Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

19 вересня 2017 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2017 вона придбала цю квартиру. Після чого їй стало відомо, що в ній зареєстрований відповідач, який відмовився знатися із реєстрації, хоча в квартирі не проживає, не є членом її сім»ї та будь-яких домовленостей між ними щодо його проживання в цій квартирі не існує. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою порушує її права та спокій як власника, тому просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за допомогою телефонного засобу звязку, про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень на позов суду не надав,\~ позивач направила заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. \~\~ \~Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2017 (а.с.5-6, 7 -\~копії договору та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). У спірній квартирі зареєстрований та не проживає відповідач [PERSON] Це житло не є його постійним місцем проживання та він не відноситься до нього як такого, не веде з позивачем власником будинку спільного господарства (а.с.10, 11, 12-14, 15 - довідки, заяви, акт обстеження житлово-побутових). Позивач у позовній заяві зазначила, що відповідач проживає [INFO]. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Доказів проживання у спірному будинку чи його утримання відповідачем суду не надано. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України\~ \~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов\~ висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутній в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому він втратив право на користування спірною квартирою, що належить позивачу на праві приватної власності. Судові витрати підлягаю стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved