Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

19.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 65456,98 грн. В обґрунтування вимог вказує, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08.08.2012 року відповідач отримав кредит в сумі 39408,33 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак не виконав зобовязання, тому станом на 24.01.2014 року має заборгованість в загальній сумі 65456,98 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 31022,73 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4107,02 грн., штрафу за пп. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 26734,04 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (відсоткова складова) в розмірі 3093,19 грн. Оскільки добровільно відповідач не погашає заборгованість, позивач просить стягнути її у судовому порядку. Крім цього, просив також стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 654,57 грн. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надавши письмові заперечення, в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, а саме: в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 31022,73 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4107,02 грн. В іншій частині позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що сплинув строк спеціальної позовної давності, передбачений законодавством України, для вимог щодо стягнення неустойки (штрафу). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що 08.08.2012 року між позивачем (ПАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у зазначеній вище Генеральній угоді. Відповідно до п.2.1. цієї угоди банк (позивач) надає позичальнику (відповідачеві) строковий кредит з 08.08.2012 року по 31.08.2015 року на строк 36 місяців шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 39408,33 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1429,73 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 31.08.2015 року. Згідно з п.2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником погашення заборгованості зазначених в цій угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 26734,04 грн. Відповідно до статей 11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки у вигляді пені, штрафу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.08.2012 року, укладеного між сторонами справи станом на 24.01.2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 65456 грн. 98 коп., з них: 31022 грн. 73 коп. заборгованість за кредитом, 4107 грн. 02 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 26734 грн. 04 коп. штраф за п.п.2.2 Генеральної угоди, 3593 грн. 19 коп. штраф, де 500 грн. фіксована частина, 3093,19 грн. - процентна складова. Твердження представника відповідача щодо спливу спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу) суд не приймає до уваги з підстав викладеного нижче. Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним законодавством України передбачені два види позовної давності загальна та спеціальна. Позовна давність в один рік встановлюється, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). З аналізу ст.259 ЦК України випливає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається з п.1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг сторони у справі домовились про збільшення строку позовної давності (загальної та спеціальної) щодо вимог банку до 50 років. Приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору кредит позивачу не повернув та не сплачує відсотки за його користування, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення заборгованості по кредитному договору у вигляді заборгованості, відсотків, штрафних санкцій. У звязку з чим суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 31022 грн. 73 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 4107 грн. 02 коп., штраф в сумі 3593 грн. 19 коп. Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі №7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, в якому, зокрема, робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Крім того, відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач мав на утриманні дитину-інваліда у віці до 16 років [PERSON], яка померла 12.02.2013 року в віці 13 років. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, суд, з урахуванням критеріїв справедливості, пропорційності і розумності, приходить до висновку про існування у відповідача збігу тяжких сімейних обставин, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткового штрафу за пп. 2.2. Генеральної угоди в розмірі 26734, 04 грн. Крім викладеного, в силу положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 387,24 грн.

Outcome: partial