Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

19.11.2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся позивач з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю, в обґрунтування якого позивач зазначив, що він є власником 1/2 частини квартири №6, яка розташована в буд. №6 по вул. 24 квартал в м. Маріуполі на підставі договору дарування 1/2 частини квартири, яка належала його матері. Інша частина зазначеної квартири належала його покійному дядькові [PERSON], який помер 02.07.2001 року. Після смерті [PERSON] спадкоємці відсутні. Пояснив, що ставши власником 1/2 частини зазначеної квартири він користувався всією квартирою, яка складається з двох житловою кімнат, загальною площею 48,6 кв.м. Зазначив, що здійснив виплату заборгованості за комунальні послуги, які існували після смерті [PERSON] Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давність, оскільки він добросовісно, відкрито та безперервно користується зазначеною квартирою більше 12 років виконуючи всі обовязки власника квартири, а також припинити право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , виділив йому 1/2 частину вказаної квартири належала [PERSON] Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.03.2016 року позовні вимоги в частині припинення права спільної часткової власності на квартиру №6 будинку №6 по вул . 24 квартал в м. Маріуполі та виділення [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири належала [PERSON] за заявою позивача були залишенні без розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві. Пояснив, що мешкає в квартирі №6 будинку №6 по вул . 24 квартал в м. Маріуполі з 2003 року. Вказав, що на момент смерті у 2001 році, [PERSON] мешкав один. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала за можливе їх задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила викладене в позові та пояснила, що мешкає в кв.№4 буд. 6 по вул. 24 квартал в м. Маріуполі та є сусідкою позивача. Вказала, що [PERSON] до моменту смерті мешкав сам. На питання суду пояснила, що позивач мешкає в квартирі [ADDRESS] більше 10 років та сплачує за всі надані комунальні послуги. Свідок [PERSON] також підтвердила викладене в позовній заяві та пояснила, що мешкає в кв.№5 буд. 6 по вул. 24 квартал в м. Маріуполі з 1987 року та є сусідкою позивача. Вказала, що в квартирі [ADDRESS] мешкав [PERSON], який помер в 2001 році та після смерті якого до вказаної квартири вселився позивач. Їй відомо, що позивач мешкає в зазначеній квартирі більше 10 років, справно сплачує плату за квартиру, зробив в ній ремонт. Суд, заслухваши сторони та свідків, дослідивши надані письмові матеріали справи, вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5, можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як встановлено судом власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.05.1994 року №139 (а.с.6). Згідно договору дарування від 01.11.2003 року серія ВАР №014253 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2348912 від 19.12.2003 року, [PERSON], яка була власницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, подарувала [PERSON] належну їй частку вказаної квартири (а.с.7-8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-НО №554597 виданого 03.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Маріуполя [PERSON] помер 02.07.2001 року, актовий запис №853 (а.с.5). Згідно наданої копії паспорту позивача серії ВА 022688 виданого 01.11.1995 року Іллічівським РВ УМВС України в м. Маріуполі, а також довідки наданої директором ЖКП Іллічівського району [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] з 21.05.2002 року по теперішній час. Згідно відповіді Третьої маріупольської державної нотаріальної контори №51/01-16 від 18.01.2016 року, яка надійшла на адресу суду 27.01.2016 року, інформація щодо наявності спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 02.07.2001 року в справах держнотконтори відсутня (а.с.43). Згідно наданих суду копій квитанцій про сплату комунальних послуг, позивач справно сплачує кошти за користування комунальними послугами , [ADDRESS] (а.с.16-29). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] в Іллічівському районі міста Маріуполя та висновку про вартість майна складеного 16.1.2015 року, вбачається, що загальна площа вказаної двокімнатної квартири складає 48,6 кв. м., а житлова 28,7 кв. м. (а. с. 9-10, 14). Факт добросовісного користування позивачем квартирою 6 будинку 6 по вул. 24 квартал в місті Маріуполі підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг за останні 10 років, які зберігаються у позивача, і копії деяких було долучено до матеріалів справи, довідкою наданою головою КСН «Машинобудівельник» від 11.03.2016 року №7, а також довідкою №274 від 22.02.2016 року виданою ЖКП Іллічівського району, згідно яких у позивача, який мешкає за вищевказаною адресою з 2001 року заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг відсутня. Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать, що позивач більше 12 років відкрито і безперервно володіє і користується вищевказаною квартирою в цілому, у тому числі і часткою, яка належить померлому [PERSON] самостійно та на власний розсуд, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що має місце сукупність трьох ознак володіння за набувальною давністю: позивачі добросовісно володіє спірної квартирою у цілому, користується і володіє нею відкрито та безперервно більш 10 років. З урахуванням переліченого позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання за ним на підставі набувальної давності права власності на 1/2 частки квартири №6 вбуд. №6 по вул. 24 квартал в м. Маріуполі. На підставі ст. ст. 328, 344, 397 ЦК України,

Outcome: approved