Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

18.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відпові дача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором займу. В обґрунтування позову посилається на те, що 22 серпня 2013 року [PERSON] взяв у позивача на підставі договору займу 25 000 гривен. Згідно умов договору відповідач зобов'язався повернути усю суму грошових коштів та відсотків до 22.07.2014 року. До теперішнього часу грошові кошти позивачу не повернуті. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором займу у сумі 25 000 грн., відсотки у розмірі 5 500 грн., індекс інфляції у розмірі 3 199 грн., а також судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що вона надає юридичну допомогу [PERSON], має юридичну освіту. [PERSON] звернувся до неї з проханням допомогти йому з приводу надання допомоги в складанні договору займу. Вона підготувала договір займу та була присутньою при підписанні договору та передачі грошей [PERSON] Також були присутні при укладанні договору та передачі грошей ще 2 свідка. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] борг не віддав, тому вона запропонувала позивачу звернутися з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, вислухавши пояснення позивача, свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на загальну суму 25 000 гривен, відповідач зобов'язався повернути у термін до 22.07.2014 року суму у розмірі 25 000 гривен, що підтверджується договором позики (а.с. 26-27). Строк виконання договору сплинув, але [PERSON] зобов'язання не виконала, чим порушив вимоги статті 1049 ЦК України. Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надав. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно із ч. 2 ст. 1051 ЦК при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК). Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника. Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики в сумі 25 000 гривен. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, які передбачено договором, відповідач порушив зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума позики у розмірі 25 000 гривень. Умовами договору позики передбачено, що нараховуються відсотки у розмірі 2 % на місяць на залишкову суму грошей з нарахуванням відсотків кожного першого числа наступного місяця. Позивач у позові просить стягнути з відповідача відсотки за період часу з вересня 2013 року по червень 2014 року у розмірі 5 500 грн. Судом перевірено правильність розрахунку відсотків за зазначений період, таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума відсотків у розмірі 5 500 гривен. Позивач також просить стягнути з відповідача індекс інфляції на суму заборгованості з 01.09.2013 року по 31.07.2014 року у розмірі 3 199 грн. 61 коп. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовою одиницею України є гривня. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Позивачем надано суду розрахунок індексу інфляції, та судом перевірено його правильність, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 3 199 грн. 61 коп. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача індекс інфляції у розмірі 3 199 гривен. 61 коп. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, які були понесені позивачем при звернені до суду. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно судовий збір у сумі 337 грн.

Outcome: approved