Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

19.03.2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укразбанк» в особі Харківської обласної дирекції публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва Ігоря Юрійовича, [PERSON], в якому просив, з урахуванням уточнень, визнати недійсним договір іпотеки №18/08-5 від 04 серпня 2008 року, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., за реєстровим номером 5593; скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. про реєстрацію іпотечного договору №5593 від 04.08.2008 року в державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 7683946 від 04.08.2008 року; скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. про реєстрацію заборони відчуження квартири [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від №7683925 від 04.08.2008 року; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в березні 2012 року він дізнався, що 04.08.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення №5 Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], в якій проживав позивач і яка була спільною сумісною власністю позивача та [PERSON]. Вказана квартира була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2008 року, укладеного між нею та [PERSON]. Вказане відчуження спільної власності відбулося без участі позивачата без його дозволу як співвласника майна. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.01.2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON].На підставі договору іпотеки до Державного реєстру іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені записи про обтяження об'єкту нерухомого майна та про заборону відчуження цього майна. На теперішній час такі записи з реєстру не вилучені, тому позивач не може використовувати належне йому майно. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року позов задоволено. Суд вирішив: визнати недійсним договір іпотеки №18/08-5 від 04 серпня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим Ігорем Юрійовичем, за реєстровим номером 5593; скасувати рішення реєстратора Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва Ігоря Юрійовича про реєстрацію іпотечного договору №5593 від 04.08.2008 року в державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 7683946 від 04.08.2008 року; скасувати рішення реєстратора Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва Ігоря Юрійовича про реєстрацію заборони відчуження квартири [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від №7683925 від 04.08.2008 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп., стягнувши в рівних частинах по 81,20 гривень. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк» в особі ХОД ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати на ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Апеляційні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи. Відповідач вказує, що судом не взято до уваги пояснення представника АБ «Укргазбанк», що власником квартири на час укладення договору купівлі-продажу була саме [PERSON], яка не перебувала у шлюбі, майно належало їй на праві приватної власності, що підтверджено її особистою заявою від 04.08.2008 р., наданої нотаріусу під час укладання договору купівлі-продажу квартири. Власником предмету іпотеки була відповідач [PERSON], що підтверджено письмовими доказами, а саме: договором купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 04.08.2008р., який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. та зареєстрований у реєстрі за №5590, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2008р. №20225971, Договором іпотеки № 18/08-5 від 04.08.2008р., Кредитним договором №21/08-5к від 04.08.2008р. Представник банку вказує, що згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 21.06.2017 р. предмет іпотеки належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 5590, від 04.08.2008 р. Дані про належність спірної квартира [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності при укладанні договору банку не було відомо, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу квартири [PERSON] про це не повідомила, а навпаки в нотаріально посвідченій заяві повідомила про належність їй квартири на праві власності. Тобто, наведене свідчить, що на час укладення договору іпотеки Банк не знав і не міг знати про те що квартира, яку він приймає в іпотеку належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і що останній на надав згоди на укладення договору купівлі-продажу, що в подальшому стало підставою визнання його недійсним. Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами своєї вимоги про те, що при укладанні договору іпотеки сторонами не було додержано вимог ст.203 ЦКУ, що є підставою для визнання правочину недійсним. Апелянт вважає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що в даному випадку відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним, оскільки підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1, 2, 5, 6 ст.203 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а відтак прийшов до хибного висновку та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального права, зокрема ст. ст. 203, 215 ЦК України. В суді апеляційної інстанції представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Суховій Т.М. підтримала апеляційну скаргу і просили її задовольнити, посилаючи на викладені в ній доводи. Представник позивача [PERSON] апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, вважаючи законним рішення суду першої інстанції. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду апеляційної інстанції заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, у яких висловили свою незгоду з апеляційною скаргою. Приватний нотаріус ХМНО Зубарєв І.Ю. в судове засідання не з'явився, про причину неявки та про відношення до апеляційної скарги не повідомив. Зважуючи на приписи ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю вказаних осіб. Заслухавши головуючого-суддю, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання іпотечного договору недійним, суд першої інстанції вважав, що позивачем доведено обставини, на які посилався позивач. Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції. За ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень ст.5 Закону, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Відповідно до положень ст. 6 Закону, іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Згідно ст. 17 Закону, іпотека припиняється у разі: визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судовим розглядом встановлено, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Відділення №5 Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] 04.08.2008 року укладено договір іпотеки без оформлення заставної в забезпечення вимог іпотекодержателя по кредитному договору №21/08-5К від 04.08.2008 року. Згідно п.1.1, п.2.1.Договору предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 04.08.2008 року, реєстраційний №5590. На підтвердження права власності на час укладення іпотечного договору стороною нотаріусу була надана документи, що підтверджували реєстрацію права на нерухоме майно у Державному реєстрі іпотек №20065807 від 04.08.2008 року, реєстраційний номер 7683946. Згідно пункту 2.4 оспорюваного договору [PERSON] свідчила про те, що на підставах, передбачених чинним законодавством України, вона має право відчужувати предмет іпотеки; на підставах, передбачених чинним законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення; предмет іпотеки вільний від зобов'язань, крім тих, що передбачені дійсним договором; до нього не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові позови, пов'язані із вилученням предмету іпотеки; предмет іпотеки не є часткою, паєм. 04.08.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. накладена заборона відчуження спірної квартири, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №20065776 від 04.08.2008 року, реєстраційний номер 7683925. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року змінено рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2013 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON], а саме: визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 70/100 частин квартири [ADDRESS]; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №5590; скасувано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки №18/08-5 від 04.08.2008 року, щодо квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» та скасування реєстрації вказаного договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек, вчинену 04.08.2008 року за номером 7683946, з інших підстав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 11 грудня 2015 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус ХМНО Зубарєв І.Ю., ПАТ «АБ «Укргазбанк», [PERSON], реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю за заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 29.01.2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9.09.2015 року. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання договору іпотеки недійним постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним, а доводи апеляційної скарги у цій частині не є суттєвими і висновки суду першої інстанції не спростовують. Водночас, колегія суддів вважає, що позовні вимоги [PERSON] про скасування рішення реєстратора приватного нотаріуса ХМНО Зубарєва І.Ю. про реєстрацію іпотечного договору №5593 від 04.08.2008р. та про реєстрацію заборони відчуження спірної квартири не підлягають задоволенню зважаючи на таке. У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року зазначено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. за змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Статтею 10 Закону N 1952- IV визначено поняття державного реєстратора, функції якого щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зазначені в ч.3 ст. 10 цього Закону. Відповідно до ст. 11 Закону N 1952- IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] предметом його позову є захист права співвласника квартири, яка без його згоди була передана банку в іпотеку. Це право захищено шляхом ухвалення судового рішення про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного без згоди [PERSON] Таке рішення є підставою для здійснення державним реєстратором відповідних реєстраційних дій, оскільки скасування державної реєстрації договору іпотеки та заборони відчуження є похідними від визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки. Позивачем [PERSON] не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. про скасування реєстрації іпотечного договору №5593 від 04.08.2008р. та реєстрації заборони відчуження спірної квартири на підставі рішення суду про визнання договору іпотеки недійсним і отримав відмову. За таких обставин позов [PERSON] в частині вимог про скасування реєстрації іпотечного договору та відповідного запису про обтяження права власності на спірну квартиру є передчасним, його право на здійснення відповідних реєстраційних дій на підставі рішення суду про визнання договору іпотеки недійсним приватним нотаріусом не порушувалося.

Outcome: partial