Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

19.10.2018 року ТОВ «Фінансова компанія є гроші» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №2675502360-005871 від 26.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в сумі 19 986,10 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 451,10 грн., заборгованості за пенею - 9 535,00 грн., а також судові витрати: витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн. та витрати за юридичні послуги в сумі 1 500,00 грн. Свій позов позивач обґрунтував тим, що [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» 26.05.2018 року уклали договір про надання позики №2675502360-005871, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн. на строк до 25.06.2018 року з виплатою процентів за умовами договору. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за договором відповідач станом на 09.10.2018 року має заборгованість в розмірі 19 986,10 грн. Оскільки відповідач не виконувала належним чином своїх зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з неї зазначену заборгованість. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Павлової Ж.П. від 09.11.2018 року було відкрито провадження у даній справі. 21.12.2018 року відповідач надала до суду відзив, в якому позов визнала частково, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 3 000,00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 1 091,10 грн. та заборгованість за пенею в розмірі 3 000,00 грн. В решті позовних вимог просила відмовити, посилаючись на наступне: - позивач нарахував проценти за весь час користування кредитом, а не за один місяць, як це передбачено кредитним договором; - розмір пені є дуже завищеним та підлягає зменшенню, з огляду на її скрутне матеріальне становище; - позовні вимоги щодо стягнень витрат на юридичні послуги не обґрунтовані та не доведені. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До судового засідання відповідач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 26.05.2018 року уклали договір про надання позики №2675502360-005871, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн. на строк до 25.06.2018 року. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1091,10 грн. за 31 днів. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60,00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 4091,10 грн. Як встановлено у судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 09.10.2018 року має заборгованість - 19 986,10 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 451,10 грн., заборгованості за пенею - 9 535,00 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи №6-37цс15, яка є обов`язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За такого, позовні вимоги про стягнення процентів за користуванням кредиту підлягають стягненню в повному обсязі. Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно п. 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою. Позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Стосовно позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 9 535,00 грн., суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та при наявності інших обставин, які мають суттєве значення. З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір заборгованості складає 19 986,10 грн., з яких пеня нарахована в розмірі 9 535,00 грн. Конституційний суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року дійшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога, щодо нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає вимогам передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного суду України узгоджується з положенням Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Виходячи із зазначеного, суд вважає, що розмір пені необхідно зменшити до 3 000,00 грн., що буде відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності. Стосовно вимог ТОВ «Фінансова компанія є гроші» до [PERSON] про стягнення витрат за юридичні послуги в сумі 1 500,00 грн., суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надано до суду тільки договір про надання юридичних послуг, акт прийняття-передачі наданих послуг та платіжне доручення, що є недостатнім для підтвердження факту понесення останньою витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості по кредиту, процентам та пені у загальній сумі 13 451,10 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 3 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 451,10 грн., заборгованості за пенею - 3 000,00 грн. Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.

Outcome: partial