Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

18 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення їх права спільної сумісної власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка була ними приватизована у червні 1994 року та на теперішній час в неї виникла необхідність подарувати належну їй частку у цій квартирі своїй матері - відповідачці [PERSON], що вона не може зробити, незважаючи на те, що рішенням суду від 26.05.2015 року визначені рівними частки у цій квартирі, але нотаріусом було відмовлено їй у вчиненні нотаріальної дії-посвідченні договору дарування, так як на вказане нерухоме майно не припинено їх право спільної сумісної власності і не визнано право власності на кожну із часток квартири. Оскільки вона не може реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися належним їй нерухомим майном, вона звернулася до суду за захистом порушеного права, шляхом визнання її права власності на 1/2 частку квартири і припинення права спільної сумісної власності на це нерухоме майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності , підтримав позов і пояснив,що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане виконкомом Словянської міської ради від 14.06.1994 року позивачці та відповідачці на праві спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира № 126 у будинку № 9 по провулку виноградний у місті Словянську. Позивач , як власник цього нерухомого майна,згідно зі ст. 319 ЦК України, має право ним володіти, користуватися і розпоряджатися. Позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності , так як не може розпорядитися своїм майном - подарувати його матері, відповідачці по справі. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 26.05.2015 року визначено рівними частки у спільній сумісній власності позивачки і співвласника відповідачки, проте цим рішенням е припинено їх право спільної сумісної власності на цю квартиру і не визнано її право приватної власності часткової, а тільки визначені частки, що на даний час є перешкодою у здійсненні позивачкою її права власності на це нерухоме майно. Просить захистити її право власності і припинити право спільної сумісної власності на вказану квартиру та визнати право приватної спільної часткової власності по 1/2 частці за кожною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, визнавши повністю позов. Суд, дослідивши надані докази вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1994 року, виданого виконкомом Словянської міської ради, квартира [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Прізвище співвласника вказаної квартири [PERSON] змінено на Соломіну на підставі свідоцтва про укладення шлюбу від 21шрудня 1995 року. За приписами статей 355-357 ЦК України, майно,що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними,якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2015 року,яке набрало законної сили 08 червня 2015 року, частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру були визначені по 1/2 частині за кожним із співвласників. Виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісні власності сторін, не здійснювався. Відповідно до статті 370 ЦК України , у разі виділу частки із майна,що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що позивачка має намір здійснити своє право власності на вказане нерухоме майно шляхом розпорядження належною їй часткою у цій квартирі, проте її право приватної часткової власності не визнається, так як державним реєстратором 30 липня 2015 року було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме у реєстрації права приватної спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частці за кожною, оскільки рішення суду від 26.05.2015 року лише визначає частки у спільній сумісній власності , але при цьому не припиняє право спільної сумісної власності та не визнає за ними право власності у визначених рішенням суду частках. За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою… Отже, так як позивачка не може реалізувати у повній мірі своє право власності на вказану квартиру, яка зареєстрована відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26.02.2015 року як приватна спільна сумісна власність [PERSON] і [PERSON],то це її право власності підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на це нерухоме майно як приватне спільне часткове за співвласниками і припинення їхнього права спільної сумісної власності на це ж майно. На підставі викладеного, ст. ст. 15,16, 345,\~355-357, \~370,\~379,\~382, 392 ЦК України,

Outcome: approved