Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

17 вересня 2018 року [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на підставі договору дарування квартири від 08.07.2008 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, однак з 2014 року у спірному помешканні не проживає. Позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг через реєстрацію відповідача у її квартирі, а також створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження власним майном. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, у звязку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.10.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач та її представник клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надали. Відповідачу надсилалися копія ухвали суду від 05.10.2018 та копія позовної заяви, що підтверджено матеріалами справи, однак не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування квартири від 08.07.2008, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2555, [PERSON] та [PERSON] подарували та [PERSON] прийняла в дар квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Армавірська, будинок 8 квартирна 46 (а.с.8). Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 16.08.2018 №11482 у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] з 12.11.2004 року (а.с.9, 14). З акту, який міститься в матеріалах справи, складений 16 серпня 2018 року, мешканцями будинку 8 по вулиці Армавірська в м. Кривому Розі, підписи яких засвідчені директором ТОВ «КК ДОМ.КОМ», вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [INFO] з 2014 року (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при звернені з позовом до суду в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved