Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

17.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом та просила визнати житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS], спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] та визнати за собою право власності на вищевказаний житловий будинок і господарські будівлі та споруди, в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вищевказаний будинок разом з побутовими спорудами було збудовано до 26.06.1989 року, але оформлення прав на цей будинок спадкодавець [PERSON] своєчасно не зробив. Крім того, будівництво він здійснював на законних підставах, що підтверджується відповідними документами. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно, тому позивачка змушена звернутися до суду з дійсним позовом. Позивачка також зазначила, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка та є його єдиним спадкоємцем, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, тому відповідачем зазначено територіальну громаду за місцем відкриття спадщини. Позивачка та її представник підтримали позов та наполягали на його задоволенні, просили розглянути справу за їх відсутністю, про що подано відповідну заяву. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та не заперечує проти його задоволення, просив розглянути справу за його відсутністю, про що подано відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Вказані обставини, згідно ст. 61 ЦПК України, суд вважає достовірними, не підлягаючими доказуванню бо вони визнані сторонами. Згідно зі ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За такими обставинами, суд не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, у зв'язку з чим наведені позивачем докази переконали суд в законності його вимог і тому його позов слід задовольнити в повному обсязі, оскільки він знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] дійсно була одружена (а.с. 13) та проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON], до дня його смерті - [INFO] (а.с. 12, 14-16), який отримав у власність земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок і господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-24). Вона прийняла після смерті чоловіка спадщину (а.с. 25-26, 28-30). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 182, 328, 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved