Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

17 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи вимоги тим, що йому по праву приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2018 року про визнання права власності як спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . На початку січня 2020 року у позивача виникла необхідність в оформленні цивільно-правової угоди, а саме у продажу вищевказаної квартири у зв`язку з чим позивач вирішив перевірити чи немає ніяких обтяжень на квартиру. Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що на вищевказану квартиру накладено арешт. Звернувшись із запитом до відповідача, позивач отримав відповідь, що згідно даних АСВП, ВП Спецрозділ, Електронний архів станом на 15.01.2020 року виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають. На підставі викладеного просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови б/н від 22.08.2006 року виданої Фастівською ДВС, реєстраційний номер обтяження 28374626 від 29.08.2006 року, реєстратором: Фастівською міською нотаріальною конторою реєстраційний номер обтяження 3659084 від 29.08.2006 року, яка зареєстрована по праву приватної власності за гр. [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2018 року, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №28374034. 18 лютого 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні без їхньої участі, позовні вимоги підтримують. В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи в підготовчому\~судовому засіданні без участі державного виконавця, проти позову не заперечує. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивачу\~ [PERSON] на\~праві приватної\~власності належить\~квартира [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~рішенням Фастівського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 03.09.2018\~року про\~визнання права\~власності як\~спадщину за\~заповітом після\~смерті [PERSON] ,що також підтверджується інформацією з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.5-8/. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на підставі постанови б/н від 22.08.2006\~року виданої\~Фастівською ДВС накладено арешт на квартиру [ADDRESS] /а.с.13/. Згідно довідки № 12-14-5 від 17.01.2020 року наданої Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що згідно даних АСВП та ВП Спецрозділ, Електронний архів станом на 15.01.2020 року, виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають /а.с.16/. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з [PERSON] майна, підлягає до задоволення.

Outcome: approved