Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, коштів на утримання дружини. В заяві зазначає, що 4.07.2000 року [PERSON]. [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, який був зареєстрований Острівською сільською радою Сокальського району Львівської області, актовий запис №10. Від шлюбу народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON]. З серпня місяця 2015 року фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем за вищевказаною адресою та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини та не приймає участь у його вихованні. Позивач [PERSON], знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки на теперішній час не працює, є інвалідом III групи, внаслідок загального захворювання і така інвалідність встановлена безтерміново. Позивачу відомо, що відповідач працює на шахті №1 «Великомостівська» ДП «Львіввугшля», юридична адреса 80200 Львівська область м.Червоноград, вул.Львівська ,61 та отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. В даний час відповідач аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з Відповідача не проводиться, інших не сплачує, малолітніх дітей, немає. Просила постановити рішення, яким стягувати з [PERSON], на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, на сина [PERSON], [INFO], до його повноліття та кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що вона дійсно є інвалідом ІІІ групи, в даний час працює неофіційно та отримує заробітну плату в розмірі 1200 гривень. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує щодо стягнення аліментів на сина в розмірі 1/3 частини його доходу, однак не бажає утримувати дружину та сплачувати кошти на її утримання Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦКП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 4.07.2000 року уклали шлюб, який був зареєстрований Острівською сільською радою Сокальського району Львівської області, актовий запис № 10. Після одруження дружина присвоїла прізвище [PERSON] (а.с.6). Від шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO] (а.с. 7). В даний час шлюб між сторонами не розірвано. Згідно довідки Міністерства охорони здоров'я України, серії 10 ААВ №713111 від 17.03.2015 року вбачається, що [PERSON] є інвалід III групи (а.с.9) Син проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Поздимирської сільської ради Радехівського району Львівської області за №268 від 15.09.2015 року (а.с.10). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обовязку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними, офіційно працює та може таку надати, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітного сина в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2015 року і до досягнення повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів, відповідно до Закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів; обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд робить висновки про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання сина необхідно задовольнити. Відповдно до ст.75 CК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Частиною 1 ст.80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що позивач в даний час працює неофіційно та отримує заробітну плату в розмірі 1200 гривень, тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 200 гривень щомісяця і такий розмір буде відповідати інтересам позивача. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, чи у разі зміни її майнового стану, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів на сина чи її утримання. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: partial