Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

18 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути на її користь з відповідача [PERSON] грошову суму у розмірі 14000 грн. як авансу. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 липня 2013 року вона передала відповідачу 14000 грн., оскільки в майбутньому сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], який належить відповідачу. Факт передачі грошей було оформлено розпискою. В подальшому відповідач не надала правовстановлюючий документ на будинок, а тому договір купівлі-продажу укладено не було, у зв'язку із чим позивач [PERSON] звернулась із вимогою до відповідача [PERSON] про повернення їй грошових коштів у сумі 14000 грн., на що отримала відмову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву з проханням слухати справу без її участі. Крім того, позивач у заяві вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві (а.с.18,19). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила (а.с.8,20). За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2013 року [PERSON], в рахунок купівлі у майбутньому житлового будинку [ADDRESS], передала [PERSON] грошові кошти в сумі 14000 грн., про що відповідач надала розписку (а.с.6). Станом на 18 квітня 2014 року (день пред'явлення позову до суду) [PERSON] не надала [PERSON] правовстановлюючий документ на будинок, а тому договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. На вимогу позивача повернути грошові кошти, отримані за розпискою, відповідач відповіла відмовою. Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень стст.546,547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З викладених вище положень законодавства слідує, що завдатком є грошова сума, що внесена боржником на підтвердження взятих ним на себе зобов'язань за укладеним договором і для забезпечення виконання таких зобов'язань в подальшому. Зважаючи на те, що між сторонами на момент передачі коштів не існувало жодного договору, виконання якого забезпечували б грошові кошти на загальну суму 14000 грн., то такі кошти в силу положень ч.2 ст.570 ЦК України є авансом. Статтею 570 ЦК України визначена правова природа переданих позивачем і отриманих відповідачем грошей. Виходячи з наведеного, обставин, якими обґрунтовуються вимоги, права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах мають визначатись відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України. Оскільки договір купівлі-продажу, в якості платежів по якому передавався аванс, укладеним не був, то передані [PERSON] грошові кошти нею збережені без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу [PERSON] (стаття 1212 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON]. Оскільки позов задоволено, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved