Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

18.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, [PERSON], [INFO], уродженцем с. Пухів Поліського району Київської області, який зареєстрований 05 грудня 2000 року виконкомом Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис за № 1, залишивши за нею прізвище, - [PERSON]; - неповнолітніх дітей - додочк [PERSON], [PERSON] та [PERSON], народжених відповідно, 12 січня 2002 року, 26 червня 2003 року та 30 грудня 2011 року залишити проживати з нею; - стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені нею при підготовці та розгляді даного спору. 18.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 02.10.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 18.10.2017 року. В судовому засіданні, яке відбулося 18.10.2017 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила в сторону зменшення, - не забажала стягувати з відповідача судові витрати. В решті уточнений позов підтримала, обґрунтовуючи своє рішення обставинами, які викладено в мотивувальній частині позовної заяви. На запитання суду позивачка [PERSON] надала суду наступні пояснення. Примиритися категорично не бажає, так як окрім того, що нею зазначено в мотивувальній частині позовної заяви, вона та відповідач близько 2 років просто проживають на одній житловій площі як сусіди, ніяких відносин вони не підтримують. Існування даного шлюбу суперечить її інтересам, так як вона фактично проживає з іншим чоловіком, та бажає офіційно укласти з ним шлюб. Діти обізнані в тому, що йде процес розлучення. Діти не заперечують проти того, щоб після розірвання шлюбу вони проживали з нею. Спорів щодо проживання дітей у неї з відповідачем немає. Примиритися категорично не бажає, так як вважає, що надання строку на примирення лише сприятиме погіршенню відносин, ячкі існують між нею та відповідачем. В судовому засіданні, яке відбулося 18.10.2017 року, відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав. Йому роз»яснино судом в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі. Підтвердив той факт, що, як стверджує позивачка, вони тривалий час не підтримують шлюбно - сімейних відносин. Спору щодо проживання неповнолітніх дітей у нього з позивачкою немає, - вони залишаються проживати з матір»ю, - позивачкою по справі. Примиритися категорично не бажає, так як вважає, що це буде суперечити його інтересам. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення настуним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них. Згідно паспорту громадянки України [NUMBER], який видано 09 лютого 2008 року Коростишівським МРВ УМВС України в Житомирській області, позивачка по справі, - [PERSON] з 08.10.2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно паспорту громадянина України [NUMBER], який видано 13 липня 1999 року Народицьким РВ УМВС України в Житомирській області, відповідач по справі, - [PERSON] з 08.10.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи фактичні обставини справи, що стосуються місця проживання сторін та вищевикладені норми процесуального права, даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі як ч. 1 ст. 109, так і ч. 2 ст. 110 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 05.12.2000 року позивачка [PERSON]. одружилася з відповідачем, - [PERSON] Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], яке видане 05 грудня 2000 року виконкомом Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області, в якому зазначено, що громадянин [PERSON], [INFO], уродженець с. Пухів Поліського району Київської області, громадянин України і громадянка [PERSON], [INFO], уродженка с. Стремигород Коростенського району Житомирської області, громадянка України, одружилися 05.ХІІ.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 05.ХІІ.2000 року зроблено запис за № 1. Прізвища після одруження: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей. Даний факт підтверджується: - свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане 05 березня 2002 року виконкомом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Іванівка Кагарлицького району Київської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05.03.2002 року зроблено відповідний запис за № 02. В графі «батько» зазначений [PERSON], - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. - свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане 17 липня 2003 року виконкомом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Іванівка Кагарлицького району Київської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 17.07.2003 року зроблено відповідний запис за № 05. В графі «батько» зазначений [PERSON], - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. - свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане 17 січня 2012 року виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Горохуватка Кагарлицького району Київської області, про що в книзі реєстрації народжень 17 січня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 2. В графі «батько» зазначений [PERSON], - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають напружені, неприязні відносини вже близько 2 років, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 6 місяців, хоча і проживають на одній житловій площі, проте, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками. Окрім того, судом було використано його право щодо надання сторонам терміну на примирення у відповідності до ч. 1 ст. 111 СК України, шляхом роз»яснення такого права, проте, як позивачка [PERSON], так і відповідач [PERSON] категорично відмовилися на надання терміну на примирення, з огляду на тривалі неприязні відносини, які існують між ними. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі немає. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, як в даному випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача. Окрім того, існування неприязних відносин між сторонами суперечить інтересам також неповнолітніх дітей, які, споглядаючи на фізичний прояв неприязних відносин у вигляді сварок, можуть негативно відноситися в подальшому до такого інституту суспільства, як шлюб. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то в даному випадку спору у сторін щодо питання немає, - місцем їхнього проживання залишається місце проживання матері, - позивачки по справі, - [PERSON] Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивачка [PERSON] в прохальній частині позовної заяви та в судовому засіданні зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «[PERSON]», тому суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - «[PERSON]», причому, суд зазначає, що це є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON]; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - захиди забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, а тому має бути розірваний. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивачка [PERSON] позов уточнила, та в судовому засіданні не забажала стягувати судові витрати з відповідача [PERSON], а тому судові витрати суд залишає за позивачкою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved