Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

18.03.2020 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. 19.03.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 27.05.2020 року. 27.05.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засідання на 27.05.2020 року Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, що розташована на території с. Заріччя Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 347663 від 08.05.2007 року). [PERSON] залишив заповіт, посвідчений Малашовою Г.В,. державним нотаріусом Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 15.12.2011 року, за реєстровим № 5725, на ім`я [PERSON] . Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. На момент смерті він мав такий склад сім`ї: співмешканка - [PERSON] , син співмешканки - [PERSON] , син співмешканки - [PERSON] , донька співмешканки - [PERSON] , син - співмешканки - [PERSON] (довідка Зарічанської сільської ради від 22.01.2020 року за № 142). Але дані особи не мають обов`язкової частки у спадщині померлого [PERSON] , так як не відносяться до спадкоємців першої черги. 02.03.2020 року його представник звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса від 02.03.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Письмових пояснень суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина в тому числі і на земельну ділянку, що розташована на території с. Заріччя Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 347663 від 08.05.2007 року). За життя [PERSON] , склав заповіт, посвідчений 15.12.2011 року нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 5725, відповідно до якого земельну ділянку, площею 4.2475 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належить [PERSON] , на праві приватної власності на підставі Держаного акту на право власності на землю серії ЯА № 347663, виданого Верхньодніпровською районною державної адміністрації Дніпропетровської області 08.05.2007, заповів позивачеві [PERSON] 02.03.2020 року представник позивача звернувся до Державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса від 02.03.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення її порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки помилково вважав, що якщо існує заповіт, то все спадкове майно після смерті спадкодавця переходить у його власність автоматично. Крім того інші спадкоємці після смерті [PERSON] , відсутні. Судом встановлено, що [PERSON] , не був членом сім`ї позивача, не проживав з позивачем в одній місцевості. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи № 10/2020 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , звернувся лише позивач [PERSON] З довідки Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 22.01.2020 року № 142 вбачається, що на момент смерті [PERSON] , мав наступний склад сім`ї - співмешканка [PERSON] та її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , але останні із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , не звертались та не відносяться до спадкоємців першої черги. Тобто позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який бажає прийняти спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . До звернення [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини спадкова справа після смерті [PERSON] , не відкривалась, відповідно нотаріус також не мала можливості повідомити спадкоємця за заповітом про наявність спадкової справи відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки у нотаріуса також були відсутні відомості про смерть спадкодавця [PERSON] . За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, виходячи з того, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , і будь-яка інша особа не претендує на спадщину, що залишилась після його смерті. Відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який на думку суду буде достатнім для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved