Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

18 квітня 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1777 грн. щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 08 листопада між нею, [PERSON] (дошлюбне прізвище Кривцова), та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який розірвано 14 жовтня 2008 року. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка постійно проживає разом із нею. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати їх неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх доньки. Як їй відомо відповідач не отримує регулярного офіційного доходу, що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, а тому просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі. При цьому зазначає, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років визначається ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» і становить з 01 травня 1777 грн. Вважає, що саме такий розмір є тим мінімально необхідним для утримання та виховання неповнолітньої дитини. Разом із тим, 09 лютого 2018 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на позовну заяву, у яких останній зазначає, що після розірвання шлюбу і по теперішній час він, як батько, приймає участь в житті дитини, а також добровільно, кожен місяць, сплачує кошти на утримання доньки. На даний час сума становить 900 грн. та є оптимальною з урахуванням того, що на його утриманні знаходиться ще його батько [PERSON], який є інвалідом другої групи, а також його малолітня дитина у іншому шлюбі [PERSON], [INFO], за яких він також несе відповідальність і які також потребують його утримання. Зазначає, що у звязку із цим не має можливості, через погіршення його фінансового становища, сплачувати [PERSON] грошові кошти в розмірі 1777 грн. Проте сплачувати аліменти і надалі у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. він не заперечує. Отже просив суд задовольнити позов частково і стягувати з нього щомісяця аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення донькою повноліття. Позивач [PERSON], а також її представник [PERSON], в судове засідання не зявились, проте від представника позивача до суду надійшла заява, у якій він просить суд розглянути цивільну справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], а також його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, проте від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, а також зазначив, що позовне підтримує, заперечує. Згідно ч 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 08 листопада 2003 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище - Кривцова) та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 08 листопада 2003 року зроблено відповідний актовий запис №814 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 01 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, 15 травня 2004 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] і [PERSON]. В подальшому, 14 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №473, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КИ №106042. Разом із тим, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON], що не оспорюється і відповідачем. Крім того, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] має на утриманні ще одну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №395814, виданим 18.09.2012 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З довідки від 14.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкає разом із батьком [PERSON] Разом із тим встановлено, що батько відповідача [PERSON] має другу групу інвалідності безстроково. При цьому, з висновку про умови та характер праці, зазначеному у довідці № 672569 спеціалізованої МСЕК №2 зазначено: можливе працевлаштування в спеціально створених умовах викладачем. Крім того, з довідки № 497/02.23-05 від 28.02.2018 року вбачається, що батько відповідача [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Криворізьке центральне обєднане управління ПФУ і отримує пенсію за віком (інвалідність друга група від загального захворювання). Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями СК України, що регулюють виконання обовязків матері, батька утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом із тим, вимогами ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підставні та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] здоровий, інвалідом не визнаний, працездатний, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину [PERSON]. Проте, посилання відповідача щодо утримання ним свого батька, судом не приймаються, оскільки останній отримує пенсію. Оцінивши представлені сторонами в силу ст. 81 ЦПК України докази, які мають істотне значення, матеріальне та соціальне становище сторін, а також те, що статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 1777 гривень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1200 гривень щомісячно. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial