Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

19.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви від 19.05.2021 року, просить суд: - ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований 06.07.2019 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 348); - після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви від 19.05.2021 року, позивач зазначила, що вони з відповідачем 06.07.2019 року зареєстрували шлюб та мали нетривалі стосунки, дітей не мають. Як пояснила позивач, спільне життя у них не склалось, почались постійні сварки і непорозуміння, бо в них зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Вони намагалися всіма силами зберегти сім`ю, проте після реєстрації шлюбу їх стосунки лише погіршились. Вони переконались, що є зовсім різними людьми. Спільне господарство вони не вели, а фактичні шлюбні відносини між ними були припинені з вересня 2019 року. При цьому позивач зазначила, що відповідач не бажає розривати з нею шлюб в позасудовому порядку, причини відмови пояснити не може. Також позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Крім того, разом з позовною заявою позивач надала суду попередній орієнтовний розрахунок судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на що просить суд також вирішити питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн та комісію за сплату судового збору у розмірі 18,53 грн, витрат на правову допомогу у загальному розмірі 1000,00 грн, а загалом 1926,53 грн. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 26.05.2021 року не надав відзиву на позов. Водночас до початку судового засідання він надав суду письмову заяву від 12.07.2021 року, в якій зазначив, що дійсно їхні з позивачем шлюбні відносини фактично припинились з вересня 2019 року, з цього ж моменту вони припинили вести спільне господарство. Родина фактично розпалась та її відновлення неможливе. Тому відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу з позивачем. Проте він заперечує проти задоволення у повному обсязі вимог позивача про стягнення з нього судових витрат. Оскільки він ніколи не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем в позасудовому порядку, позивач ніколи не зверталась до нього щодо вирішення питання про розірвання шлюбу. Навпаки він звертався до неї, проте отримував відмову, через що він також подавав позов про розірвання шлюбу з нею та його позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.05.2021 року позовну заяву було залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 19.05.2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі. Ухвалою суду від 26.05.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання сторони не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. До початку судового засідання подали письмові заяви від 12.07.2021 року відповідач та від 23.07.2021 року позивач, відповідно, про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням письмових заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст.\~247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розглянув цивільну справу за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Під час судового розгляду справи судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.07.2019 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 06.07.2019 року, про що складено відповідний актовий запис № 348; прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Центральний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, дата видачі 06.07.2019 року. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.07.2019 року (а.с.10). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду копії: договору про надання правової допомоги № 16/21 від 16.04.2021 року; додатку № 1 від 16.04.2021 року до договору про надання правової допомоги № 16/21 від 16.04.2021 року; акта № Р-4 від 16.04.2021 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг); меморіального ордера від 18.04.2021 року №\~L0418Y25L7 на суму 1000,00 грн (а.с.4-9). Так, за умовами договору про надання правової допомоги № 16/21 від 16.04.2021 року, Адвокатське об`єднання «Еквіта» та [PERSON] уклали договір, за яким адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. Фактичні витрати щодо виконання адвокатського об`єднання зобов`язань за договором, не включаються в розмір гонорару та оплачуються клієнтом окремо, шляхом перерахування коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання (а.с.4-7). Відповідно до акта № Р-4 від 16.04.2021 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг), позивачу була надана правова допомога за договором про надання правової допомоги № 16/21 від 16.04.2021 року у виді наданої послуги зі складання позовної заяви про розірвання шлюбу з формуванням та поданням до суду на суму 1000,00 грн (а.с.8). На підтвердження сплати позивачем вартості наданих послуг на правничу допомогу 1000,00 грн, що підтверджується копією меморіального ордера від 18.04.2021 року №\~L0418Y25L7\~(а.с.9). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.\~110\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд враховує і те, що згідно з положеннями\~ст. 9 Конституції України\~та ст.\~17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (заяви №№ 29381/09 та 32684/09) Суд наголосив на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Крім того, у пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 року Суд наголосив на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим, Суд повторно наголосив, що відповідно до статті 8 Конвенції також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в\~статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок»\~в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» Європейський суд з прав людини чітко не визначає, бо воно охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява № 44647/98). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 133 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд врахову є: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №\~922/1163/18). З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст.\~7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №\~3674-VI та\~Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №\~787. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до п. 5, п. 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм крізь призму положень\~Загальної декларації прав людини, Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних свобод, судової практики Європейського суду з прав людини вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Також суд враховує те, що ухвалою Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська від 07.06.2021 року, справа № 203/1470/21, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 10:30 годину 27.08.2021 року (а.с.39-40). Тобто на момент судового розгляду по суті цивільної справи № 203/1477/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, цивільна справа №\~203/1470/21 за аналогічним позовом, з тих самих підстав та між одними й тими самими сторонами, що перебуває на розгляді в Індустріальному районному суді м.\~Дніпропетровська, ще не розглянута цим судом по суті. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідач визнав позов, дійшов висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу посилань позивача на те, що вона після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до дослідженого в ході судового розгляду справи свідоцтва про шлюб, позивач не змінювала свого дошлюбного прізвища та її прізвище після реєстрації шлюбу залишилось [PERSON] . Тому у цьому випадку положення ст. 133 СК України щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, не застосовується. З приводу розподілу судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. З урахуванням положень ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також того, що позов [PERSON] був задоволений повністю, відповідач визнав позов у повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 454,00 грн, тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем під час подання позову, а також інші 50 відсотків, тобто 454,00 грн повернення позивачу з Державного бюджету України. Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи №\~203/1477/21, а саме: квитанція про сплату № 49955 від 16.04.2021 року на суму 908,00\~грн. При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору. Водночас комісія банку за сплату судового збору не відноситься до складу судових витрат, передбачених зазначеним ЦПК України переліком, а тому такі витрати не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду судової справи, оскільки ЦПК України не передбачає їх відшкодування. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь ще і комісії зі сплати судового збору у розмірі 18,53 грн задоволенню не підлягає. Також, з урахуванням того, що відповідач заперечував проти задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у повному обсязі, того, що він визнав позов, на підставі принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (п. 12 ч. 2 ст. 2 ЦПК України), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн, з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності.

Outcome: approved