Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

17.11.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, посилаючись на те, 01.09.2016р. померла його дружина [PERSON], якій на праві власності належав житловий будинок № 41 по вул. Рєпіна у м. Словянську. За життя дружини вони у цьому будинку мешкали разом, але він мешкав без реєстрації, так, як зареєстрований у [INFO]. Після смерті дружини він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про спадщину за законом буде йому видане по закінченню 6-ти місячного строку з дати смерті дружини. Він також звернувся до УПтСЗН [PERSON] міської ради з приводу призначення йому субсидії на будинок № 41 по вул. Рєпіна у м. Словянську, але йому було відмовлено у звязку з тим, що він зміг надати документального підтвердження користування цим будинком на правових підставах. Посилаючись на ст. 10 Конституції України, ст.ст. 4,9,18 ЖК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України просить суд визнати за ним право користування жилим приміщенням в будинку № 41 по вул. Рєпіна в м. Словянську. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив заявлені вимоги, дав пояснення, які співпадають у позові, додатково нічого пояснити не зміг, на задоволенні позовних вимог наполягав. У судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, але від [PERSON] міського голови надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про прийняття судом рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступного: 24.11.1973р. [PERSON] та [PERSON] (до укладання шлюбу - «Нетивая» Н.Д. уклали шлюб, який був зареєстрований міським РАЦС міста [PERSON] (а.с. 6). 01.09.2016р. [PERSON] померла (а.с. 5). [PERSON], який з 21.04.1994р. зареєстрований за адресою: [INFO], з 01.01.2001р. фактично мешкає за адресою: м. Словянськ, вул. Рєпіна, буд. 41 (а.с. 4-зворот, 7,9). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] була власником будинку № 41 по вул. Рєпіна у м. Словянську та зареєстрована в цьому будинку (а.с. 11,12-14)). У спадковому реєстрі 15.09.2016р. здійснена реєстрація спадкової справи за спадкодавцем [PERSON] по заяві [PERSON] про прийняття спадщини. До складу спадкового майна входить житловий будинок за № 41 по вул. Рєпіна у м. Словянську. Свідоцтво про право на спадщину буде видане після спливу 6-ти місяців з дня відкриття спадщини (а.с. 10). Розглядаючи справу суд виходить з наступних вимог чинного судочинства України: Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Звертаючись до суду за захистом свої прав позивач [PERSON] посилається на норми ст. 10 Конституції України, ст.ст. 4,9,18 ЖК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України. Стаття 10 Конституції України вирішує питання мов в Україні. Стаття 3 ЦПК України передбачає право на звернення до суду за захистом, згідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Стаття 4 ЦПК України передбачає способи захисту, які застосовуються судом, а саме те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Нормою статті 4 ЖК України встановлено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд та передбачене що включає житловий фонд. Статтею 9 ЖК України передбачені наступні житлові права громадян: Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 18 ЖК України передбачене управління житловим фондом, а саме те, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів покладено на сторони, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, на позивача покладено обовязок доведення порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів, а суд, в свою чергу зобовязаний вчинити усі можливі дії з метою захисту таких порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача із застосуванням законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Позивачем в судовому засіданні не було доведено вчинення будь-ким порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів (зазначення позивачем про відмову працівником УПтСЗН [PERSON] міської ради в призначені йому житлову субсидії не підтверджено документально, не містить підстав та мотивів такої відмови), тому суд позбавлений можливості вчинити будь-які дії з метою захисту порушеного (невизнаного або оспорюваного) права позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed