Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на власну користь : суму боргу в розмірі 1200 доларів США та 1400 євро, що станом на 15 жовтня 2020 року за курсом НБУ становить 80610 грн. 58 коп., три відсотки річних у розмірі 4030 грн. 53 коп., інфляційні втрати в розмірі 12091 грн. 59 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 967 грн. 32 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. Вимоги обгрунтовано тим, що 22 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі розписку про запозичення грошових коштів, відповідно до умов даного договору позивач передав відповідачу гроші в сумі 1200 доларів США та 1400 євро, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 01 лютого 2018 року. Відповідач умов за розпискою не виконав та борг ні у строк до 01 лютого 2018 року, ні на час подачі позову до суду, не повернув. Відтак, позивач просить сягнути суд еквівалент даної грошової суми до гривні України та 3% річних, інфляційні втрати. Зважаючи на вказане позивач змушений звернутись до суду за вирішенням спору та захисту його майнових прав та інтересів. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву на позов до суду не подав. На підставі ухвали суду від 27 квітня 2021 року у справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідач до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань, пояснень чи відзиву на позов не подав. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. На підставі ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 22 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі розписку про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав гроші кошти в сумі 1200 доларів США та 1400 євро. [PERSON] зобов`язалася повернути позику [PERSON] у строк до 01 лютого 2018 року. Однак, даної домовленості відповідачем не виконано. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Крім того, оригінал боргового документа - розписка, знаходиться у позивача. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У частині 1 ст. 1049 ЦК України вказано, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно правового висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, відповідно ст. 599 ЦК України, припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 610, 611 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зважаючи на вказане та відсутність доказів у справі щодо повного чи часткового виконання відповідачем боргового зобов`язання перед [PERSON] , суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь позивача грошові кошти в розмірі 1200 доларів США та 1400 євро. Суд, згідно ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, при зверненні до суду з даним позовом перевів вказану вище суму (1200 доларів США та 1400 євро) в еквівалент у національній валюті станом на 15 жовтня 2020 року та, у зв`язку з цим, просить стягнути на власну користь 80610 грн. 58 коп. Згідно даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України курс іноземної валюті долар США станом на 15 жовтня 2020 року становить 28 грн. 3164 коп. за 1 долар США та 33 грн. 3935 коп. за 1 євро. Відтак 1200 доларів США станом на 15 жовтня 2020 року дорівнює 33979 грн. 68 коп., а 1400 євро дорівнює 46750 грн. 90 коп. Відтак, загальний розмір боргу за розпискою становить 80730 грн. 58 коп. (33979 грн. 68 коп. + 46750 грн. 90 коп.), а не 80610 грн. 58 коп., як зазначає позивач. Однак, враховуючи заявлені позовні вимоги та положення ст. 13 ЦПК України, суд не вбачає підстав для виходу за межі заявлених вимог [PERSON] та вважає за можливе позов в цій частині задовольнити і стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 80610 грн. 58 коп. Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що боргова розписка не містить даних щодо визначення відсотків. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Три відсотки річних від невиконаного грошового зобов`язання становить 24013 грн. 90 коп. (80610 грн. 58 коп. / 100 х 3% х 993 дні (за період з 01 лютого 2018 року до 19 жовтня 2020 року включно)). Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача на власну користь 3 відсотки річних в розмірі 4030 грн. 53 коп. Зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд не вбачає підстав для виходу за межі заявлених вимог [PERSON] та вважає за можливе позов в цій частині задовольнити і стягнути з [PERSON] на його користь три відсотки річних саме в розмірі 4030 грн. 53 коп. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Відповідна правова позиція Верховного суду України, наведена у постанові № 6-284цс17 від 01 березня 2017 року. Згідно п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17 липня 2012 року за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції за період з лютого 2018 року по червень 2021 року становить (100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20%) 125,666%. Інфляційні нарахування становлять 20689 грн. 87 коп. (80610 грн. 58 коп. (сума боргу) ? 125,666% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 80610 грн. 58 коп. (сума боргу)). Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача на власну користь індексаційні втрати в розмірі 12091 грн. 59 коп. Зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд не вбачає підстав для виходу за межі заявлених вимог [PERSON] та вважає за можливе позов в цій частині задовольнити і стягнути з [PERSON] на його користь індекс інфляції саме в розмірі 12091 грн. 59 коп. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Судом встановлено, що позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати з оплати правової допомоги в розмірі 5000 грн. 00 коп. Приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В розрізі з наведеним суд зазначає, що стороною відповідача не заявлено під час судового розгляду та не подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених затрат на правову допомогу позивачем надано до суду наступні докази: договір про надання правової допомоги від 19 жовтня 2020 року укладеного між [PERSON] та захисником Куколь В.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 612 від 25 березня 1994 року виданого на ім`я Куколь В.В. , довідка № 39 від 19 жовтня 2020 року, розрахунок суми витрат на правову допомогу на суму 5000 грн. 00 коп. (а.с. 7-9). Відповідно п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, в разі задоволення позову, - на відповідача. Разом з тим, позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження саме понесення ним витрат на правову допомогу. Надану довідку за № 39 від 19 жовтня 2020 року, якою підтверджено факт надання і оплати адвокатських послуг в розмірі 5000 грн. 00 коп. суд оцінює критично, оскільки доказами понесення затрат у цьому випадку, можуть бути лише : прибутковий касовий ордер, квитанція, чек, платіжне доручення, тощо. Довідка ж не є фінансовим документом та, відповідно, не є доказом понесення [PERSON] таких затрат. Крім того, згідно розрахунку суми витрат на правову допомогу на суму 5000 грн. 00 коп. зазначено, що адвокат вчинив наступні дії : консультація щодо порядку стягнення боргу та вивчення матеріалів - 1 год. - 1000 грн. 00 коп.; написання скарги - 3 год. - 3000 грн. 00 коп. та участь у судовому засіданні - 1 год. 1000 грн. 00 коп.. Проте за наявними матеріалами справи захисних жодного разу не приймав участь у судовому засіданні. Тобто, розрахунок витрат на захисника є невірним. Підсумовуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 967 грн. 40 коп.. Наведене підтверджується фіскальним чеком ПН № 215600426655 від 19 жовтня 2020 року (а.с. 10). Позовні вимоги задоволено на 95,09 % (96732,70/ (101732,70/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 919 грн. 90 коп. ((967,40/ 100) х 95,09 %). Зважаючи на вказане та

Outcome: partial