Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

19 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку (літера «А-2») загальною площею 189,1 кв.м., з неї житлова 122,5 кв. м., з господарськими будівлями літньою кухнею (літера «Г»), сараєм (літера «Д»), убиральнею (літера «Ж») та господарськими спорудами вимощенням (літера «І»), колодязем (літера «к»), огорожею №1, огорожею №2, воротами №3, хвірткою №4, який розташований по [ADDRESS] , і яка належала [PERSON] , за набувальною давністю. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року замінено первісного відповідача Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області на належного Сколівську міську раду. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що є співвласницею житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право спільної часткової власності на 2/6 частку зазначеного майна вона набула в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області від 26 березня 2002 року за реєстровим № 497 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Лепісевич М.І. від 25 червня 2020 № 213984451. Також вказує на те, що інша частка зазначеного вище будинку належала [PERSON] у відповідності до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної Ради депутатів трудящих від 25 жовтня 1959 року на підставі рішення виконкому Верхньосиньовидненської селищної Ради депутатів трудящих від 10 жовтня 1959 за № 17/50, та за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого та посвідченого Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області від 26 березня 2002 року за реєстровим № 497, і зареєстрованого Стрийським МБТІ від 29 жовтня 2002 року в реєстровій книзі № 5 за реєстровим № 696. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Стрийським МБТІ від 17 квітня 2019 № 799, загальна площа житлового будинку (літера «А-2») становить 189,1 кв.м, з неї житлова 122,5 кв.м. До житлового будинку належать господарські будівлі: літня кухня (літера «Г»), сарай (літера «Д»), убиральня (літера «Ж») та господарські споруди: вимощення (літера «І»), колодязь (літера «к»), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4. За змістом довідки-характеристики Стрийського МБТІ від 10 травня 2019 № 905 вищезгаданий житловий будинок побудований в 1905 році, він є придатним для проживання та не є об`єктом самочинного будівництва. Інвентаризаційна вартість цього домоволодіння складає 557\~710 грн. Позивач зазначає, що у 1978 році вона добросовісно заволоділа іншою половиною житлового будинку з приналежністю, яка належала співвласнику [PERSON] . Позивачка вказує, що з моменту добросовісного заволодіння нею частиною зазначеного житлового будинку по даний час відкрито та безперервно більше десяти років користується вказаним помешканням без укладеного договору найму чи оренди, що підтверджується довідкою Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області. Таким чином вважає, що у неї є всі підстави для набуття права власності на 1/3 частку даного житлового будинку за набувальною давністю, оскільки після смерті попереднього власника не має правонаступників. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. В судове засідання представник позивачки [PERSON] адвокат Горох В.В. не з`явився, але попередньо подав до суду клопотання (вх. №5699 від 21 жовтня 2021 року) про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірительки, також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області в.о. Заревич Р.С. в судове засідання не з`явився, але попередньо надав суду клопотання (вх.№5662 від 19 листопада 2020 року) про розгляд справи без його участі, вказавши що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Представник Сколівської міської ради у судові засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду клопотання (вх.№4616 від 27 серпня 2021 року) про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, у зв`язку з чим просить задоволити позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого представника відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання представником відповідача відзиву на позов, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в розмірі 2/6 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого та посвідченого Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області від 26 березня 2002 року за реєстровим № 497, і зареєстрованого Стрийським МБТІ від 29 жовтня 2002 року в реєстровій книзі № 5 за реєстровим № 696, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Лепісевич М.І. від 25 червня 2020 року № 213984451. Згідно довідки-характеристики Стрийського МБТІ від 10 травня 2019 № 905 по 1/3 частки цього житлового будинку зареєстровані за [PERSON] у відповідності до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної Ради депутатів трудящих від 25 жовтня 1959 року на підставі рішення виконкому Верхньосиньовидненської селищної Ради депутатів трудящих від 10 жовтня 1959 року за № 17/50, та за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого та посвідченого Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області від 26 березня 2002 року за реєстр. № 497, і зареєстрованого Стрийським МБТІ від 29 жовтня 2002 року в реєстровій книзі № 5 за реєстровим № 696. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Стрийським МБТІ від 17 квітня 2019 року № 799, загальна площа житлового будинку (літера «А-2») становить 189,1 кв.м, з неї житлова 122,5 кв.м. До житлового будинку належать господарські будівлі: літня кухня (літера «Г»), сарай (літера «Д»), убиральня (літера «Ж») та господарські споруди: вимощення (літера «І»), колодязь (літера «к»), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4. За змістом довідки-характеристики Стрийського МБТІ від 10 травня 2019 року № 905 вищезгаданий житловий будинок побудований в 1905 році, він є придатним для проживання та не є об`єктом самочинного будівництва. Інвентаризаційна вартість цього домоволодіння складає 557\~710 грн. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,042 га, яка належить позивачці на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ № 1225, виданого Верхньосиньовидненською селищною радою від 10 серпня 1999 року за № 573. Судом встановлено, що в вище вказаному житловому будинку [PERSON] зареєстрована з 23 жовтня 1978 року і проживає в ньому з цього часу по сьогоднішній день, що підтверджується будинковою книгою. Згідно будинкової книги вбачається, що головою двору в будинку за адресою : [ADDRESS] є [PERSON] , в даному будинку також зареєстрований [PERSON] . З довідки Верхньосиньовидненської селищної ради від 09 вересня 2020 року № 1926 вбачається, що з моменту добросовісного заволодіння в 1978 році 1/3 частиною житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , по даний час позивач відкрито та безперервно більше десяти років користується вказаним помешканням без укладеного договору найму чи оренди житла. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією запису про смерть №18 від 20 квітня 1978 року. Згідно листа Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області №118/01-16 від 18 лютого 2021 року вбачається, що спадкова справа після померлої [PERSON] , котра померла [INFO] не заводилася. Також спадкоємці після смерті [PERSON] , які б звертались до Сколівської державної нотаріальної контори, відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою Сколівською державною нотаріальною конторою від 18 лютого 2021 року №63594417. Зазначеною довідкою підтверджується і факт відсутності звернення Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області до суду із заявою про визнання спадщини, а саме спірної 1/3 частки житлового будинку після смерті спадкодавця [PERSON] . Обставини добросовісного заволодіння [PERSON] спірною половиною житлового будинку підтверджується, окрім іншого, наданими в судовому засіданні поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що [PERSON] з 1978 року по даний час добросовісно заволоділа та безперервно користується спірною половиною житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , з приналежним до нього майном, після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . Відповідно до ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У постанові від 09 липня 2019 року у справі № 920/999/16 Верховний Суд роз`яснив, що\~набуття права власності на річ за набувальною давністю\~- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ\~виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК, для такого набуття\~необхідна сукупність умов: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка добросовісно заволоділа спірною 1/3 часткою житлового будинку (так, як вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, будучи впевненою, що на цю частку не претендують інші особи), володіла нею з цього часу відкрито та безперервно понад 10 років, а саме проживає у спірному житловому будинку з 1978 року по даний час, здійснює його утримання, сплачує комунальні послуги. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, викладені позивачкою у позовній заяві, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачка [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито та безперервно ним володіє більше десяти років, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved