Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

17 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № MRK0RX10030046 від 12 жовтня 2006 року в розмірі 45487,02 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав у ПриватБанку кредит у розмірі 2189,76 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 02 червня 2014 року має заборгованість в сумі 45487,02 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2189,77 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 9521,91 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 982,10 гривень, пені за несвоєчасність виконання заборгованості за договором в сумі 30151 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та в сумі 2142,24 гривень (процентна складова). Оскільки відповідач, в порушення вимог Цивільного кодексу України і умов кредитного договору не виконує свої зобов'язання перед ПриватБанком, з посиланням на ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача - Пархоменко М.О., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та додатково повідомила наступне. Грошові кошти, відповідно до укладеного договору, Банк відповідачу надав на умовах, встановлених у договорі. Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання по договору не виконував, щомісячні платежі, починаючи з моменту отримання кредиту, не вносив. У зв'язку з чим, 24 січня 2008 року ПриватБанк звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь ПриватБанку заборгованості, яка станом на 21 січня 2008 року складала 4688,50 гривень. Заява судом задоволена, судовий наказ винесено 07 лютого 2008 року. Однак, погашення заборгованості досі не відбулося, оскільки 23 грудня 2010 року відповідно до постанови Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції вищевказаний судовий наказ було повернуто стягувачеві. Зазначила, що 01 березня 2013 року ПриватБанк звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON], однак ухвалою суду від 21 березня 2013 року позовну заяву було повернуто та роз'яснено право на подачу позову до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. Строк позовної давності не вважає пропущеним, оскільки встановлений у договорі п'ятирічний строк позовної давності перервався 23 грудня 2010 року поверненням судового наказу стягувачу. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, Умови, надані до зави на отримання кредиту, він не підписував та з ними не ознайомлювався. Вважає, що наданий позивачем розрахунок не оформлений належним чином. Крім того, просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, який він вважає пропущеним, та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши думку відповідача до пред'явленого позову, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Закрите акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» (а.с.23). 12 жовтня 2006 року між ПриватБанком та [PERSON] укладений кредитний договір № MRK0RX10030046, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальникові споживчий кредит у розмірі 2189,76 гривень з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 24,00 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, з кінцевим строком повернення 12 жовтня 2008 року. Погашення заборгованості здійснюється в порядку та строки відповідно до Заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця в період сплати, за який приймається період з «14» по «18» число кожного місяця відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 158,84 гривень для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. З вказаною заявою та Умовами відповідач був ознайомлений 12 жовтня 2006 року під підпис (а.с.а.с. 10, 12-19). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань відповідачем відповідно до умов кредитного договору, розмір заборгованості станом на 02 червня 2014 року складає 45487,02 гривень, а саме 2189,77 гривень заборгованість за кредитом, 9521,91 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 982,10 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 30151 гривень пеня за несвоєчасність виконання заборгованості за договором, також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та в сумі 1438,60 гривень (процентна складова), а з урахуванням стягнутої грошової суми за судовим наказом у розмірі 2142,24 гривень. Судом встановлено, що відповідно до судового наказу Іллічівського районного суду міста Маріуполя 2-206/2008 від 07 лютого 2008 року з [PERSON] на користь ПриватБанку стягнуто заборгованість за користування кредитом в сумі 4648 гривень та судові витрати. Як вбачається із заяви ПриватБанку про видачу судового наказу та розрахунку заборгованості стягнута судом сума заборгованості складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2189,77 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1434,93 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 640,50 гривень та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 382,80 гривень. Відповідно до ст..ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, нарахування процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 12 жовтня 2008 року. Крім того, судовим наказом від 07 лютого 2008 року вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірних правовідносин між сторонами немає. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до абз. 1,2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Враховуючи наведене, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора від 07 лютого 2008 року, припинилися правовідносини сторін, що ґрунтується на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, пені, нарахування комісії та штрафів, разом із тим виникло грошове зобов'язання із поверненням кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання його тягне відповідальність, встановлену ст.. 625 ЦК України. Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України банк не заявляв. З огляду на наведене, підстави для стягнення тіла кредиту у розмірі 2189,77 гривень, яке було стягнуто судовим наказом від 07 лютого 2008 року, відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, відсутні. Посилання представника позивача на те, що вимоги щодо повторного стягнення тіла кредиту заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з тим, що судовий наказ було повернуто державним виконавцем без виконання 23 грудня 2010 року, суд не приймає до уваги, тому як повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для повторного стягнення суми заборгованості. Стосовно заявленого відповідачем [PERSON] клопотання щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Частиною 1 першою ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У заяві [PERSON] на отримання кредиту вказано, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), які були надані йому в письмовій формі і згоден з тим, що його заява про надання кредиту разом із запропонованими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір (а.с. 10). Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонам встановлено тривалістю п'ять років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України. З кредитного договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору - до 12 жовтня 2008 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом вказаних норм перебіг позовної давності у спірних правовідносинах перервався поданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» 24 січня 2008 року заяви про видачу судового наказу, за якою 07 лютого 2008 року було винесено судовий наказ. Позовна заява до Жовтневого районного суду міста Маріуполя подана позивачем лише 01 березня 2013 року, тобто після спливу п'ятирічного строку позовної давності, а саме після 24 січня 2013 року, заяви про визнання поважною причини пропуску строку позовної давності позивачем суду не надавалося. За ч.4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Проте положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Таким чином, не вбачаючи правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № MRK0RX10030046 від 12 жовтня 2006 року по суті, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed