Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

19 листопада 2018 року [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер вітчим [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 15 липня 2014 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, земельна ділянка, площею 1,6829 га, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності спадкодавця на дані земельні ділянки підтверджується відповідним державним актам на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 16 березня 2000 року. За життя [PERSON] розпорядження на випадок своє смерті у вигляді заповіту не робив. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як єдиний спадкоємець за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Однак, позивач фактично постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та таким способом прийняла спадщину. Дана обставина підтверджується відповідною довідкою Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 15.11.2017 року № 1692. Крім того, факт спільного проживання підтверджується будинковою книгою. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю разом як вітчим та падчерка, починаючи з 19.07.1996 року. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача відповідного оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та недоведеності факту прийняття спадщини. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього [INFO] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,6829 га, що розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 16 березня 2000 року. Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (с. 47-48). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив задоволити, клопотав про розгляд справи за відсутності представника (а.с.33). Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 15 липня 2014 року (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 23 квітня 2014 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 04 грудня 1996 року зроблено відповідний запис (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , зареєстрував шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.16). Відповідно до заяви, посвідченої секретарем виконавчого комітету Оглядівської сільської ряди Радехівського району Львівської області О.М. Дубенською, [PERSON] прийняла спадщину повністю належним чином та у встановлений законом строк шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Про відмову від прийняття спадщини не заявляла. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця належним чином та у встановлений законом строк, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не складав (а.с.17). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданого 16.03.2000 року Радехівською райдержадміністрацією на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7532, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,6829 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.10). Позивач фактично постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та таким способом прийняла спадщину. Дана обставина підтверджується відповідними довідками Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області №573 від 18.05.2017 року, №1558 від 20.10.2017 року та №1692 від 15.11.2017 року. Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Крім того, факт спільного проживання підтверджується будинковою книгою (а.с.11-13,18-22). Окрім цього, факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно до дня смерті останнього, [INFO] за адресою в [ADDRESS] підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved