Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

18.03.2015 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов [PERSON] (а.с. 4-5), в якому вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №1 будинку №61 по вул. Виноградній м. Іллічівська Одеської області, посилаючись на ті обставини, що відповідач більше 19 років без поважних причин не проживає у вказаному приміщенні, однак знятись з реєстраційного обліку у добровільному порядку не бажає. В судове засідання позивач та її представник не зявились, надавши заяву (а.с. 32), в якій підтримали позовні вимоги, просили розглянути справу у їх відсутності та надали згоду на заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації (а.с. 25, 29-30) та шляхом оголошення у пресі (а.с. 31, 34). Судом винесено ухвалу про задоволення заяви сторони позивача на а.с. 32 та заочний розгляд справи у відсутності нез'явившогося відповідача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.12.2011 р. замість свідоцтва про право власності від 05.04.1995 р. згідно рішенню виконкому Іллічівської міської ради №806 від 24.11.2011 р., квартира [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] (а.с. 5-11). Довідки на а.с. 12, 20 підтверджують, що відповідач за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до акту сусіди позивача підтвердили, що після розірвання шлюбу 20 років тому назад відповідач виїхав з м. Іллічівська (а.с. 13). Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із ст. ст. 317, 319 ЦК України слідує, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Зазначений закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, і підлягає застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного позов [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню у повному обсягу.

Outcome: approved