Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

19.04.2021 року [PERSON] в інтересах [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачк) за участю третіх осіб Центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради та Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту - треті особи) про надання згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька. Так, позивачка просить суд: -надати дозвіл на зняття з реєстрації [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; -надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] без згоди батька - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/2817/21 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб: ЦНАП Білгоро-Дністровської МР та Служби у справах дітей Білгород-Дністровської МР про надання згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.20-21) Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Волощук Т.В. подала до суду заяву, згідно із якою вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності сторони позивачки. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.82). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білгород-Дністровської МР в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно із якою просила розглянути справу без її участі, враховуючи наявні у справі документи та в інтересах дитини (а.с.77). Представник третьої особи - ЦНАП Білгоро-Дністровської МР в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі (а.с.80). Відповідач - [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надавав та в судові засідання жодного разу не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, а саме судові повістки були направлені за місцем його офіційної реєстрації та за адресою місця проживання. Між тим усі документи були повернуті до суду без вручення адресату (а.с.44, 64-65, 75-76). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач - [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, жодного разу не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавав відзив, а позивачка - [PERSON] не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2021 року постановлено розгляд справи № 495/2817/21 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб: ЦНАП Білгоро-Дністровської МР та Служби у справах дітей Білгород-Дністровської МР про надання згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька проводи у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 18.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який 12.02.2020 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області розірвано (а.с.8-9). Під час шлюбу у сторін, [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, але на даний час не сплачує кошти та взагалі не виходить на зв`язок, дитина знаходиться на утриманні позивачки. За твердженням позивачки, на теперішній час виникло питання відносно зміни місця реєстрації дитини, нащо центром надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської МР її було відмовлено, у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька щодо зміни місця реєстрації дитини, що підтверджується відповідною заявою (а.с.6). Позивачка зазначила, що вона має намір прописатися разом із дитиною у квартирі, яка належить її матері, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2020 року, номер 218408250 (а.с.11). Між тим, відповідач ухиляється від будь-яких відповідей стосовно вирішення питання зміни реєстрації свого сина та не надає письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини, що суперечить її інтересам, обмежує реалізацію прав, гарантованних конституцією та законами України. Дані обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклуванні батьків. Згідно із частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що малолітній син - [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] на теперішній час проживає та перебуває на утриманні матері, яка проживає у квартирі своєї матері та має намір офіційно зареєструвати у цій квартирі своє місце проживання разом із сином. Між тим, Центр надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської МР відмовив позивачці щодо її реєстрації разом із сином за адресою: [ADDRESS] , так як батько дитини - [PERSON] не надає свою письмову згоду. В свою чергу, позивачка неодноразово намагалася звернутися до відповідача щодо надання його згоди на зміну місця реєстрації їх спільного сина, але все марно, так як відповідач на зв`язок не виходить, аліменти не сплачує. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування. Таким чином, судом на даний час вбачається спір між сторонами, так як відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію місця проживання своєї дитини та ухиляється від будь-яких відповідей стосовно вирішення зміни місця реєстрації своєї дитини, що суттєво обмежує права дитини, передбачені чинним законодавством України. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб: ЦНАП Білгоро-Дністровської МР та Служби у справах дітей Білгород-Дністровської МР про надання згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved