Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

19 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Управління держземагентва у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку від 18.08.2010 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивач та відповідач з 27.07.2001 року по 03.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння №60, що знаходиться на вул. Кадровій в м. Дніпропетровську. Покупцем за договором виступала відповідач. 18.08.2010 року вона в порядку приватизації отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння №60 по вул. Кадровій в м. Дніпропетровську. 09.10.2014 року рішенням Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Дніпропетровської міської ради №629/55 від 24.02.2010 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га, на підставі якого видавався оскаржуваний державний акт. Про існування державного акта на землю позивач дізнався лише під час розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи про поділ майна подружжя. Позивач звернувся до вищевказаного суду із позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування, однак рішенням суду від 11.03.2013 року йому було відмовлено в задоволенні позову. Рішенням Дніпропетровського апеляційного окружного суду від 09.10.2014 року рішення суду першої інстанції було скасовано та задоволено вимоги позивача про скасування рішення Дніпропетровської міської ради №629/55 від 24.02.2010 року. Так у позивача виникла можливість звернутися до суду із вимогою про визнання недійсним державного акту на землю, що випливає з вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність відповідачу спірної земельної ділянки. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:09:447:0009, виданий [PERSON] від 18.08.2010 року. Після уточнення позовних вимог позивач просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:09:447:0009 серії ЯЛ №027956, виданий Дніпропетровською міською радою на імя [PERSON] 18.08.2010 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки , розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кадрова, 60, укладений 28 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №421; витребувати від [PERSON] та передати у користування позивача вищезазначену земельну ділянку розміром 0,10 га; визнати недійсним державний акт на право власності на землю виданий 30.11.2012 року [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку розміром 0,10 га; передати земельну ділянку у власність територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради; визнати право позивача на безоплатну передачу у приватну спільну сумісну з [PERSON] власність шляхом приватизації земельної ділянки розміром 0,10 га. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав в повному обсязі з тих підстав, що земельна ділянка була продана законно, оскільки на момент продажу був акт, виданий відповідними компетентними органами. Відповідачі [PERSON]М та [PERSON] в судове засідання не зявились. Повідомлені належним чином, у звязку з чим суд вважає за можливе застосувати положення ст. 164 ЦПК України та розглянути справу за їх відсутності. Представник третьої особи Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст.116 \~ЗК \~України\~\~громадяни \~набувають \~права \~власності \~на земельні ділянки за рішеннями органів місцевого \~самоврядування. Згідно ст.126 ЗК України \~право \~власності \~на \~землю \~посвідчується державним актом. В судовому засіданні було встановлено, що позивач та відповідач з 27.07.2001 року по 03.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння №60, що знаходиться на вул. Кадровій в м. Дніпропетровську, та розташоване на земельній ділянці 0,1000 га, покупцем якого виступила [PERSON] Дане домоволодіння належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Вищезазначені обставини встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2012 року про поділ майна подружжя (а.с. 6-7) Відповідно до положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 18.08.2010 року відповідач [PERSON] в порядку приватизації отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №027956, кадастровий номер 1210100000:09:447:0009 28.02.2012 року відповідач [PERSON] уклала з відповідачкою [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння №60 по вул. Кадровій в м. Дніпропетровську (а.с. 20). 09.11.2012 року відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу здійснила продаж земельної ділянки розташованої по вул. Кадровій, 60 в м. Дніпропетровську [PERSON] На підставі вищезазначеного договору відповідач [PERSON] 30.11.2012 року отримала акт на право власності на землю №12100000094470009301 (а.с. 55). Постановою Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року рішення Дніпропетровської міської ради №629/55 від 24.02.2010 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки було визнане незаконним та скасоване (а.с. 11). Зазначене судове рішення в касаційному порядку не переглядалося та набрало чинності. Оскільки вищевказаним судовим рішенням було скасовано рішення міської ради про передачу у власність відповідача [PERSON] спірної земельної ділянки, то підлягає визнання незаконним і державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі цього рішення. В свою чергу, визнання незаконним державного акта на право приватної власності на землю тягне за собою визнання недійсними і цивільно-правових угод, вчинених на підставі цього акту, та інших документів, отриманих внаслідок цих угод. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON], розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кадрова, 60, площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:09:447:0009, серії ЯЛ №027956, зареєстрований 18.08.2010 року управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровську в книзі записів державних актів на право власності на землю за №011010403453; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кадрова, 60, від 28.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №421; та визнати недійсним державний акт на право власності на імя [PERSON], №1210100000094470009301 від 30.11.2012 року, на земельну ділянку розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кадрова, 60, площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:09:447:0009. Відповідно до ст. 396 ЦК України , особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень цього кодексу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, землекористувач має право витребувати майно від добросовісного набувача, якщо воно вибуло з володіння землекористувача або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в частині витребування від [PERSON] спірної земельної ділянки та передачі її у користування позивача. Що стосується позовних вимог про передачу спірної земельної ділянки у власність територіальної громади міста та визнання права позивача на безоплатну передачу у власність шляхом приватизації спірної земельної ділянки, то в цій частині позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заявляючи позовну вимогу про передачу спірної земельної ділянки у власність територіальної громади міста, позивач фактично ставить вимогу в інтересах третьої особи Дніпропетровської міської ради, на представництво інтересів якої він повноважень не має, а самостійних вимог щодо предмету позову третя особа не заявляла, у звязку з чим в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити. Щодо вимоги позивача про визнання за ним права на безоплатну передачу у власність шляхом приватизації спірної земельної ділянки, то це право позивача встановлено Законом, а тому додаткового визнання в судовому порядку не потребує. На підставі викладеного,

Outcome: partial