Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

19.04.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою від 22.07.2021 року позовні вимоги про розірвання шлюбу виділені в самостійне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що від спільного проживання з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Син [PERSON] потребує постійного догляду та уваги, так як має діагноз дитячий церебральний параліч (G80), від народження дитини і до цього часу вона постійно знаходиться поряд з [PERSON] , супроводжує його під час поїздок до лікарень та реабілітаційних центрів, забезпечує виконання дитиною оздоровчих процедур та реабілітаційних заходів, допомагає дитині в опануванні навчальних дисциплін. Участі батька дитини вона не перешкоджає. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно. З відповідачем проживають окремо. Просить позов задовольнити та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з нею - [PERSON] , стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гр. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник відповідача адвокат Кудлюк О.І. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить справу розглянути у підготовчому судовому засіданні. Представник служби у справах дітей Криворізької державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.10.2004 року. Згідно копії паспорту позивача остання зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Відповідно довідки ВК Зеленодольської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 15.07.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у [ADDRESS] . Згідно медичного висновку № 11 про дитину - інваліда віком до 18 років від 01.12.2017 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання - ДЦП G 80. Відповідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 09.02.2007 року виданого на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , призначено державну соціальну допомогу як дитині інваліду. Згідно висновку служби у справах дітей Криворізької державної адміністрації Дніпропетровської області, служба у справах дітей підтримує позовні вимоги позивача у повному обсязі. На підставі встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, позивачем створено умови належного виховання та розвитку дитини, крім того, відповідач не заперечує щодо проживання дитини разом з матір`ю. Зібрані у справі докази вказують на те, що проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] найкраще забезпечить інтереси дитини. Також судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , відповідач здоровий, інших утриманців немає, має нерегулярний дохід, у зв`язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини до досягнення ним повноліття у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, стан здоров`я дитини, який потребує постійного обстеження та лікування, тому вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання дитини. На підставі викладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved