Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

18.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом про визнання особи такою, що позбавлена права користування житловим приміщенням до відповідача\~ [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що вона, [PERSON], зареєстрована та проживає у житловому будинку №14 по вул.Хрещатинській в місті Чернівці. Вказує, що вищевказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2014 року. Позивач вказує на те, що згідно довідки ЖРЕП №5 крім неї у будинку зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON]. Позивачка стверджує, що на підставі договору про завдаток від 25.02.2016 року вона має намір продати вказаний житловий будинок, оскільки фактично постійно проживає та працює за кордоном та не має постійного житла. За вказаним договором потенційний покупець дає згоду на купівлю будинку за ціною, яка влаштовує позивачку та забезпечить їй нормальне житло для її постійного проживання за місцем роботи. Однією з умов вказаного договору є та обставина, що купівля-продаж можлива лише при знятті з реєстрації всіх зареєстрованих у будинку осіб. Таким чином, вказує позивач, здійснення її права щодо володіння, розпорядження та користування її майном, яке належить їй на праві власності унеможливлено через наявність реєстрації місця проживання у вказаному будинку відсутньої особи [PERSON] Стверджує, що зареєструвати своє постійне місце проживання або вчинити дії щодо зняття з реєстрації за даною адресою відповідачка не бажає, що зумовило необхідність звернення позивачки з даним позовом до суду. Звертає увагу суду на те, що реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку порушує її права, як власника, оскільки вона самостійно несе всі обовязки та витрати по утриманню зазначеної квартири та сплаті комунальних платежів, що є додатковою підставою її звернення до суду. На основі викладеного, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житлового будинку, який знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14 та належить позивачу на праві особистої приватної власності шляхом позбавлення права користування житловим будинком [PERSON], [INFO]. 19.04.2016 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає [PERSON], про скасування свідоцтва на спадщину, про визнання права власності на частку у спадковому майні до позивача за первісним позовом [PERSON] \~ \~ \~ \~Позивач за зустрічним позовом вказує, що в липні 2015 року вона звернулась до позивачки за первісним позовом [PERSON] та до [PERSON] про визнання права користування приміщенням, вселення, зобовязання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~02.12.2015 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці її позов було задоволено частково та вселено [PERSON] в будинок №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці, а також зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні будинком №14 по вул.Хрещатинській у місті Чернівці. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. \~ \~ \~ \~15.03.2016 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.12.2015 року було видано виконавчий лист та на даний час триває процес примусового виконання рішення. Також, у вересні 2015 року вона довідалась, що позивачка за первісним позовом отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчене державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] 06.11.2014 року, в якому вказано, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON], [INFO], який помер 10.01.2006 року. Спадщина складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташованого в м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14, що належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 09 липня 1970 року в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі за реєстровим №1-585, зареєстрованого 31 березня 1971 року в Чернівецькому міжміському БТІ у книгу №13, стор.109, номер запису - 1895 та 03 грудня 2003 року в Чернівецькому комунальному БТІ в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно №3735089. Вказує, що на земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ.Д загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, Гараж літ.Д альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3. Вартість даного майна сягає згідно довідки, виданої 05 листопада 2014 року №2038 Чернівецьким БТІ 446401 грн. Також, дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі №815/2006. Позивачка за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що 10 січня 2006 року помиер її дідусь, тобто батько відповідачки за зустрічним позовом [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: [INFO]. Під час свого життя дідусь позивачки за зустрічним позовом зробив заповіт, яким заповів своїй дочці - відповідачці за зустрічним позовом - [PERSON], все своє майно, яке на день його смерті буде йому належати. Відповідачка за зустрічним позовом - [PERSON] 18.07.2006 року подає до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори заяву, на підставі якої нотаріус заводить спадкову справу за №815/2006. 03 грудня 2006 року Чернівецьке комунальне обласне БТІ видає Витяг№2168184 про реєстрацію права класності на нерухоме майно, в якому вказується, що [PERSON] належить право власності на житловий будинок №14 по вул. Хрещатинській, що у місті Чернівці, номер запису 1895, в книзі 13, с.109, підстава виникнення - свідоцтво про право на спадщину б/н від 09.07.1970 року, видане Першою Чернівецькою держнотконторою, зареєстровано в реєстрі №1-585. Вказує, що відповідно до довідки, виданої Чернівецьким ОКБТІ від 04.12.2003 року під №2209 адресованої Шевченківському виконкому, в якій вказується наступне: Чернівецьке КОБТІ повідомляє, що будинок №14 по вул. Хрещатинській, м. Чернівці, що гр. [PERSON] самочинно побудував: житловий будинок літ.А вартістю 14408 грн., літня кухня літ.В - вартістю 3142 грн., самовільно збудовані в 1976 році та проінвентаризовані в 1987 році, а також самовільно збудовано: сарай літ.Б, вартістю 2010 грн.. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що на день смерті [PERSON] йому належало майно: А - житловий будинок-цегла, розмір заг.площі 53.0, житлової 17.90 кв.м., рік забудови 1976; Б-сарай, цегла, рік забудови-1976; В-літня кухня, цегла; Г-вбиральна-дощата; №1-2 огорожа штахет; К-криниця, бет.кільця, вартістю 39 488 гривень. Позивач за зустрічним позовом звертає увагу суду, що подаючи заяву до нотаріуса [PERSON] заявила саме на це майно, як спадкове майно, однак станом на 2006 рік спадкове майно не було належним чином оформлене та станом на 2013-2014 роки майно суттєво збільшилося завдяки його поліпшенню та реконструкції. Стверджує, що її батьки: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] одружилися у 1976 ропі. Постійно проживали за вищевказаною адресою. Станом на 2006 рік батько та мати нічого не будували. Однак вказує, що починаючи з 2007 року і включно до 2012 року батьками позивачки за зустрічним позовом спільно було реконструйовано, тобто перебудовано житловий будинок з добудованими спорудами та будівлями. Всього по літ.А 161,1 кв.м. загальної площі та 85,1 кв.м. житлової площі, підсобної 76,0 кв.м. Про ту обставину, що саме батьками позивачки за зустрічним позовом під час спільного проживання було проведено капітальну реконструкцію старого будинку та будівель і споруд, може свідчити довідка, яка була видана 12.08.2014 року під №1457 Чернівецьким міським БТІ, згідно якої на земельній ділянці на вул. Хрещатанській, 14 що в м.Чернівці розташовані: житловий будинок літ.А завершений будівництвом, але не зданий в експлуатацію, крім того сарай літ.Б., літня кухня літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ. Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3. Забудовник - [PERSON]. Вказує, що 29 серпня 2012 року її батько - [PERSON] помер. Після смерті батька відкрилась спадщина на 1/2 перебудованого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в м.Чернівцях, вул..Хрещатинська, буд.14. Після смерті батька позивачки за зустрічним позовом залишились спадкоємці за законом: [PERSON] - його донька, відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] - його дружина, [PERSON] - його син. Відповідно до довідки, виданої 13.04.20016 року під №974 вбачається, що [PERSON] постійно проживав за вищевказаною адресою з 29.02.2000 року і до 29.08.2012 року, тобто на день його смерті. Разом з ним на день його смерті проживали: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивачка за зустрічним позовом стверджує, що оскільки вона являється спадкоємицею [PERSON] за законом, нею було подано заяву до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори 15.04.20016 року, про що у Спадковий реєстр внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №58858480. Таким чином, позивачка за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що з вищевикладеного вбачається, що відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] не визнає її право на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, оскільки стверджує, що вона, [PERSON] успадкувала вище перелічене перебудоване майно нібито після смерті свого батька - [PERSON], надавши невірну інформацію з приводу спадкового майна нотаріусу, чим вела того в оману. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що на даний час необхідно визнати недійсним свідоцтво, яке видане на ім'я відповідачки [PERSON], оскільки існування такого свідоцтва позбавило її права належними чином успадкувати майно, на яке відкрилась спадщина після смерті її батька. Тобто вказані обставини та існування спірного свідоцтва про право на спадщину не дають їй змоги отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, що залишилось після смерті її батька [PERSON] Оскільки дане будинковолодіння було побудовано покійним батьком і матірю позивачки за зустрічним позовом, як подружжям, тому відповідно вона має право на 1/6 частину, а тому вважає, що таке право на спадкове майно повинно бути визнано за нею на 1/6 частину будинку літ.А, який розташований у місті Чернівці по вул..Хрещатинській, 14 і складається з наступного: житлового будинку літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сараю літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3. Вартість даного майна сягає згідно довідки, виданої 05 листопада 2014 року №2038 Чернівецьким БТІ 446 401 грн., а 1/6 частина його коштує 74 400,16 грн. На основі викладеного, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії HAB №931523, яке було посвідчене [PERSON], державним нотаріусом Першої Чернівецької нотаріальної контори та виданого 06.11.2014 року, на житловий будинок літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3, вартістю 446401 гривень та зареєстроване в реєстрі №815/2006; визнати за нею, [PERSON], право на спадкове майно за законом у вигляді 1/6 частки з житлового будинку літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, вартістю 74\~400,16 грн., загальною вартістю 446 401 грн. після смерті [PERSON], померлого 29 серпня 2012 року, яке належало йому на день його смерті; стягнути з відповідача судові витрати. В ході розгляду судом справи від позивача за зустрічним позовом надійшла зустрічна позовна заява у новій редакції. Зокрема, позивач за зустрічним позовом вказує, що її батьки [PERSON] та [PERSON] за період з 2006 року по 2014 рік суттєво збільшили у вартості спільне майно. Так, починаючи з 2007 року і включно до 2012 року позивачкою за зустрічним позовом та її батьками було реконструйовано, тобто перебудовано житловий будинок з добудованими спорудами та будівлями. Особисто нею у реконструкцію будинку було вкладено у придбання будівельних матеріалів коштів на загальну суму 223200,00 гривень, тобто частка вкладених нею грошових коштів від загальної вартості будинковолодіння становить 1/2 частки. Наведене підтверджується відповідними квитанціями на придбання будівельних матеріалів. Окрім того, позивачка за зустрічним позовом оплачувала будівельні роботи, однак відповідні квитанції та чеки не збереглись. Таким чином, позивачка за зустрічним позовом вважає, що оскільки дане будинковолодіння було реконструйовано та побудовано нею особисто та її батьками, тому вона, відповідно, має право на 1/2 частину, яку особисто побудувала та на 1/12 частину як спадкоємець після смерті батька. При цьому, враховуючи вартість будинку, яка згідно довідки Чернівецького БТІ від 05.11.2014 року №2038 становить 446401 грн., то, відповідно, частка позивачки за зустрічним позовом становить 260400,60 гривень. На основі викладеного, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії HAB №931523, яке було посвідчене [PERSON], державним нотаріусом Першої Чернівецької нотаріальної контори та виданого 06.11.2014 року, на житловий будинок літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3, вартістю 446401 гривень та зареєстроване в реєстрі №815/2006; визнати за нею, [PERSON], право на спадкове майно за законом у вигляді 1/12 частки на будівельні матеріали, елементи та конструкції самочинно реконструйованого житлового будинку літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, вартістю 74\~400,16 грн., загальною вартістю 446 401 грн. після смерті [PERSON], померлого 29 серпня 2012 року, яке належало йому на день його смерті; визнати за нею, [PERSON], право власності у вигляді 1/2 частки на будівельні матеріали, елементи та конструкції самочинно реконструйованого житлового будинку літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, вартістю 223200,50 грн., загальною вартістю 446 401 грн., які належать їй на праві власності; стягнути з відповідача судові витрати. Окрім того, в ході розгляду судом справи, після проведення судової оціночної будівельної і будівельно-технічної експертизи, позивачем за зустрічним позовом було уточнено позовні вимоги. Зокрема, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії HAB №931523, яке було посвідчене [PERSON], державним нотаріусом Першої Чернівецької нотаріальної контори та виданого 06.11.2014 року, на житловий будинок літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3, вартістю 446401 гривень та зареєстроване в реєстрі №815/2006; визнати за нею, [PERSON], право на спадкове майно у вигляді 1/12 частки на будівельні матеріали, елементи та конструкції самочинно реконструйованого житлового будинку літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, вартістю 53653,00 грн., загальної вартості 447111,00 грн. після смерті [PERSON], померлого 29 серпня 2012 року, яке належало йому на день його смерті, який розташований за адресою: м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14; визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/2 частку самочинно реконструйованого житлового будинку літ.А загальною площею 93,30 кв.м., у тому числі житловою площею 53,70 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, загальною вартістю 1016176,00 грн., на 1/2 частку будівельних матеріалів, елементів та конструкцій, вартість якої становить 548735,00 грн., який розташований за адресою: м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14; стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати. Представник позивача за первісним позовом адвокат [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити. Вказала, що у 2006 році помер батько [PERSON] [PERSON], який на неї склав заповіт. [PERSON], в свою чергу, отримала спадщину. З огляду на наведене режим спільної сумісної власності на успадковане таким чином майно розповсюджуватись не може. У період з 2004 року по 2014 рік позивачка [PERSON] постійно надсилала кошти [PERSON] та [PERSON], які займались будівництвом. Також вказала, що сам чоловік позивачки за первісним позовом - [PERSON] за життя на вказане майно не претендував, а тому, відповідно, [PERSON] також на це майно претендувати не може. Також вважала, що надані представником позивачки за зустрічним позовом копії квитанцій не можуть братись судом до уваги, оскільки не є належними та допустимими доказами. При цьому, вказала, що надати суду відповідні чеки про пересилання коштів з-за кордону [PERSON] не може. Також звернула увагу суду на те, що [PERSON] на даний час в будинок №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці не вселилась, а тому повинна бути визнана такою, що втратила право користування вказаним будинком. Підтримала поданий стороною позивача за первісним позов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] підтримала заявлений нею позов. Додатково пояснила суду, що у 1976 році по вулиці Хрещатинській, 14 в місті Чернівці знаходився будинок в аварійному стані. Приблизно через рік (у 1977 році) її батьки збудували там нормальний будинок, який складався з однієї кімнати, коридору та кухні, попередній будинок вони знесли. Це все їй відомо зі слів її бабусі. Вказала суду, що вона мала у власності земельну ділянку, яку згодом продала та кошти, отримані від її продажу вклала у будівництво спірного будинку. З приводу наявних у матеріалах справи квитанцій «Вестерн Юніон» нічого суду сказати не може. Також ствердила, що [PERSON] Іонел за свою земельну ділянку від неї неофіційно отримав кошти в сумі 3000 доларів США. Також вказала суду, що дійсно покійного батька [PERSON] вона не годувала, однак лише тоді, коли той перебував у стані спяніння. Вказала, що покійний батько пять днів перебував у лікарні та вона його хоронила за кошти [PERSON] При цьому, її покійний дідусь [PERSON] проживав [INFO], а будинок на вул.Хрещатинській, 14 залишився, як спадщина. Також вказала суду, що автомобіль вона придбала у 2011 році та працювала в КП «Водоканал» у юридичному відділі. З приводу тверджень свідка [PERSON], яка є її рідною тіткою, вказала, що з нею разом у банк вона не їздила, хоча й перебуває з тою у нормальних стосунках. При цьому, вказала, що станом на 2005 рік вона перебувала за кордоном у Італії разом з [PERSON] Представник відповідача за первісним позовом адвокат [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні первісного позову. Вказала, що на даний час існує рішення суду, яке набрало законної сили про вселення [PERSON] у будинок №14 по вул.Хрещатинській та [PERSON] намагається вселитись у даний будинок. Вимоги зустрічного позову підтримала та вказала суду, що [PERSON] реконструювала вказаний будинок, внаслідок чого його площа збільшилась майже до 161 кв.м. Сама [PERSON] активно приймала участь у будівництві, всі квитанції на придбання будівельних матеріалів виписані на її імя, окрім того, доказів того, що саме ці кошти надсилала [PERSON] з-за кордону - в матеріалах справи немає. Надані ж представником позивача за первісним позовом копії квитанцій на англійській мові можуть лише свідчити про те, що [PERSON] здійснювала обмін валюти. Також звернула увагу суду на те, що після смерті батька [PERSON] [PERSON] мала успадкувати відповідну частку, як спадкоємець, оскільки той перебував у шлюбі з [PERSON] При цьому, вказала на те, що [PERSON] приховала від нотаріуса той факт, що будинок був самовільно реконструйований, що є однією з підстав скасування свідоцтва на спадщину. Окрім того, [PERSON] продала належну їй земельну ділянку та вклала всі кошти у будівництво будинку. Звернула увагу суду на те, що згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта на даний час площа спірного будинку складає 91 кв.м., хоча у свідоцтві про право на спадщину вказано 161 кв.м. Також підтримала подані стороною позивача за зустрічним позовом заперечення на первісний позов та відповідь на відзив представника позивача за первісним позовом. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору по справі [PERSON] суду пояснив, що є сином позивачки за первісним позовом [PERSON] та братом [PERSON] Його мати з 2004 року перебувала за кордоном та надсилала кошти на будівництво будинку. При цьому, всього мати надіслала з-за кордону кошти на суму приблизно 100 тисяч доларів США. Сама [PERSON] в будівництво кошти не вкладала. Він же займався будівництвом та вкладав у будівництво всі кошти, які йому надсилала мати. Крім цього, працював зварником на фірмі. Сам [PERSON] проживав у [INFO] до 18 років, тобто до 2001 року. [PERSON] до 27 років проживала у своєї бабусі. У 2004 році [PERSON] вигнала його з будинку, також змусила його матір виїхати за кордон. Таким чином, він там не проживав, однак проводив будівництво. Приблизно у 2007 році він добудував літню кухню. Крім цього, вказав, що [PERSON] за сфабрикованим дорученням отримувала пенсію [PERSON] Коли його матір приїхала в Україну у 2014 році, він повернувся проживати в спірний будинок. Його батько [PERSON] через дії [PERSON] часто змушений був ночувати на горищі будинку. Підтримав первісний позов [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є рідною сестрою [PERSON], яка зараз перебуває у Італії. Сама [PERSON] в Італії працює з 2004 року. Оскільки її чоловік [PERSON] часто випивав, [PERSON] надсилала кошти своїй доньці [PERSON] на будівництво та зберігання. Вказаний будинок №14 по вулиці Хрещатинській батько свідка передав позивачці, як спадщину, сам свідок від будинку відмовилась. У жовтні 2014 року [PERSON] близько трьох місяців проживала у неї, оскільки мала конфлікт з донькою. Тоді ж сестра показувала їй квитанції про переказ доньці коштів, на загальну суму приблизно 72000 доларів США. Окрім того ствердила, що [PERSON] отримувала пенсію [PERSON], коли та перебувала за кордоном. Сама вона тричі була присутньою коли [PERSON] отримувала кошти від своєї матері та всі рази очікувала ту в автомобілі. Це було до 2010 року. [PERSON] (покійний чоловік [PERSON]І.) в будівництві допомагав тільки роботою, коштами не допомагав. Звернула увагу на те, що [PERSON] увесь цей період жила в достатку та ні в чому собі не відмовляла. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги первісного позову не підлягають до задоволення та позовні вимоги зустрічного позову до задоволення не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29090199 (а.с.58) житловий будинок літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3, розташований в м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14 належить на праві власності [PERSON]. У вказаному будинку згідно довідки КЖРЕП 5 за №168 від 01.02.2016 року (а.с.6) зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Згідно договору про завдаток від 25.02.2016 року (а.с.8) [PERSON] та [PERSON] домовились про продаж будинку №14 по вул.Хрещатинській в місті Чернівці за умови зняття з реєстрації всіх зареєстрованих у будинку осіб. Згідно акту КЖРЕП 5 за №143 від 21.09.2015 року [PERSON] не проживає в [INFO] з лютого 2015 року (а.с.19). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.12.2015 року (а.с.78-79) задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселено [PERSON] в будинок №14 по вул.Хрещатинській в місті Чернівці. Зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні будинком №14 по вул.Хрещатинській в місті Чернівці. Вказане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03.03.2016 року залишено без змін (а.с.75-77). Вказаними рішеннями судів встановлена та обставина, що [PERSON] надала суду належні докази того, що вона має право на проживання у спірному будинку, оскільки у ньому народилась та зареєстрована, а відповідачі, в свою чергу, чинять їй перешкоди для її вселення та проживання. При цьому, [PERSON] та [PERSON] не надали доказів на спростування наведених обставин. При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону, а також враховуючи вищевказані рішення судів, що набрали чинності, відповідач за первісним позовом [PERSON] не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вона не втратила право користування житлом. Сам той факт, що відповідач за первісним позовом [PERSON] згідно акту КЖРЕП 5 не проживає у спірному будинку саме з лютого 2015 року не є підставою для визнання її такою, що втратила право користування будинком, оскільки рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці було винесено судом 02.12.2015 року та до моменту звернення позивачки [PERSON] з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом (18.03.2016 року) вказане рішення суду скасованим не було. При цьому, як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.12.2015 року (а.с.78-79) [PERSON] та [PERSON] постійно чинять [PERSON] перешкоди у вселенні в будинок №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці, тобто унеможливлюють її гарантоване нормами Закону проживання в будинку. \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. З приводу вимог зустрічного позову щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії HAB №931523, яке було посвідчене [PERSON], державним нотаріусом Першої Чернівецької нотаріальної контори та видане 06.11.2014 року, на житловий будинок літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3, вартістю 446401 гривень та зареєстроване в реєстрі №815/2006 по вул.Хрещатинській, 14 в м.Чернівці, то суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №815/2006 до майна померлого 10.01.2006 року [PERSON], заведеної 18.07.2006 року (т.1 а.с.149-168) 08.07.2006 року до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за померлим [PERSON]. Згідно копії заповіту від 04.06.2004 року (т.1 а.с.157) [PERSON] заповів все своє майно доньці [PERSON]. Відповідно до довідки №2038, виданої 05.11.2014 року Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації вартість будинку №14 з належними до нього надвірними будівлями та спорудами по вул.Хрещатинській в м.Чернівці становить 446401 гривень. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2014 року НАВ 931523 (т.1 а.с.5) спадкоємцем [PERSON], який помер 10.01.2006 року є його дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташованого в м.Чернівці, по вулиці Хрещатинській за №14, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На земельній ділянці розташовано житловий будинок літ.А, загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3. Відповідно до ст.1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як визначено у ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.ст.1233, 1234 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Свобода заповіту обмежена правилами про обов'язкову частку, передбачена ст.1241 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що право на обов'язкову частку у спадщині в даному випадку відсутнє. Відповідно до ст.ст.1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Частиною першою статті 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз'яснень, викладених у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. З огляду на наведене, суд вважає, що державний нотаріус правомірно видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видавши свідоцтво про право на спадщину [PERSON], як спадкоємцю по заповіту, яка у встановлений законом порядку прийняла спадщину. При цьому, позивачкою за зустрічним позовом не представлено суду доказів щодо оскарження нею дій нотаріуса стосовно видачі чи відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька. Разом з тим, як встановлено судом, прийняття [PERSON] спадщини за померлим батьком [PERSON] згідно заповіту, жодним чином не порушувало прав та інтересів [PERSON], як онуки померлого, а тому в даному випадку відсутні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Сам заповіт [PERSON] від 04.06.2004 року позивачем за зустрічним позовом не оспорювався та питання про визнання його недійсним [PERSON]В не ставила. Крім цього, реєстрація спірного будинку Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 03.12.2003 року, здійснена на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.07.1970 року, виданого Першою Чернівецькою держнотконторою №1-585, [PERSON] не оскаржувалась. З огляду на наведене, режим спільної сумісної власності на успадковане за наведених обставин майно розповсюджуватись не може. Крім цього, стосовно посилань [PERSON] з приводу того, що після смерті її батька, [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 всього майна, яке було ним набуто в шлюбі разом із відповідачем за зустрічним позовом [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-МИ №107987 (т.1 а.с.68) [PERSON] помер 29 серпня 2012 року, актовий запис про смерть №1640. З 29.09.2000 року по 29.08.2012 року [PERSON] постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку у м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14, що підтверджується довідкою КЖРЕП 5 №974 від 13.04.2016 року (т.1 а.с.69). З даного приводу державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №248/2015, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №4603889 від 15.04.2016 року (т.1 а.с.70), однак будь-які відомості про спадкоємців останнього, про те хто і коли отримував спадщину в матеріалах справи відсутні. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини постійного заробітку. Стаття 62 Сімейного кодексу України передбачає, що виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружиш, чоловікові і якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або - затрат другого з подружжя, або у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, позивачка не ставить питання про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, позивачкою за зустрічним позовом в даному випадку обраний не той спосіб захисту. Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Також, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. При цьому, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи, покійний чоловік позивача за первісним позовом [PERSON] за життя не претендував на спірний житловий будинок №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці. Окрім того, за життя [PERSON] не звертався до суду з позовом про визнання за ним права власності на вказане майно чи на визнання будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя, що, на думку суду, свідчить про відсутність між [PERSON] та [PERSON] спору щодо статусу цього майна, як особистої власності [PERSON] При цьому, слід врахувати, що відносини, які регулюються ст.62 СК України, розповсюджуються виключно на подружжя та не стосуються інших членів сімї. За наведених обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді 1/12 частки на будівельні матеріали, елементи та конструкції самочинно реконструйованого житлового будинку літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, вартістю 53653,00 грн., загальної вартості 447111,00 грн. після смерті [PERSON], померлого 29 серпня 2012 року, яке належало йому на день його смерті, який розташований за адресою: м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14 також задоволенню не підлягають. З приводу позовної вимоги зустрічного позову щодо визнання за [PERSON], право власності на 1/2 частку самочинно реконструйованого житлового будинку літ.А загальною площею 93,30 кв.м., у тому числі житловою площею 53,70 кв.м., сарая літ.Б, літньої кухні з підвалом літ.В, вбиральні літ.Г, гаражу літ.Д, альтанки літ.Е, колодязя І, вигрібної ями ІІ, огорожі №1-3, загальною вартістю 1016176,00 грн., на 1/2 частку будівельних матеріалів, елементів та конструкцій, вартість якої становить 548735,00 грн., який розташований за адресою: м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14 з тих підстав, що вона впродовж 2006 2014 років вкладала власні кошти в реконструкцію будинку, то дана вимога зустрічного позову також до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29090199 (т.1 а.с.58) житловий будинок літ.А загальною площею 161,10 кв.м., у тому числі житловою площею 85,10 кв.м., сарай літ.Б, літня кухня з підвалом літ.В, вбиральня літ.Г, гараж літ.Д, альтанка літ.Е, колодязь І, вигрібна яма ІІ, огорожа №1-3, розташований в м.Чернівці, вул.Хрещатинська, 14 належить на праві власності [PERSON]. Наведені характеристики спірного будинку також підтверджуються копією інвентарної справи будинку №14 на вулиці Хрещатинській в місті Чернівці (т.1 а.с.169-179). Таким чином, судом встановлено, що зазначена реєстрація права власності є законною, не скасовувалась та [PERSON] не оскаржувалась. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє,\~ користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вказує позивач за зустрічним позовом, згідно наданих представником позивача за зустрічним позовом копій квитанцій, видаткових накладних, [PERSON] купувала будівельні матеріали. Разом з тим, докази тому, що вказані будівельні матеріали використовувались саме в процесі реконструкції спірного будинку в матеріалах справи відсутні. Твердження ж [PERSON] з приводу того, що вона оплачувала будівельні роботи взагалі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду (зокрема, належними та допустимими доказами, показами свідків тощо). Крім того її покази не підтверджені іншими належними доказами, які б в сукупності могли доводити їх значимість для справи. Також такі покази [PERSON] не узгоджуються із показами інших учасників процесу. При цьому, як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] усвідомлювала, що не являється співвласником будинку №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці, починаючи з 2006 року і по 2012 роки (час смерті [PERSON]М.), однак впродовж вказаного періоду часу не піднімала питання з приводу належності вказаного будинку. Також, з наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43603889 від 15.04.2016 року (т.1 а.с.70) вбачається, що по факту смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №248/2015 та відомості про спадкоємців останнього в матеріалах справи відсутні. Стосовно висновку експерта за результатами проведення судової оціночної і будівельно-технічної експертизи №593 від 28.07.2017 року (т.2 а.с.86-145), то останній не може бути взятий судом до уваги, оскільки згідно вказаного висновку будинок по вул.Хрещатинській, 14 в м.Чернівці зазначений, як обєкт незавершеного будівництва, в той час, як позивачка за зустрічним позовом стверджує, що це обєкт самочинного будівництва. Крім цього, наведене не узгоджується з матеріалами справи, відповідно до яких, загальна площа зазначеного будинку становить 161,10 кв.м. При цьому, враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів стосовно того, щоб вважати спірний будинок №14 по вул.Хрещатинській в м.Чернівці обєктом самочинного будівництва. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За даних обставин суд приходить до висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог [PERSON], у звязку з чим в задоволенні вказаних вимог слід відмовити. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість\~\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги первісного позову та заявлені позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Також згідно\~вимог ч.9\~ст.158\~ЦПК України\~у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на наведену норму Закону, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 20 квітня 2016 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок №14 по вул. Хрещатинській в м.Чернівці, загальною площею 161,10 кв.м., в тому числі житловою площею 85,10 кв.м. підлягають скасуванню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених сторонами судових витрат. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed