Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

17 квітня 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивувало тим, що на початку 2009 року уповноваженими особами АТ «Брокбізнесбанк» в ході проведення перевірки діяльності Солонянського відділення банку було встановлено численні порушення чинного законодавства з ознаками кримінально-карних діянь. 27 грудня 2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області відносно підсудних [PERSON] за ст. ст. 364-1 ч. 2, 366 ч. 2 КК України; [PERSON] за ч. 5 ст. 7 - ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ст. ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України; [PERSON] за ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України та [PERSON] за ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України винесено постанову про звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема, [PERSON], згідно з п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року. У постанові про звільнення від відповідальності [PERSON] встановлено, що позичальники в кількості 654 особи, по яких в банку обліковується заборгованість за кредитними договорами, не підписували кредитні договори та не отримували кошти. Також з'ясовано, що від осіб, зазначених в кредитних договорах, як позичальники, надходили численні заяви про неотримання кредитних коштів, а частина кредитів за висновками членів комісії мають ознаки сумнівності. Встановлені численні факти підробки документів, кредити оформлялись на «підставних» фізичних осіб згідно з документами, отриманими в ході реалізації карткових проектів та з інших джерел. Постановою про звільнення від кримінальної відповідальності встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON], а саме: оформлення на «підставних» фізичних осіб, тобто не укладення ряду кредитних договорів, банку заподіяно шкоду на загальну суму 7427687 гривень 06 копійок. Враховуючи наведене та на підставі ст. 1212 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] заподіяну банку шкоду в розмірі 7427687 гривень 06 копійок, завдану внаслідок збереження майна без достатньої правової підстави. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 червня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» майнову шкоду, заподіяну внаслідок збереження майна без достатньої правової підстави в сумі 7427687 гривень 06 копійок (т. 4, а.с. 44-48, 125-128). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року задоволено касаційну скаргу [PERSON], заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, а.с. 176-177). 24 липня 2017 року ПАТ «Брокбізнесбанк» подало до суду заяву про уточнення позовних вимоги, в якій було змінено підставу заявленого позову. Позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заподіяну ПАТ «Брокбізнесбанк» шкоду в розмірі 7427687 гривень 06 копійок внаслідок вчинення неправомірних дій, посилаючись на ч. 1 ст. 1166 ЦК України (т. 5, а.с. 1-2). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві з урахуванням заяви про зміну підстави позову. Пояснив суду, що сторона позивача на підтвердження розміру завданої відповідачем шкоди посилається на письмові докази - постанову в кримінальній справі та заяви позичальників. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що постанова про закриття кримінального провадження сама по собі не є достатнім доказом вини саме [PERSON] у завданні майнової шкоди та в ній не встановлено розміру шкоди, вину особи та причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданою шкодою. Крім того, постанова про закриття кримінального провадження стосується чотирьох осіб, а позивач просить стягнути кошти лише з [PERSON] Сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено належними доказами склад деліктного зобов'язання, тому в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року, що набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності згідно з п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року в кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] за ст. ст. 364-1 ч. 2, 366 ч. 2 КК України; [PERSON] за ч. 5 ст. 7 - ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ст. ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України; [PERSON] за ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України та [PERSON] за ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України (т. 2, а.с. 1-250; т. 3, а.с. 1-250; т. 4, а.с. 1-12). Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію» амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Звертаючись в суд з позовом позивач просив (з урахуванням заяви про зміну підстави позову) відшкодувати шкоду в порядку ст. 1166 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. Вбачається, що позивач має довести зазначені складові для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача у завданні банку шкоди відповідно до норм матеріального та процесуального права. Сторона позивача як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на те, що зі змісту постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року вбачається, що внаслідок злочинних дій [PERSON], а саме оформлення на підставних осіб, тобто не укладання ряду кредитних договорів, ПАТ «Брокбізнесбанк» завдано шкоди у розмірі 7427687 гривень 06 копійок. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Системний аналіз зазначеної норми свідчить про те, що вирок є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, а ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковими для суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У такому випадку, при розгляді позову, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Постанова (про звільнення від кримінальної відповідальності) щодо визначення розміру відшкодування оцінюється судом згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, тобто у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами. За таких обставин, позивачу при розгляді цивільної справи, на підтвердження розміру збитків, необхідно подати також й інші докази, крім постанови про звільнення від кримінальної відповідальності. Вбачається, що постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON], обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, і припинення по амністії провадження в кримінальній справі на підставі п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року є обов'язковою для суду лише в частині, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звільнення за постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» не є реабілітуючою обставиною, а тому в цьому випадку, наявність вини у вчинених [PERSON] діях є встановленою. Разом з тим, при розгляді цивільної справи постанова про звільнення від кримінальної відповідальності не є обов'язковою в питанні про правові наслідки дій чи бездіяльності [PERSON] Так, в постанові Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року вказано, що умисні дії підсудного [PERSON] виражені в підписанні офіційних документів, які містять завідомо неправдиві дані, а також в дачі наказів на складання офіційних завідомо неправдивих і підроблених документів. Також умисні дії [PERSON] виражені в складенні і використанні підроблених документів при отриманні кредитів, які видавались як громадянам так і підприємствам (т. 4, а.с. 12). Разом з тим, в постанові не встановлено наслідки, до яких призвели дії [PERSON], а саме, зокрема, не визначено конкретного розміру шкоди, спричиненого банку. У постанові лише зазначено, що [PERSON], діючи за попередньою змовою з [PERSON] спричинили значну шкоду охоронюваним законом інтересам юридичної особи - АБ «Брокбізнесбанк» на суму 6763477 гривень. Стосовно [PERSON] постанова не містить даних щодо розміру шкоди, заподіяної відповідачем банку. Постанова містить лише кваліфікацію його дій без визначення розміру шкоди (т. 4, а.с.12). Враховуючи наведене, постанова про звільнення від кримінальної відповідальності не є належним доказом на підтвердження розміру заподіяної шкоди. Посилання представника банку на те, що розмір шкоди підтверджується заявами фізичних осіб також не є належними доказами розміру шкоди, спричиненого [PERSON], оскільки в заявах лише зазначено про не укладення ними кредитних договорів та неотримання коштів, жодного посилання на те, що ці кошти були отримані [PERSON] заяви не містять (т. 1, а.с. 41-236). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). У якості доказів до позовної заяви позивач додав копію постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2012 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України на підставі Закону України «Про амністію» та копії заяв фізичних осіб про неукладення ними кредитних договорів та неотримання коштів. У судовому засіданні 22 березня 2017 року стороні позивача роз'яснювалось, що, відповідно до ст. 27 ЦПК України (в редакції чинній станом на 22 березня 2017 року) особи, які беруть участь у справі, мають право зокрема, подавати докази. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України (в редакції чинній станом на 22 березня 2017 року) визначалось, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із дорученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. 22 березня 2017 року представником позивача було заявлено клопотання про витребування всіх матеріалів кримінальної справи. При цьому представником банку не було конкретизовано, які саме документи кримінального провадження слід витребувати і з яких причин позивач не може отримати копії цих документів з кримінальної справи, де він визнаний потерпілим. Сторона позивача самостійно за отриманням копій необхідних матеріалів кримінальної справи до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області взагалі не зверталась. У задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки ПАТ «Брокбізнесбанк» є потерпілою стороною кримінального провадження та має право, зокрема, знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього (банку) кримінального правопорушення, та одержувати копії процесуальних документів, отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування (пункти 11, 13 ч. 1, пункт 5 ч. 2 ст. 56 КПК України). 22 березня 2017 року в розгляді справи було оголошено перерву для надання можливості стороні позивача ознайомитись з матеріалами кримінальної справи та надання можливості надати суду копії документів як доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки матеріали кримінальної справи в оригіналі, яка стосувалась чотирьох осіб, не може бути долучена до матеріалів цивільної справи. Суд вважає, що у сторони позивача було достатньо часу для вчинення таких процесуальних дій, проте у судовому засіданні 23 січня 2018 року представник позивача зазначив, що як на докази на підтвердження заявлених вимог сторона позивача посилається лише на постанову в кримінальній справі та заяви позичальників, що містяться в матеріалах цивільної справи. Сторона позивача не посилалась на наявність складнощів в отриманні доказів та не надавала відомостей про неможливість отримання таких доказів, тобто на власний розсуд не скористалась своїм правом (яке було роз'яснено стороні позивача) надавати суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 1180 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. З наданої постанови суду про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності вбачається, що він своїми навмисними діями скоїв злочин за попередньою змовою, групою осіб. Позовна заява не містить викладу обставин та стороною позивача не надано доказів, за яких з відповідача [PERSON] слід стягнути всю шкоду оскільки в постанові про звільнення від кримінальної відповідальності зазначено, що шкода заподіяна групою осіб. Відомості про відшкодування шкоди іншими особами та про розмір такого відшкодування в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, вимоги про стягнення з [PERSON] заподіяної ПАТ «Брокбізнесбанк» шкоди в розмірі 7427687 гривень 06 копійок внаслідок вчинення неправомірних дій на підставі ч. 1 ст.1166 ЦК України не знайшли свого підтвердження належними доказами, а тому є недоведеними. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed