Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

18 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки [PERSON], згідно з яким просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальної площею 6,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав,\~що зазначена земельна ділянка належала його батьку [PERSON],\~який помер 09.08.2014 року. Після його смерті прийняти у спадок вищевказане нерухоме майно в органах нотаріату він до цього часу не зміг, оскільки спадкодавцем за життя був втрачений оригінал державного акту, що посвідчував його право власності на вказану земельну ділянку. Наголосив, що відновити втрачений правовстановлюючий документ на землю у звязку з смертю його власника неможливо, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засідання позивач [PERSON] не зявився, направив на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 02.10.2017 року та 26.10.2017 року не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України,\~вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ у Новобузькому районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причину такої неявки суд не повідомив. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України,\~проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно з листа відділу у Новобузькому районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.03.2017 року, громадянину [PERSON], 29.12.2001 року видавався державний акт про право власності на земельну ділянку, серії Р3 № 539664, який посвідчував право власності останнього на земельну ділянку, площею 6,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с.16). 09.08.2014 року [PERSON] помер (а.с. 11) і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, і на вказану вище земельну ділянку. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №10/2017, син спадкодавця, позивач у справі [PERSON], прийняв спадщину у відповідності до приписів ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Крім того з вказаних матеріалів видно, що інші спадкоємці за законом першої черги, батьки спадкодавця [PERSON] мати [PERSON] та батько [PERSON], в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, також прийняли спадщину після його смерті (а.с. 30-36). Згідно вимог ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції 2005 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Однак, за життя спадкодавець втратив оригінал вищезгаданого державного акту, про що свідчить відповідне оголошення в районній газеті «Вперед» від 01.07.2017 року (а.с. 18). Відсутність правовстановлюючого документу на землю перешкоджало позивачу [PERSON] одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку, про що також наголосила у своєму листі від 17.02.2017 року і завідувач Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] (а.с. 19). Крім цього, з набранням чинності 01.01.2013 року окремих положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» припинено видачу державних актів про право власності на землю, в тому числі і видачу державних актів за заявою спадкоємців в замін тих актів, які втрачені чи зіпсовані. Таким чином, зважаючи на те, що власник земельної ділянки, [PERSON], помер, а в силу положень ч. 4 ст. 25 ЦК України, спадкоємці за законом не мають можливості згідно з чинним законодавством, взамін втраченого державного акту на право власності на землю, отримати дублікат вказаного правовстановлюючого документу або провести державну реєстрацію права власності на таке нерухоме майно, суд вважає, що спадкові права спадкоємця [PERSON] підлягають захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При судовому розгляді справи судом достеменно встановлено, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належала за життя спірна земельна ділянка, а тому зазначене нерухоме майно може входити до складу спадщини і бути успадковане спадкоємцями після його смерті (а.с. 16). Зазначені обставини вказують на те, що [PERSON] являючись спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] (а.с. 8, 10), в силу положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України має право на успадкування належної останньому 1/3 частини вищезазначеної земельної ділянки. За таких підстав, зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved