Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

18.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою «Про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, до участі у розгляді якої залучив в якості заінтересованої особи Старовірівську сільську раду (а. с. 2 4). На обґрунтування заяви він зазначив, що [INFO] в селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області помер його батько - [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у виді домоволодіння з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- та у виді земельних ділянок, площею 5,4146 і 1,0268 гектарів відповідно до Державного акту (серії ХР № 114555), виданого 19.11.2004 року Нововодолазькою райдержадміністрацією, що розташовані на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Однак у оформленні спадщини 18.11.2019 року йому відмовлено із складанням відповідної постанови приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу у Харківській області Крючковою Л. А. у зв`язку із тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ХР № 114555), виданий 19.11.2004 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] , в той час як у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначене як [PERSON] . Оскільки наявні розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, вони не дають можливості встановити факт належності йому документа, що посвідчує право на земельну ділянку, а тому просив встановити йому, [PERSON] , [INFO] , факт належності Державного акту серії ХР № 114555, виданого 19 листопада 2004 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією на ім`я - [PERSON] , який помер [INFO] . Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 8883/19-вх від 18.12.2019 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити (а. с. 21). Представник заінтересованої особи Старовірівської сільської ради - у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак сільський голова Біндус М. В. надіслав лист, зареєстрований за вхідним № 698/20-вх від 05.02.2020 року, в якому просив справу розглянути за відсутності їх представника, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення заяви (а. с. 36). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які учасники справи та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до пункту 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 08.08.2018 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 88 років в селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, про що 08.08.2018 року складено відповідний актовий запис № 54 (а. с. 9). З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (серії ХР № 114555), виданого 19.11.2004 року на підставі розпорядження голови Нововодолазької райдержадміністрації від 23.07.2004 року № 249 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 820, вбачається, що [PERSON] , який проживає в селі Старовірівка, є власником земельної ділянки, площею 6,4414 гектарів, у межах згідно з планом, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Старовірівської сільської ради, КСП імені Чапаєва (а. с. 8). Як убачається з паспорту громадянина України (серії [NUMBER] ), виданого Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 05.07.2006 року, [PERSON] народився [INFO] в селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області та зареєстрований з 17.08.2017 року у садівничому товаристві «Клен» селища Рай Оленівка в будинку № [NUMBER] (а. с. 5). Згідно зі Свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданого 11.12.1951 року у селі 2 Старовірівка, [PERSON] (російською мовою) народився [INFO] в селі 2 Старовірівка, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 08.12.1951 року зроблено відповідний запис за № 41, та його батьками зазначені: [PERSON] (російською мовою) та [PERSON] (російською мовою) (а. с. 10). Постановою приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. № 1157/02-31 від 18.11.2019 року, [PERSON] та [PERSON] у посвідченні договору про поділ спадщини та у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом відмовлено у зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ХР № 114555) виданий 19.11.2004 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] , в той час як у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця [PERSON] і [PERSON] . В зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавця, неможливо встановити тотожність особи та належність спадкодавцеві документу, що посвідчує право на земельну ділянку, тому неможливо посвідчити договір про поділ спадщини та видати свідоцтва про право на спадщину (а. с. 7). Під час розгляду заяви [PERSON] суд виходить з того, що з огляду на приписи пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 1 статі 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження. Положення частини 1 статті 293 вказаного цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачають, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, зокрема, в пункті 6 цієї норми чітко встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, зазначена норма права передбачає, що підставою встановлення наведеного вище факту є наявність відповідних розбіжностей між відомостями, які містяться у певному правовстановлюючому документі та безпосередньо документами, що посвідчують особу, а саме: свідоцтві про народження або паспорті. Тотожні роз`яснення надані й в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями), а саме: при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Одночасно із цим вказана постанова у своєму пункті 1 звертає увагу судів на те, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що він звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (Державного акту на право власності на земельну ділянку) його спадкодавцеві, прізвище якого, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про смерть, й встановлення цього факту необхідне йому для реалізації прав спадкоємця щодо оформлення спадщини. В ході розгляду справи за суттю вимог заявника, судом встановлено, що дійсно відомості стосовно прізвища померлого спадкодавця, які містяться у правовстановлюючому документі, а саме: в Державному акті на право власності на земельну ділянку (серії ХР № 114555),- не відповідають відомостям щодо його прізвища, зазначеного у свідоцтві про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 08.08.2018 року. При цьому, суд враховує, що наявність зазначених розбіжностей впливає на можливість реалізації заявником своїх прав щодо спадщини померлого, а також те, що у цьому випадку необхідно вирішувати питання у судовому порядку щодо встановлення відповідного факту, однак не щодо встановлення належності правовстановлюючого документа заявникові, а щодо такої належності цього документу саме померлому, прізвище якого, зазначене в документі, не збігається з прізвищем, цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження, а тому наявними є всі підстави для відмовлення зараз у встановленні факту, який беззаперечно має юридичне значення, однак не доведений у процесуальний спосіб. Враховуючи викладене, на підставі аналізу вищезазначеного та норм процесуального цивільного кодифікованого законодавства, а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих ним у Постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями), суд впевнився, що заява [PERSON] є необґрунтованою і не підлягає задоволенню, оскільки ним у законний спосіб не доведено: 1)що прізвище особи, яке зазначене у правовстановлюючому документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 2)що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення, тобто те, що не існує іншого, окрім судового, порядку встановлення відповідного юридичного факту; 3)що визнання факту належного відповідного правовстановлюючого документу не пов`язане з вирішенням спору про право. Враховуючи наведені вище норми права, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що у задоволенні заяви [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи СТАРОВІРІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ, «Про встановлення факту належності правовстановлюючого документа» слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed