Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

18.07.2014 р. в суд подано вказаний позов з таким обґрунтуванням вимог. Позивач 14.04.2014 року позичив відповідачці 25 тис. грн. що ствердив власноручною борговою розпискою. Позивач зазначив, що за договором позики відповідачка зобов'язалась повернути йому вказану суму до 14.07.2014 року. Станом на 15.07.2014 року відповідачка повернула тільки 3 тис. грн. На неодноразові попередження відповідачка відмовляє в поверненні боргу з мотивів що не має грошей. Позивач з доброї волі не вимагає сплати обумовлених договором відсотків у розмірі 4 тис. грн. щомісячно з метою повернення тільки основного боргу. Позивач вимоги підтримав. Відповідачка позов заперечила повністю, а позицію обґрунтувала так. Відповідачка визнала, що 14.04.2014 р. позичала від позивача 25 тис. грн. і видала йому розписку про повернення цих грошей в строк до 7 місяців. Відповідачка також визнала, що дала розписку про сплату позивачу процентів за позику в сумі 4 тис. грн. щомісячно. У кінці 2014 року відповідачка видала позивачу особисту банківську картку, за якою вона одержує державні допомоги на 5 неповнолітніх дітей з управління соціального захисту населення Міжгірської РДА, оскільки і раніше позичала гроші у позивача для придбання будинку і меблів і повертала позику в такий спосіб. У липні 2014 року вона перевіряла свої кошти, які знімав з банківської картки позивач і одержала довідку з банку про те, що позивач зняв суму більше 42 тис. грн., а тому вона, підрахувавши суму боргу заблокувала банківську картку, а позивачу заявила , що борг нею повернуто. Оцінивши встановлене, позиції сторін, докази в справі, суд дійшов такого висновку . Судом установлено таке. Згідно письмової розписки складеної власноручно 14.04.2014 р. відповідачка одержала в позивача на умовах позики 25 тис. грн. з поверненням цих коштів у строк протягом семи місяців . Цією ж розпискою передбачено оплату позики «щомісячно до чотирьох тис. грн., а при можливості і більше». В суді відповідачка визнала власноручне складання цієї розписки і одержання в борг 25 тис. грн.. від позивача. Позивач під час розгляду справи визнав, що відповідачка надала йому особову банківську картку, з якої він зняв більше 42 тис. грн., однак у липні 2014 року відповідачка картку заблокувала тому він, з врахуванням попередніх боргів відповідачки, підрахував борг і за цією розпискою. Вважає, що відповідачка боргує йому саме 22 тис. грн. Вказані обставини сторонами не оспорюють ся, окрім спору про наявність боргу в сумі 22 тис. грн. Отже, між сторонами мали місце зобов'язання за договором позики. Ці правовідносини, передбачені ч. 2 ст. 1046-1049 ЦК України, а саме: за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики); на підтвердження укладення договору позики на його умови може бути представлена розписка позичальника; договором позики може бути передбачено одержання процентів та їх виплату; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк і в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошової суми, в тому числі зарахування на його банківський рахунок. Позивач визнав, що в запропонований відповідачкою спосіб (через її особову банківську картку) одержав від неї повернення позичених їй грошей шляхом щомісячного зняття в банку (банкоматах) грошових сум, зокрема не заперечив одержання 42 тис. грн. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Із змісту розписки, видно що кінцевий строк повернення позики спливає 14.11.2014 р., тобто позивач звернувся в суд передчасно. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 509, 525, 530, 531, 545 ЦК України, позивач як кредитор неналежно виконав зобов'язання, а саме не надав підтвердження виконання частково або в повному обсязі зобов'язання, не повернув боргову розписку. Отже, позивач не довів позов, а відповідачка спростувала вимоги. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed