Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

18 серпня 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 35/АА-00024.08.2 від 13 травня 2008 року в розмірі 5794,51 доларів США та 2309616,55 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 5794,51 доларів США; пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 2297813,83 гривень; відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК України становить 11802,72 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача послався на те, що 13 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35/АА-00024.08.2. Відповідно до умов кредитного договору банк взяв на себе зобов'язання відкрити не відновлювальну кредитну лінію відповідачу на загальну суму 18240,74 доларів США. Кредит був виданий відповідачу під обов'язок сплати ним банку процентів за користування грошовими коштами в розмірі 12,5% річних. Відповідно до умов кредитного договору боржник взяв на себе починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 217,15 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку [NUMBER]; повернути одержаний кредит згідно з умовами кредитного договору не пізніше 13 травня 2015 року. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору передбачено, що за порушення строків (термінів) повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. 17 червня 2009 року назву банку офіційно було змінено з ВАТ «Родовід Банк» на ПАТ «Родовід Банк». Відповідач до теперішнього часу не виконав зобов'язання щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів, які ним були отримані від банку та неповернуті банку за кредитним договором у розмірі 5794,51 доларів США. Загальний розмір грошових вимог банку, які виникли на підставі кредитного договору станом на 08 серпня 2014 року складає грошову суму в розмірі 5794,51 доларів США та 2309616,55 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 5794,51 долар США; пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 2297813,83 гривень; відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК України становить - 11802,72 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, пояснив, що дійсно його довіритель погоджується з наявною заборгованістю за кредитом у розмірі 5794,51 доларів США. З нарахованою банком неустойкою відповідач не погоджується в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій з боржника. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35/АА-00024.08.2, відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18240,74 доларів США терміном до 13 травня 2015 року (а.с. 6 - 10). Згідно до п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 12,50 % річних. Відповідно до п. 3.1.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця погашати заборгованість за кредитами у сумі 217, 15 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку [NUMBER]. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,60 % від суми простроченої заборгованості. Згідно ч. 5.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати, в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № 35/АА-00024.08.2.3 від 13 травня 2008 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Факт видачі кредиту відповідачу за кредитним договором підтверджується заявою про видачу готівки № 1913_2 від 13 травня 2008 року (а.с. 11). 17 червня 2009 року було змінено назву банка з ВАТ «Родовід Банк» на ПАТ «Родовід Банк», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи (а.с. 17). Відповідач до теперішнього часу не виконав зобов'язання щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів, які ним були отримані від банку та неповернуті банку за кредитним договором у розмірі 5794,51 доларів США. Загальний розмір грошових вимог банку, які виникли на підставі кредитного договору станом на 08 серпня 2014 року складає грошову суму в розмірі 5794,51 доларів США та 2309616,55 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 5794,51 долар США; пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 2297813,83 гривень; відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК України становить - 11802,72 гривень (а.с. 12 - 14). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частин 1 і 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. А згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Як було встановлено судом та не заперечувалося представником відповідача, [PERSON] має перед банком позивача прострочену заборгованість за кредитним договором №35/АА-00024.08.2 від 13 травня 2008 року в розмірі 5794,51 доларів США (заборгованість за кредитом) та 2309616,55 гривень (неустойка). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що його довіритель погоджується з наявною заборгованістю за кредитом у розмірі 5794,51 доларів США, проте останній не погоджується з нарахованою банком неустойкою та просить суд відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд вважає їх законними та обґрунтованими, проте виходячи з позиції розумності та справедливості, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір пені за кредитним договором №35/АА-00024.08.2 від 13 травня 2008 року, оскільки сума основного боргу становить 5 794, 51 доларів США, тоді як сума пені, яку позивач просить стягнути з відповідачів, дорівнює пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 2 297 813, 83 гривень, майже втричі перевищує розмір основної заборгованості. З огляду на викладене, суд вважає справедливою суму пені у розмірі 10 0000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача існуючої заборгованості підлягають частковому задоволенню, та становлять заборгованості за кредитом - 5 794, 51 доларів США; пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 10 000, 00 гривень; відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК України - 11 802, 72 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 939, 37 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial