Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

18 серпня 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначала, що 22 березня 1996 року між нею та колгоспом ім. Т.Г. Шевченка, правонаступником якого є відповідач, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Договір був укладений в письмовій формі на Первомайській філії Південної товарної біржі, де зареєстрований за № 132. В 2010 році вона дізналася, що договір купівлі-продажу нерухомого майна необхідно нотаріально посвідчити, але відповідач від нотаріального посвідчення договору відмовляється. Посилаючись на те, що між нею та продавцем були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але відповідач в подальшому ухиляється від нотаріального укладання договору, просив визнати договір купівлі-продажу зазначеного будинку дійсним та визнати за нею право власності на нього. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 22 березня 1996 року відповідачка уклала на товарній біржі письмовий договір № 132, за яким придбала у колгоспу ім. Т.Г. Шевченка квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був зареєстрований комунальним підприємством «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» за відповідачкою. Дана квартира мала дві житлові кімнати, загальну І площу 42,6 кв.м. та житлову - 26,9 кв.м. В подальшому, в 2000 році колгосп ім. Т.Г. Шевченка було реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г.Шевченка. Також, 1 січня 2005 року позивачка, в звязку з реєстрацію шлюбу, змінила своє прізвище зі [PERSON] (було зазначено в договорі купівлі-продажу) на Петрова. В 2010 році позивачка дізналася, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим, але вчинити це не має можливості, оскільки правонаступник продавця відмовляється це робити. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі ціну продажу, яка склала 51200000 крб. Тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 22 березня 1996 року, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі, під №132, та визнати за позивачем право власності на дане домоволодіння. На підставі викладених обставин,

Outcome: approved