Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

19.08.2015 року [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування якого зазначила, що 7 травня 2014 року [PERSON] позичила у [PERSON] 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ складає 397572,6 грн. (триста дев`яносто сім тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні шістдесят копійок). Даний факт підтверджується борговою розпискою від 07.05.2014 року, яка була написана та підписана [PERSON] .. За письмовою домовленістю сторін Відповідач зобов`язувалася до 03.08.2014 року повернути борг Позивачеві в повному обсязі. До сьогоднішнього дня Відповідач боргових зобов`язань перед Позивачем не виконала. Вже більше року, незважаючи на постійні нагадування про повернення боргу Позивачем, Відповідач не бажає у добровільному порядку повертати борг. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.509, 526, 533, 545, 554, 625, 1046, 1047 ЦК України вона просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 409499,8 грн. (чотириста дев`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривен 80 коп.), з яких позика у розмірі 397572,6 грн. (триста дев`яносто сім тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні 60 коп.) три відсотки річних за користування коштами у розмірі 11927,2 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять гривен 20 коп.)/ а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 18.7.2016у представником позивача було змінено позовні вимоги та він просив суд: - стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) 431302,79 грн. (чотириста тридцять одна тисяча триста дві гривні 79 коп.), з яких заборгованість за договором позики у розмірі 409318,8 грн. (чотириста дев`ять тисяч триста вісімнадцять гривень 80 коп.) та три відсотки річних за користування коштами у розмірі 21983,99 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот вісімдесят три 99 коп.); - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові виграти. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково та просили суд позов задовольнити частково, з урахуванням наданих ними письмових заперечень викладених у відзиві на позов. У відзиві на позов відповідач зазначили, що [PERSON] знає [PERSON] на протязі майже десяти років по спільній роботі на ринку «7-й км». За час спільної роботи між ними були дружні стосунки, вони неодноразово займали кошти одна одній для розвитку свого бізнесу, і інколи писали на прохання сторони розписки про отримання коштів, які після їх повернення повертали, або знищували, але не придавали цьому значення, т.я. стосунки були настільки дружніми та товариськими, що непорозуміння не могло бути взагалі. [PERSON] не заперечує, що дійсно має борг перед [PERSON] , але в значно меншій сумі ніж зазначено в позовній заяві, що почерк боргової розписки схожий на її, але є розбіжності в написанні, а тому вважає, що копію боргової розписки [PERSON] могла скомбінувати, підробити почерк або дату на розписці, та в теперішній час, коли їх стосунки погіршилися, намагається її шантажувати. [PERSON] впевнена, що боргову розписку [PERSON] вона писала в якій було зазначена сума 16000 доларів США., і [PERSON] наполягає, щоб зазначену розписку [PERSON] їй повернула. [PERSON] завжди приходила до [PERSON] для написання розписки зі своєю ручкою та папером. На сьогоднішній день з урахуванням повернення частини боргу [PERSON] у сумі 2100 доларів США, та норкової шуби вартістю 1000 доларів США сума боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 12900 доларів США. Зазначену суму боргу, а саме 12900 доларів США [PERSON] визнає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. 07 травня 2014 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір позивача, відповідно до якого отримала в борг у позивача 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, які зобов`язувалась повернути 03.08.2014 року, що підтверджується розпискою від 07.05.2014 року. При цьому суд не приймає заперечень відповідача про те, що розписка складалась на 16000 доларів США, оскільки цей факт не підтверджений будь-яким належними та допустимими доказами. Додані до відзиву на позов відповідачем розписки, в одної з яких зазначена загальна сума боргу в сумі 16000 доларів США, в цій частині не приймається за належний доказ, оскільки вона містить виправлення. Відповідачем позивачу було повернуто: - 500 доларів США; - шубу за 1000 доларів США; - 1300 доларів США; - 300 доларів США, а всього 3100 доларів США, що підтверджується наданими відповідачем розписками та не заперечується позивачем. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається,, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: - 402005 (чотириста дві тисячі п`ять) грн. 30 коп., що у еквіваленті до долару США за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення складає 14900 доларів США; - 3% річних від простроченої суми, що на день винесення рішення складає 58290 (п`ятдесят вісім тисяч двісті дев`яносто) грн. 74 коп., а всього 460296 (чотириста шістдесят тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 04 коп., в зв`язку з чим суд задовольняє позов частково.

Outcome: partial