Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

19.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя в якому просить: поділити спільне майно подружжя визнавши за ним право власності на автомобіль марки Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] припинивши право власності відповідачки на вказаний автомобіль; визнати за відповідачкою право власності на автомобіль марки AUDI A6, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] припинивши право власності позивач на вказаний автомобіль, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач зареєстрував з відповідачкою шлюб 05.05.2007 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було придбано, зокрема, два автомобілі: марки Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та марки AUDI A6, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Позивач зазначає, що у зв'язку з наявністю між сторонами спору щодо поділу майна, він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом про поділ вказаного майна та визнання права особистої приватної власності на один з двох автомобілів. Позивач вказує, що оскільки автомобілі придбано ним та відповідачкою під час перебування у шлюбі (тобто дані автомобілі є спільним майном подружжя), а також враховуючи, що вартість автомобілів є рівною, позивач вважає правомірним виділення на його користь (у приватну власність) одного з автомобілів (Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER]), що менше ніж половина вартості усього спільного майна набутого подружжям у шлюбі. При цьому, позивач не заперечує проти набуття відповідачкою в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власноті на інший автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що позивач має право на поділ спільного майна подружжя та виділення у його власність одного з автомобілів, а саме Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску. Вартість цього автомобіля, за твердженням представника ніж вартість іншого автомобіля, при цьому, позивач не проти виділення у власність відповідачки автомобіля AUDI A6, 2007 року випуску. Також представник вважає, що факт наявності станом на час розгляду справи права власності на автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску за іншою особою не є перешкодою для поділу цього автомобіля, а в подальшому в окремому судовому провадженні буде вирішено питання про витребування цього майна в чужого незаконного володіння. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що автомобіля AUDI A6, 2007 року випуску, був придбаний відповідачкою вже під час окремого проживання з позивачем, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу. При цьому, представник зазначає, що стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що цей автомобіль був придбаний за спільні кошти. Стосовно вимог по автомобілю Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, представник вважає, що такі позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на те, що 28.02.2015 року вказаний транспортний засіб був відчужений, про що було відомо відповідачу і у встановленому законом порядку та належним чином не звернувся з претензіями щодо укладеного договору купівлі-продажу автомобіля. Представник вважає, що позовні вимоги є неконкретними, а позов не містить своєї ціни. Про неконкретність позовних вимог, на думку представника, свідчить той факт, що позивач чи його представник не звертались до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення вартості майна, що на думку останнього є спільним майном колишнього подружжя та підлягає поділу. На переконання представника, саме сторона позивача має довести той факт, що автомобілі є спільним сумісним майном подружжя, оскільки це є підставою вимог позивача, однак належним чином такі факти не доведені. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 05.05.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу (а.с. 6). Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 162). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що судом було встановлено, що з березня 2014 року сторони разом не проживаю, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом положень ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.ст. 68, 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] був придбаний відповідачкою 13.07.2014 року, що підтверджується даними УДАІ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 96-97). Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України. суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Поряд з цим, автомобіль AUDI A6, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] був придбаний відповідачкою 13.07.2014 року, а за змістом рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року, сторони разом не проживаю, спільного господарства не ведуть та шлюбно-сімейні відносини не підтримують з березня 2014 року. За таких умов суд не вбачає підстав для віднесення автомобіля AUDI A6, 2007 року випуску до спільної сумісної власності подружжя, оскільки він був придбаний відповідачкою після припинення сторонами спільного ведення господарства і будь-яких інших доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль може бути визнаний спільною сумісною власністю колишнього подружжя суду не надано. Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу, а саме 19.03.2013 року на ім'я відповідачки був придбаний автомобіль Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], а 26.02.2015 року вказаний автомобіль був відчужений та перереєстрований на нового власника, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними УДАІ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 96-97). Отже, станом на час розгляду справи, вказаний автомобіль фактично вибув зі спільної сумісної власності колишнього подружжя та власником автомобіля є [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає безпідставною позицію представника позивача про те, що вказаний автомобіль може бути поділений навіть не зважаючи на той факт, що на даний час власником автомобіля є інша особа, адже договір відчуження автомобіля станом на час розгляду справи є дійсним. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Отже, вирішення питання про поділ зазначеного вище автомобіля безпосередньо залежить від наявності чинного договору його відчуження, який не є нікчемним в розумінні положень ст. 215 ЦК України, а може бути лише оспорюваним правочином. В даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 204 ЦК України про те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, ухвалою суду від 01.07.2015 року було відмовлено у прийнятті нової редакції позовної заяви, оскільки нею фактично було змінено і предмет, і підставу позову після початку розгляду справи по суті на стадії дослідження письмових доказів - матеріалів справи та передбачалось залучення до участі у справі нового співвідповідача. За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог також щодо автомобіля Hyundai Elantra MD, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], оскільки такі вимоги є передчасними за наявності чинного договору відчуження вказаного транспортного засобу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed