Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

17 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № DNE4AE0000149597 від 29.09.2008 року, позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 18092,29 (Долар США) на термін до 27.09.2013 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитними договором. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв'язку з чим, станом на 02.03.2015 року має заборгованість в розмірі 74197,85 (Долар США), яка складається з 17383,07 (Долар США) - заборгованість за кредитом, 3937,33 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1900,21 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 47435,14 (Долар США) -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 9,31 (Долар США)- штраф (фіксована частина), 3532,79 (Долар США) - штраф (процента складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 74197,85 (Долар США), що за курсом 26,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2015 року складає 1992212,23 грн. за кредитним договором № DNE4AE0000149597 від 29.09.2008 року та судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно розрахунку заборгованості за договором № DNE4AE0000149597 від 29.09.2008 року станом на 02.03.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 74197,85 (Долар США), яка складається з 17383,07 (Долар США) - заборгованість за кредитом, 3937,33 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1900,21 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 47435,14 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 9,31 (Долар США) - штраф (фіксована частина), 3532,79 (Долар США) - штраф (процента складова) (а.с. 4-7). 29.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитно - заставний договір № DNE4AE0000149597, відповідно до умов договору банк зобов'язався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надав банку предмет застави - Mersedes Benz Vito, 2003 року випуску в заставу (а.с. 9-17). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved