Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

19.12.2016 позивач звернулась до суду з позовом до відділення ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог\~ Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання права власності на ощадний вклад в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті чоловіка позивача залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на поточні, депозитні та розрахункові рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк» та нараховані проценти на імя вкладника [PERSON], який помер 07.08.2013. В судовому засіданні позивач зявилась, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, надіслав до суду заперечення, у яких вказав, що ПАТ КБ «Приватбанк» не є тією особою, яка оспорює право власності позивача на спадкове майно і на даний час позивач не має права власності на грошовий вклад, що був розміщений у банку, оскільки її право не підтверджене свідоцтвом про право на спадщину, а отже банк не може оспорювати або не визнавати документ, якого нема і, відповідно, який до банку не предявлявся. Доказом прийняття спадщини позивачем після смерті чоловіка може бути відповідний документ встановленого зразка, яким є свідоцтво про право на спадщину, проте, з таким документом позивач до банку не зверталась. Вирішуючи спір, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 09.07.2008 [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого дружина отримала прізвище чоловіка «Потапенко», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 09.07.2008 серії І-БК № 086265 (а.с.7). Чоловік позивача [PERSON] помер 07.08.2013 у віці 60 років у с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 09.08.2013 серії І-АП № 272018 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить грошовий вклад, що був розміщений у ПАТ КБ «Приватбанк». Як зазначає позивач у позовній заяві, після смерті [PERSON] вона звернулась із заявою до приватного нотаріуса Армянського міського нотаріального округу Автономної Республіки [PERSON] Володимирівни, якою була відкрита спадкова справа за № 162/2013, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 16.09.2013 № 35130953 (а.с.11). На підставі ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія АР Крим визнана як тимчасово окупованою, і на строк дії зазначеного Закону на дану територію поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до Наказу Міністра юстиції України від 07.07.2014 № 1087/5, особи, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території АР Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації (згідно з додатком, у якому зазначено [PERSON]В.) повинні припинити приватну нотаріальну діяльність по відповідному нотаріальному округу з 08.07.2014 та протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Як вбачається із Листа від 05.01.2017 № 11/01-18, який надійшов від Державного нотаріального архіву Херсонської області, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] до даного архіву не здавалась приватним нотаріусом АР Крим [PERSON] (а.с.39). Вищевикладені обставини стали перешкодою для позивача у отриманні документів на спадкове майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1296, 1297 передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Цивільним кодексом України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», згідно якого за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлена можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку, оскільки спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом АР Крим [PERSON] до Державного нотаріального архіву Херсонської області так і не передавалась, у порушення вимоги щодо передачі нотаріальних архівів. Частиною 1 ст. 33 ЦПК України визначено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Однак, у відповідності до матеріалів справи, відповідач не порушував права позивача, оскільки спірне спадкове майно належало померлому [PERSON]. У\~відповідності до положень ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою; заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Таким чином,\~ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed