Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

19.11.2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) про зміну розміру аліментів на утримання дитини на період навчання (а.с.1-4). Так, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує відповідачки, з ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 27.02.2020 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого відповідачка просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі з наступних підстав (38-45). Позивач намагається зменшити розмір до 1/6 частки, хоча судом встановлено фактично мінімальний розмір щодо частки доходу, з якого стягується аліменти на утримання дитини. Позивач посилається, що нібито станом на 21.06.2019 року в нього змінився сімейний стан, а саме - він одружився, але сам вказує та додає відповідні докази, що 01.03.2013 року ним було укладено шлюб із громадянкою [PERSON] . Однак, вказаний шлюб було укладено задовго до винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання. Стосовно дітей у новому шлюбі само по собі не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, адже діти були народженні відповідно у 2013 та у 2015 році. Таким чином, вказувати про обставину, яка об`єктивно існувала задовго до винесення рішення суду про стягнення аліментів на її доньку на період продовження навчання, відповідачка вважає намаганням уникнути відповідальності за обов`язком належним чином утримувати дитину. Посилання позивача на повідомлення про можливе звільнення взагалі є недоречним та не може слугувати підставою для зміни або зменшення аліментів, так як попередження - це ще не звільнення та навіть якщо припустити ймовірне звільнення позивача з місця проходження служби (роботи), то згідно Закону України «Про виконавче провадження»: аліменти будуть стягуватися також у ј частині від доходів, розмір яких визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Тому припущення про звільнення у майбутньому та навіть звільнення не є переконливою умовою для зміни розміру аліментів. На підставі наведеного відповідачка просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, які вважає незаконними та необгрунтованними. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/10205/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини на період навчання. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.22-23). Позивач - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але при зверненні до суду із позовною заявою просив суд розглядати справу у його відсутність (а.с.3). Відповідачка - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Каланжов В.І. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідачки та її представника. Зазначив, що поданий раніше відзив підтримують в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову(а.с.54). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 31.08.1996 року Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницький управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 1214. У шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка на сьогоднішній день є повнолітньою та навчається в Національної академії державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького на другому курсі денної форми навчання на державному утриманні. В подальшому, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та розірвали свій шлюб за рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Розірвання шлюбу зареєстроване 17.01.2013 року по справі № 1505/8574/12. Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2013 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання спільної дитини до досягнення дитиною повноліття в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років. Відповідачка, звернулася до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до позивача про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.06.2019 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] , [INFO] двадцяти трьох років. Відповідно до виконавчого листа Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/5198/19 та заочного рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2019 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини на період навчання у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.06.2019 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] , [INFO] двадцяти трьох років. Рішення суду набрало чинності 17 жовтня 2019 року (а.с.16-17). За твердженням позивача, станом на 21.06.19 року в нього змінився сімейний стан і сімейні обставини, а саме: 01.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Маліновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ним та іншою жінкою за актовим записом № 245 (а.с.14). Від шлюбу у позивача народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . В такому складі сім`ї він проживаємо й досі. Позивач вказує, що станом на 21.06.2019 року він має вже трьох дітей, дві дитини з яких неповнолітні, які підросли та витрати на їх утримання суттєво збільшились, в зв`язку із чим його матеріальне становище погіршилось. Аліменти на утримання всіх дітей розподілені нерівномірно. Крім того зазначає, що він офіційно попереджений про можливе звільнення з військової служби у зв`язку з організаційно-штатними змінами, що також ускладнить матеріальне становище. Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням суду або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. Так, якщо дитина є інвалідом, страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно каліцтво, суд повинен вважати такі обставини підставою для збільшення розміру аліментів. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01.01.2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1779 грн. (50 % = 889,5 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 218 грн. (50 % = 1109 грн.). У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Між тим, в матеріалах справи відсутні та позивачем - [PERSON] , не представлено до суду жодних доказів, які б свідчили про зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його здоров`я, як платника або одержувача ( [PERSON] ) аліментів. Крім того, суд відхиляє доводи позивача про необхідність зменшення розміру аліментів на користь відповідачки, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, так як необхідність утримувати інших неповнолітніх дітей не виключає обов`язку позивача надавати матеріальну допомогу відповідачці, яка її потребує. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини на період навчання, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed