Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

18 липня 2018 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) площею 7,74 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП ім. Суворова, оформленої згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 16 червня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 08 травня 1997 року № 159 в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], після якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS], який належав на праві власності померлому [PERSON] та права на земельну частку (пай) розміром 7,74 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП ім. Суворова належного за життя [PERSON], що були прийняті померлою шляхом вступу в управління спадковим майном яке залишилось після смерті останнього. Спадкодавиця за життя документи на будинок та земельну частку не отримувала, право власності не реєструвала, а отже в судовому порядку має бути встановлено факт належності останній вказаного права, що передбачає його віднесення до спадкової маси. Оскільки оформлення зазначеного спадкового права у позасудовому порядку неможливе, із вказаних причин, позивач звернувся до суду із відповідними вимогами. Відзив на позов не подано. На судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснивши, що факт наявності житлового будинку під номером [ADDRESS] підтверджується відповідною довідкою оскільки право власності на нього в БТІ не реєструвалось. Вказав на те, що [PERSON] як дружина померлого [PERSON] вступила в управління майном останнього як дружина, а отже є такою, що прийняла спадщину в цілому у відповідності до визначеного порядку на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідачі на судове засідання не з'явилися, надали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Допитані на судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що добре знали сім'ю [PERSON] та бачили, що вони проживали разом у будинку № [ADDRESS], де у них була худоба, город, господарство, інші спільні речі, які перейшли до [PERSON] після смерті її чоловіка. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 01 складеного 18 січня 2018 року Виконавчим комітетом Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 18 січня 2018 року). Заповіт померла не залишила. Відповідачі у відповідності до заяв від 02 лютого 2018 року, які посвідчені секретарем виконавчого комітету Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, відмовились від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується: актовим записом про народження № 23 складеного 17 вересня 1962 року Давидово-Брідським ЗАГСом Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво серії [NUMBER] від 17 вересня 1962 року, актовим записом № 9 складеного 24 серпня 1985 року Давидово-Брідською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 серпня 1985 року), актовим записом № 2 складеного 29 січня 1983 року Брускиньською сільською радою Бериславського району Херсонської області (свідоцтво про укладення шлюбу від 29 січня 1983 року), згідно з якими позивач дівоче прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON], а мати позивачки прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Відповідно до довідки Давидово-Брідської сільської ради від 13 червня 2018 року № 530 [PERSON], який помер [INFO], по день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO] (дружина), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (донька), [PERSON], [INFO] (онука), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (онука), [PERSON], [INFO] (онука), [PERSON], [INFO] (онука). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 16 червня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 08 травня 1997 року № 159 встановлено, що на підставі вищевказаного рішення за померлим [PERSON] було визнано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Суворова розміром 7,74 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю). Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування прав спадкодавця, які за життя не були за ним визнані у встановленому законом порядку, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі - ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивачка є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті матері, у встановленому законом порядку, а отже має право ставити на вирішення суду питання про наявність відповідних прав у спадкодавця, які остання набула за життя та заявляти про свої права на нього у порядку спадкування. Суд установив, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця шляхом подання до нотаріального органу заяви про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, а отже має право вимагати визнання за ним права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Спадкодавцю [PERSON] на момент смерті належало право на вказану земельну частку (пай), яке перейшло до неї у порядку прийняття спадщини за законом, що відбулось шляхом вступу в управління майном у виді особистих речей та частки у спільній сумісній власності померлого [PERSON], які знаходились за вказаною адресою. При цьому суд виходить із вимог норм цивільного законодавства, що діяли на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на момент смерті [PERSON], яка мала місце [INFO]. Так, відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після [PERSON] відкрилася до вказанні дати та до 01 липня 2003 року зазначені правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що [PERSON] могла набути право на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що [PERSON], будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як дружина, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті чоловіка шляхом вступу в управління майном, що належало на час смерті [PERSON] у виді особистих речей, господарських речей, худоби. З урахування вищевикладеного суд дійшов висновку, що померлій [PERSON] на момент смерті належало право на земельну частку (пай) надане за життя [PERSON], а отже воно входить спадкової маси та щодо нього може бути вирішене питання про оформлення у порядку спадкування за законом. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді вказаного майна, що належало спадкодавцю на момент смерті, так і відповідачів, які відмовились від своїх прав на спадкове майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, у виді права на земельну частку (пай), яке належало останньому на момент смерті та не припинилось у зв'язку з цим. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачнм судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, відповідачами позовні вимоги не заперечувалися. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved