Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

18.09.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON], зареєстрований 28.04.2001 року Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 160. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у звязку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Категорично заперечувала проти мотивів наведених відповідачем у відзиві. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, проте просив суд взяти до уваги відомості викладені відповідачем у відзиві, щодо мотивів розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 28.04.2001 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 160. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Шлюбні відносини сторонами припинені з квітня 2018 року. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] висловила своє бажання надалі іменуватися прізвищем - «Литвиненко». З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved