.08.2011 р., і якому, згідно виписки з історії хвороби № 3387 встановлений діагноз «внутрішня гідроцефалія, затримка психо-речового розвитку, помірна розумова відсталість» та призначено диспансерний нагляд і постійне лікування (а.с. 9,31). Крім цього, позивачка сама є інвалідом І-ої групи «А» загального захворювання і потребує стороннього догляду згідно довідки МСЕК серії 10ААВ № 754299 від 16.06.2015 р. з черговим переоглядом 16.06.2017 р. та згідно з виписок з медичної картки її хвороби № 2581 та № 3024, з яких видно, що в лютому 2015 р. вона перенесла інсульт та з того часу потребує постійного лікування та стаціонарі двічі на рік лікарськими засобами, вказаними у виписках, на які вона витрачає певні грошові кошти, що підтверджується чеками про придбання лікарських препаратів та витягом з банківського рахунку позивачки на оплату вказаних лікарських засобів з вказанням сум та дат їх перерахування на рахунки аптек (а.с. 7,32-39). В судовому засіданні позивачка показала суду, що вона не працює, оскільки є непрацездатною, отримує мінімальну пенсію від держави, у звязку з чим, їй не вистачає грошей ні на лікування хворого сина, ні на своє лікування і в чому їй не допомагає відповідач, хоча має таку фінансову можливість. Відповідач, в свою чергу, в судовому засіданні, частково заперечуючи проти позову, погодився на сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 610 грн. і категорично заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання хворого сина 500 грн. і непрацездатної дружини 500 грн., посилавшись на утримання позивачкою на утримання сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства державної соціальної допомоги у розмірі 844 грн. та пенсії позивачкою, а також, з посиланням на свою середньомісячну зарплату у розмірі 2408,60 грн. як слюсаря, офіційно працюючого в КП «Великодолинське», якої не буде вистачати на всі аліменти та його життя та знаходженням на його утриманні матері пенсіонерки, надавши до відзиву пенсійне посвідчення своєї матері (а.с. 23,) Однак, враховуючи вищевикладені докази, а саме документальних підтверджень інвалідності малолітньої дитини з вищезазначеним тяжким діагнозом, необхідності його постійного лікування, інвалідності позивачки та чергового переогляду 16.06.2017 р., виписок з медичних карток, як позивачки, так і малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначення лікарських засобів на їхнє лікування та пояснення сторін, зокрема, матеріального становища платника аліментів відповідача і його фінансової можливості сплачувати як аліменти на утримання дитини та дружини, так і додаткові витрати на лікування малолітнього сина, знаходження на його утриманні матері пенсіонерки, із врахуванням прожиткового мінімуму згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на дитину підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі розмірі 600 грн. щомісячно, з дати подачі позову 17.05.2016 р. і до повноліття дитини, додаткових витрат на утримання малолітнього сина [PERSON] (інваліда дитинства) у звязку з його хворобою у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно і до повноліття дитини та аліментів на утримання непрацездатної дружини відповідача (інваліда 1-ої групи) у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно і до дати чергового переогляду позивачки на стан встановлення інвалідності МСЕК 16.06.2017 р.

Outcome: partial