Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

19 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому зазначає, що з 16 листопада 2003 року проживає в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Зважаючи на те, що можливості самостійно утримувати сімю позивачка не має, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, постійного заробітку не має, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не подав. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], сторони по справі. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 068598 (а.с. 4) сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2003 року. Дитина перебуває на повному утриманні матері, що встановлено з довідки № 2459 про склад сімї, виданої Видертською сільською радою Камінь-Каширського району 13 листопада 2017 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобовязаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи на відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоровя відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших утриманців, беручи до уваги те, що він ніде не працює, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», визначає аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. Разом з тим, суд відмовляє позивачу в задоволенні її вимог про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу в сумі 600 грн., оскільки їх розмір не підтверджено відповідним розрахунком.

Outcome: partial