Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

19.10.2017 [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації в якій просить суд ухвалити рішення про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № 26 на вул.Східній,46 у м.Львові та зобовязати [PERSON] районну адміністрацію Львівської міської ради зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації за адресою: м.Львів, вул.Східна, 46/26. В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що [PERSON] є власником квартири 26 в будинку 46 на вул.Східна у м.Львові. На даний час у квартирі зареєстровані позивач [PERSON], син [PERSON] та відповідач [PERSON]В, який з квітня 2016 року не проживає у даній квартирі. Оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин вона змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON]В у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи через засоби масової інформації (газета Львівська пошта №92(2002) від 25.11.2017 року, заперечень на позовну заяву ним до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, заперечень на позовну заяву ним до суду подано не було. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири №26 у будинку 46 на вул.Східна у м.Львові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 5 березня 2009 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-344 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.08.2009 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-1275/а.с.5,6/. З наданої позивачем довідки ЛКП «Балатон 409» від 21.09.2017 року №3358 вбачається, що у квартирі №26 у будинку 46 на вул.Східна у м.Львові зареєстровані: власник [PERSON], [INFO], син [PERSON]С, [INFO], мешканець [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Як вбачається з долученого до матеріалів справи актів ЛКП «Балатон 409» від 16.06.2016 року, від 13.09.2017р.- [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [INFO], там не проживає /а.с.8-9/. Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] не є власником та не проживає у квартирі 26 на вул. Східна, буд.46 у м.Львові з 2016 року, не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому суд приходить до висновку що слід визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № 26 на вул.Східній,46 у м.Львові.

Outcome: approved