Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

19.04.2019 р. до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до акту від 14.04.2019 р. про не проживання та відсутність особистих речей виданого ОСББ «Шевченко309» за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] та зареєстрований [PERSON] , однак не мешкає за вказаною адресою з 20.07.2014р., особисті речі останнього відсутні. У зв`язку з чим позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . 23.04.2019 р. Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області направлено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача. 15.05.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.01.2012 року і по теперішній час. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.05.2019 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Представник позивача - адвокат Денисенко Д.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив,про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Суд розглянув справу в порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 16083383 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , підставою виникнення є договір купівлі-продажу від 20.09.2007 р. № 5565 посвідчений приватним нотаріусом маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг від 16.04.2019 р. № 02-147-0501, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з актом від 14.04.2019 р., виданого ОСББ «Шевченко 309» за адресою: б- [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але фактично не мешкає з 20.07.2014 р., в квартирі відсутні особисті речі останнього. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, останній добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved