Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

17 вересня 2017 року до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 04 серпня 2008 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №42; визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 серпня 2008 року між нею та відповідачем було укледено шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON], [PERSON] разом зі спільною малолітньою дитиною [PERSON] проживали за адресою: [INFO]. Протягом останніх декількох років сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача в родині постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставав син, що тяжким чином впливало на його психічний стан та кожен раз спричиняло позивачу та дитині душевні страждання. Приблизно рік тому відповідач зовсім пішов з сім'ї. Свого малолітнього сина [PERSON] відповідач матеріально взагалі не забезпечує, грошові кошти на утримання не сплачує. Ведення спільного господарства та сумісне проживання позивача з відповідачем остаточно припинено. Позивач зазначає, що усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх спільної з відповідачем дитини. Позивач переконана, що їх син повинен проживати разом з нею, оскільки батько дитини взагалі не має бажання спілкуватися з сином. Крім того, позивач зазначила, що любить сина і забезпечує його усім необхідним, працює, має нормований робочий день, постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про нього, у неї з сином психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Позивач зазначає, що не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов'язків щодо їх дитини. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач протягом останнього року не надавав грошові кошти на потреби дитини, у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Позивач не має відомостей щодо офіційного працевлаштування позивача та його доходи. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2017 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків зазначених в ухвалі судді. 15 листопада 2017 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі судді від 13 вересня 2017 року, тому хвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року провадження по справі відкрито. Позивач письмово просила розглянути справу у її відсутність, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч. 5\~ст. 128 ЦПК України він повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації [PERSON], яка діє на підставі довіреності, письмово просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 2ст. 247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. 02 квітня 2018 року на підставі ч. ч.1,4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04 серпня 2008 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ №0093815, виданим Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області 04 серпня 2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-ВЛ №154040, виданого Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області [INFO]. Як вбачається з копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 04 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за №3227, малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, мешкають окремо один від одного, наміру про примирення не мають. Таким чином, оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, разом вони не проживають протягом тривалого часу, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 1\~ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд зазначає, що оскільки [PERSON] в своїй позовній заяві не просила суд після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище, суд залишає прізвище позивача «Радюк» без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов [PERSON] поданий до суду 11 вересня 2017 року. При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований, має постійний, регулярний дохід, а також відомості щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідачем не надано. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також прожитковий мінімум, встановлений\~Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, рівний обовязок батьків щодо утримання дітей, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі 900 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.2\~ст. 184 СК України\~розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з нею також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Частина 2, 3\~Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 2\~ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до\~ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Харківською районною державною адміністрацією Харківської області, наданий висновок №01-19/316 від 07 лютого 2018 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Під час розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини працівниками Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області була зясована думка малолітнього [PERSON] щодо проживання з одним з батьків, який пояснив, що він проживає з мамою за адресою: [ADDRESS]. З його слів, він відноситься до своїх батьків з однаковим почуттям любові. Також дитина повідомила, що хотіла б проживати з мамою. Таким чином, в ході судового розгляду судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON], дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та відпочинку, мати займається вихованням та навчанням сина, піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку її природних здібностей, а також матеріально забезпечує дитину. Батько дитини [PERSON] в ході розгляду справи судом не надав заперечень щодо визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст.141 ЦПК України . Враховуючи викладене,

Outcome: approved