Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Артемвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що працював на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» Державного підприємства «Артемвугілля» забійником. 09.07.2015 року був звільнений з підприємства. Однак, усі суми належні йому як звільненому працівникові в день звільнення, не були йому виплачені. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 24532,55 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до постановлення рішення суду. Позивач, [PERSON], належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач, ДП «Артемвугілля», в судове засідання неодноразово не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі суд виходить з наступного. Дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» та був звільнений з підприємства 09.07.2015 року. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано суду заперечення проти вимог позивача , не доведено обставин чи доказів , на які б він посилався. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано довідку від 25.11.2014 року, видану СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» про наявність заборгованості з заробітної плати перед [PERSON], яка станом на 30.11.2014 року становила 24532,55 грн. Частина перша ст. 47 КЗпП України зазначає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач був звільнений з підприємства 09 липня 2015 року, заборгованість по заробітній платі складає 24532 грн. 55 коп., між сторонами відсутній спір з приводу розміру заробітної плати, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, статтею 117 КЗпП України передбачається відповідальність власника або уповноваженого ним органу за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП, шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він не був у цей день на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100\~(з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, та призначення пенсії. Відповідно до п. п. 2, 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до розрахунку позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 77\~200 грн. /400 грн. - середньоденний заробіток, х 193 кількість робочих днів з дня звільнення 09.07.2015 року по день ухвалення рішення 08.04.2016 року/. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2015 року по 08.04.2016 року включно в сумі 77200,00 грн. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ст.ст.\~79,\~88 ЦПК України\~та враховуючи повне задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 740,00 грн. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з вимогою про стягнення заборгованості з заробітної плати, з відповідача в дохід держави на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» та роз'яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру ( 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі викладеного і

Outcome: approved