Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки КП „Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради № 825 від 28.04.2016 р. в кв.43 буд.3 по вул .Карагандинська, м.Дніпро зареєстровані: вона [PERSON], відповідачка [PERSON] та мати позивача [PERSON]. Так як відповідачка не є власником спільної квартири, вона втратила право на користування жилим приміщенням в ній. На даний час відповідачка мешкає в Росії, де придбала на своє імя 1/3 частину жилого будинку: Краснодарський край. Тимошевський р-н, м.Тимошевськ, мкр Індустріальний, пер. 3 Осінній, буд.7, що підтверджується копією договору дарування від 18 грудня 2015 р. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] (а.с.2-3). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та просила розглядати справу за її відсутності, що підтверджується протоколом судового засідання від 20 квітня 2017 року Тимашевського районного суду Краснодарського краю, який надано на виконання судового доручення (а.с.35-42). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав., У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 25 лютого 2016 року та витягом про державну реєстрацію №865391012101 від 02.03.2016 р (а.с.7-9). Відповідно до довідки КП „Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради № 825 від 28.04.2016р. в кв.43 буд.3 по вул .Карагандинська, м.Дніпро зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Відповідачу [PERSON] належить 1/3 частина жилого будинку в Краснодарському краї, Тимошевський р-н, м.Тимошевськ, мкр. Індустріальний, пер. 3 Осінній, буд.7, що підтверджується договором дарування від 18 грудня 2015р. (а.с.11). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного: У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.\~\~ Відповідно до ст. 1 Протоколу 1\~Європейської конвенції з прав людини\~і основоположних свобод та ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 \~\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та наділена правом володіння, користування та розпорядження нею. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає та виїхала проживати в Краснодарський край, не мешкає понад два роки, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про її тимчасову відсутність не встановлено, а отже вона не проживає у квартирі без поважних причин. Беручи до уваги викладене та визнання відповідачем позову суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачав квартирі носить формальний характер, вимоги позивача підлягають задоволенню. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved