Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

19.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції, актовий запис № 342. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружні стосунки між ними припинені з квітня 2007 року , причиною цього є те, що в сім»ї виникали постійні сварки з різних обставин, не було взаємопорозуміння та довіри. З 2013 року у неї є інша сім»я, подальше спільне життя, як подружжя з відповідачем суперечить їх інтересам. Згідно рішення суду з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина. Сумісного майна вони не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 10 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 342. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через постійні сварки з різних обставин, не було взаємопорозуміння та довіри. З 2013 року у неї є інша сім»я. Шлюбні стосунки припинені з квітня 2007 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв»язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів рахунків тощо). Судовий збір в сумі 320,00 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно квитанції № 39 від 17.10.2017 року на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved