Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

19 листопада 2015 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1984 року. Від шлюбу мають двоє повнолітніх дітей. Подружнє життя не склалось через те, що відповідач зловживає спиртними напоями. Маючи різні погляди на сімейні відносини та ведення спільного господарства, сторони припинили шлюбні відносини. Тривалий час проживають окремо, між ними втрачені почуття любові та поваги. Вказуючи на неможливість примирення, просила шлюб розірвати. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала. Вказала, що з осені 2007 року проживають з відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні визнав, що шлюб розпався, з позивачкою проживають окремо понад 8 років, зазначив, що зберігати шлюб не доцільно. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача та відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 1984 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Макіївській сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають двоє повнолітніх дітей. Судом встановлено, що \~сім'я розпалась. Сторони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства, поновлення подружнього життя між ними виключається, а тому збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п.4 Наказу Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні», особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, про що повинна заявити письмово державному відділу реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, з урахуванням наведеної норми закону вбачається, що позивачка, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, про що вона повинна заявити письмово державному відділу реєстрації актів цивільного стану, а тому вирішувати питання щодо права позивачки іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу, в судовому порядку не має потреби. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документальнопідтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ч.1 ст.110, ст.112, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved