Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

18 січня 2019 року АТ КБ«ПриватБанк» вернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 11843, 40грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 11 січня 2012 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала від Банку кредит в сумі 3500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконувала умови договору та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 21 грудня 2018 року має загальну заборгованість в сумі 11843 грн. 40 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації (а.с. 43), у зв'язку з чим, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 1 січня 2012 року відповідач [PERSON] подала анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Згідно даних сектору адресно-довідкової роботи, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 41). Відповідно даної заяви, позичальник погодилася, що дана заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Також зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua (а.с. 10. Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Згідно довідки про кредитування сторони визначено щомісячний мінімальний платіж , що становив 7% від заборгованості, а з 01.04.2014 року в розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати - до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення грошових зобов'язань (а.с. 12). Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, який згідно Довідки має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти, при цьому на погашення заборгованості кошти вносила з порушенням вимог щомісячного обов'язкового платежу та мінімального його розміру, що потягло нарахування неустойки, а з листопада 2017 року відповідачем припинено виконання договору в односторонньому порядку (а.с.8-9). Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту в сумі 161,38 грн. та процентам в сумі 4428,45грн. підлягають стягненню в повному обсязі. Окрім цих сум, Банком нарахована пеня в розмірі 6213,41 грн. та як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобов'язань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф - 540,16грн. (процентна складова). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобов'язань (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (пеня 6213,41 грн. за наявності боргу з кредиту 161,38 грн.), не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості - 229,50 грн. (161,38 грн. борг по кредиту + 4428,45 грн. заборгованості по процентам х 5%) та 500 грн. фіксовану частину штрафу. Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 5319 грн. 33 коп., з яких: борг по кредиту - 161,38 грн., по процентам - 4428,45 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 229,50 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз'яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 864,45 грн. (5319,33грн. х 100 /11843,40 грн. = 45%, 1921 х 45% = 864,45).

Outcome: partial