Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

19.05.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» завдану майнову шкоду внаслідок ДТП у розмірі 101 347,00 грн. та понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що 06.05.2017 року близько 11 год. 55 хв. на автодорозі Київ-Знамянка Н-01 та 36 км + 700 м автодороги Київ-Обухів Р-01 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення транспортних засобів «МАЗ 544008», реєстраційний номер [NUMBER] , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , працюючого на посаді водія у ТОВ «ЛСДМ ТРАНС», та транспортного засобу «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті зіткнення транспортний засіб «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу отримав значні механічні пошкодження кузова. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 04.04.2019 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. Вказаним вироком цивільний позов позивача до [PERSON] та ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» про стягнення майнової та моральної шкоди залишено без розгляду. Тому, позивач за захистом свої порушених прав як власника пошкодженого майна, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою від 20.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав вказаних у ньому, та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог вказуючи на те, що позивачем не доведено, що у вчиненні ДТП винний [PERSON] та що останній перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Також, позивачем не надано доказів звернення до страхової компанії для отримання страхового відшкодування, та відмову у повному відшкодуванні страховиком завданої суми, без чого не можливо встановити різницю яка могла утворитися між розміром шкоди та страховою виплатою. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2017 року близько 11 год. 55 хв., на автодорозі Київ-Знамянка Н-01 та 36 км + 700 м автодороги Київ-Обухів Р-01 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення транспортних засобів «МАЗ 544008», реєстраційний номер [NUMBER] , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 117 588,10 грн., що підтверджується копією звіту № 205-ф/17 від 06.05.2017 року. Вартість пошкодженого при ДТП автомобіля «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 21 026,10 грн., що підтверджується копією звіту № 206-ф/17 від 06.05.2017 року. 04.04.2019 року вироком Обухівського районного суду Київської області [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано його в зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов [PERSON] про стягнення солідарно з [PERSON] , ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» за завдану майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 99 919 грн. 76 коп. та стягнення солідарно з [PERSON] , ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 000 грн. залишено без розгляду. В вироці суду зазначається, що органом досудового розслідування не доведено порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3. б), 2.3д), 12.3, 12.9 б) та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій [PERSON] .. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.02.2020 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 04.04.2019 року, залишено без змін. На час розгляду справи в суді позивачем не отримано відшкодування, за наслідками ДТП, яка відбулась 06.05.2017 року. Як на підставу позовних вимог, [PERSON] посилається на те, що у результаті ДТП, яка сталася 06.05.2017 року, їй було заподіяно майнову шкоду, яка підлягає стягненню з ТОВ «ЛСДМ ТРАНС», оскільки водій транспортного засобу «МАЗ 544008», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах. Також позивач вказує в позовній заяві що він звертався до страхової компанії ПрАТ «УПСК» де було застраховано транспортний засіб «МАЗ 544008», реєстраційний номер [NUMBER] , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24», реєстраційний номер [NUMBER] , але страхове відшкодування не було сплачено. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, вказується, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В пункті 6 своєї постанови від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завданням шкоди. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може буди притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Також слід зазначити, що законодавством встановлений інститут страхування, яким передбачений окремий вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). До видів обов`язкового страхування віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування»). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних траспорних засобів регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовї відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (далі-Закон). Згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, Цивільним Кодексом України, законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю або майну потерпілого (стаття 6 Закону). Пункт 22.1 статті 22 Закону передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На думку суду, та обставина, що позивач не вимагає стягнення з ПрАТ «УПСК», не може бути підставою для стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у ПрАТ «УПСК». Крім того відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль відсутня, оскільки вироком Обухівського районного суду Київської області від 04.04.2019 року, його було виправдано, тому відсутні підстави для задоволення позову. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .. Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed