Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

18 серпня 2015 року [PERSON] предявив позов до Ужанського національного природничого парку про перерахунок та виплату заробітної плати з врахуванням відповідної роботи в нічний час, святкові та неробочі дні. Рішенням Великоберезнянського районного суду від 10 грудня 2015 року позов задоволено. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату [PERSON] заробітної плати з врахуванням відповідної роботи в нічний час та святкові дні з 20 серпня 2012 року по 14 жовтня 2014 року, а також стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати ( Т. 1, а. с. 94-97 ). На це рішення Ужанський національний природний парк подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою скаргу відповідач мотивує тим, що позивач працював за цивільно-правовою угодою, а не за трудовим договором. 15 жовтня 2014 року строк угоди закінчився, позивачу було виплачено кошти за пророблену ним роботу. Вимоги позивача грунтуються на нормах трудового законодавства, які на спірні відносини не поширюються. Судом першої інстанції це не було враховано та безпідставно стягнуто кошти із відповідача, в тому числі судові витрати. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу відхилено, рішення Великоберезнянського суду від 10 грудня 2015 року залишити без змін ( Т. 1, а. с. 148-150). Ухвала апеляційного суду була оскаржена в касаційному порядку Ужанським національним природним парком. Ухвалою ВССУ від 25 січня 2017 року касаційну скаргу Ужанського національного природного парку задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд ( Т. 1, а. с. 225-227). Крім іншого, суд касаційної інстанції вказав на те, що в порушення вимог процесуального закону, відхиляючи апеляційну скаргу, суд обмежився лише узагальненою фразою про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а між сторонами виникли трудові відносини, а не цивільно правові. Мотиви відхилення апеляційної скарги суд не зазначив. При цьому апеляційний суд не звернув увагу на те, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою спірного договору є отримання певних послуг. У цій справі апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що між сторонами укладено трудовий договір, оскільки не дослідив чи було позивача прийнято на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не встановив факту розяснення позивачеві його прав і обовязків та про інформування під розписку щодо умов праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до іншого законодавства і колективного договору. Крім того суд касаційної інстанції вказав, що зобовязуючи відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу заробітну плату, суд мав зазначити конкретний розмір грошових сум. Вирішуючи спір шляхом зобовязання роботодавця здійснити перерахунок та виплату заробітної плати з врахуванням відповідної роботи у нічний час та святкові дні, неробочі дні, не звернув увагу на те, що таке вирішення спору тягне за собою новий спір між сторонами щодо правильного обчислення вище вказаної заробітної плати (Т.1, а.с. 225-227). Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року справу було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення в частині зазначення точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню (Т.2, а. с. 5). Ухвалою від 27 червня 2017 року Великоберезнянський районний суд «у задоволенні про ухвалення додаткового рішення відмовив» (Т.2, а. с. 16-17). Під час нового розгляду справи в апеляційній інстанції у судове засідання сторони не зявилися, хоча були повідомлений про час та місце його проведення належним чином. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України без участі сторін. Представник відповідача подав суду чергову заяву про відкладення розгляду і поважних причин своєї неявки суду не вказав, доказів на підтвердження наявності таких суду не надав. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Ужанського національного природного парку підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що з 1 грудня 2006 року по 14 жовтня 2014 року між [PERSON] та Ужанським національним природним парком укладалися договори, за умовами яких [PERSON] на весняно-осінній період виконував роботи згідно посадової інструкції пожежного сторожа оперативного чергового, а у зимовий період виконував роботи по опаленню приміщень офісу адміністрації парку. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, організацією, тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи ( а саме: договір доручення, тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на яке поширюється трудове законодавство. Таким чином основною ознакою, що відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, отримання певних послуг. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України « Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію. З матеріалів справи слідує, що за договором, укладеним між Ужанським національним природним парком і [PERSON], позивач зобовязується за винагороду виконувати для відповідача індивідуально визначену роботу, надавати певні послуги. Апеляційним судом не здобуто інших доказів, які б давали підстави кваліфікувати відносини між сторонами саме як трудові. Оскільки даний договір є цивільно-правовим договором, а не трудовим, тому на правовідносини, які виникли між сторонами не поширюються норми трудового законодавства. Крім того, колегія констатує, що вимагаючи зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати з врахуванням роботи в нічний час та святкові, неробочі дні у період з 20 серпня 2012 року по 14 жовтня 2014 року, позивач ці вимоги не конкретизував. Зокрема, він взагалі не вказав, в які конкретні дні протягом вказаного періоду, що були святковими, він працював, коли конкретно він працював у нічний час ( із зазначенням дати та годин), тощо. Фактично його вимоги були обґрунтовані загальним твердженням про те, що протягом всього періоду він працював в режимі кожної третьої доби по 24 години на добу. Таке пояснення позивача, покладене судом першої інстанції в обґрунтування судового рішення є припущенням, що не підтверджені належними доказами. Натомість в матеріалах справи наявна довідка від 29.09.2015 року за № 658, за підписом директора Ужанського національного природного парку, з якої слідує, що накази та трудові договори про переведення [PERSON] з посади опалювальника адмінбудинку на посаду пожежного сторожа та з посади пожежного сторожа на опалювальника адмінбудівель за період з 2012 року по 14 квітня 2014 року в Ужанському національному природному парку відсутні. Щодо копій графіків, то такі не відносяться до документів, які підлягають зберіганню, а табелі обліку робочого часу по відношенню до [PERSON] не складалися, оскільки цивільно-правовий договір не передбачає обліку робочого часу ( Т.1, а. с. 28-29). Ці твердження підтверджені й іншими доказами, у тому числі вищевказаною довідкою ( Т.2, а. с. 30-55). Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, є недоведеними, що є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] до Ужанського національного природного парку про здійснення перерахунку та зобовязання виплатити заробітної плати. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed