Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

19.03.2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 3994 грн. 00коп. В позовній заяві зазначено, що 14.06.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача позику у розмірі 3700,00 грн. до 25.06.2018 р. Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, на звернення позивача про повернення грошових коштів не реагує, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 3994,00 грн., з яких: 3700,00 грн. основний борг, 74,00 грн. - 3% річних, 180,00 грн. 1% пені, та судові витрати. 15.04.2019 р. у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила її задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14.06.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 3700,00 грн., які зобов`язався повернути до 25.06.2018 р. (а.с. 33). Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка на підтвердження укладення договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію\~висловив і\~Верховний Суд\~України у\~постанові від\~18.03.2013\~р.\~(справа\~№ 6-63цс13). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Оскільки відповідачем [PERSON] відповідачеві не повернено основну суму боргу в розмірі 3700,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 74,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Беручи до уваги, що договором позики від 14.06.2018 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] відшкодування пені в розмірі 1% не передбачено, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає. Враховуючи, що відповідач отримав у борг від позивача за розпискою від 14.06.2018 р. 3700 грн. 00 коп., борг на час звернення позивача до суду відповідачем не повернено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача слід стягнути борг який виник у наслідок невиконання за договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14 червня 2018 року, в сумі 3774 грн. 00 коп., з яких: 3700 грн. 00 коп. основний борг, 74 грн. 00 коп. 3% річних за період з 14.06.2018 р. по 23.02.2019 р. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 726 грн. 07 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved