Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

18.02.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона 16.07.2009 року була визнана переможцем біржових торгів щодо продажу нерухомого майна нежитлової будівлі майстерні загальноосвітньої середньої школи, розташованої в [ADDRESS] , належної територіальні громаді міст та сіл Баштанського району в особі Баштанської районної ради. Вказані торги були організовані Баштанською районною державною адміністрацією та проводились на Південній товарній біржі. Проведення торгів та продаж даного майна здійснювалось на виконання відповідного рішення районної ради від 12.03.2009 року за №27. Договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна було укладено на Південній товарній біржі. Сторонами було погоджено істотні умови договору, майно та документацію на нього було передано покупцю, останнім оплачено його вартість. Даний договір купівлі-продажу нерухомого майна на біржових торгах не був нотаріально посвідчений та не відбулась його подальша державна реєстрація, а відтак позивач не набув право власності на нього. В подальшому відповідач не забажав нотаріально посвідчити дану угоду. По теперішній час позивач відкрито та безперервно володіє та користується даним нерухомим майном, займається його утриманням, у зв`язку з чим, посилаючись та вимоги ст.344 ЦК України,\~просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на вищевказану нежитлову будівлю майстерні загальноосвітньої середньої школи, розташованої в [ADDRESS] . Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою від 17.05.2021 року підготовче провадження у справі закрито та розгляд справи призначено до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представником відповідача надано до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, просив задовільнити позов. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення Баштанської районної ради від 12.03.2009 року №27; копію рішення Баштанської районної ради від 17.12.2009 року №23; копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.07.2009 року за №13710; копію протоколу №1 біржових торгів та відомості від 16.07.2009 року; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2009 року; копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2009 року; копію акту-прийому передачі майна від 16.07.2009 року; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №16-7/1 від 16.07.2009 року; копію платіжного доручення №2304 від 24.07.2009 року; копію технічного паспорту; копію довідки Плющівського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради від 22.11.2019 року; копію договору №3/11.15 оренди земельної ділянки від 22.01.2018 року; копію договору про постачання електричної енергії №35/304 від 12.01.2009 року; копію листа на ім`я голови Баштанської районної ради від 11.10.2019 року; копію повідомлення Баштанської районної ради від 17.01.2019 року; копію листа на ім`я голови Баштанської районної державної адміністрації від 08.02.2020 року; копію повідомлення Баштанської районної державної адміністрації від 24.02.2020 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від15.01.2020 року; інформаційну довідку за №241749130 від 26.01.2021 року), суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що власником нерухомого майна нежитлової будівлі майстерні загальноосвітньої середньої школи, розташованої в с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області по вулиці Шкільна 2-а, є територіальна громада міст, сіл та селищ Баштанського району в особі Баштанської районної ради. Рішенням Баштанської районної ради від 12.03.2009 року за №27 було вирішено продати вказане приміщення на конкурсній основі. Переможцем торгів стала позивач, з якою 16.07.2009 року на Південній товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним №13710. Згідно умов даного договору покупцю було роз`яснено, що біржовий договір купівлі-продажу по результатам біржових торгів є підставою для подальшого укладення нотаріально посвідченого договору з метою державної реєстрації права власності покупця на придбане майно. В подальшому відповідач не забажав нотаріально посвідчити дану угоду. По теперішній час позивач відкрито та безперервно володіє та користується даним нерухомим майном, займається його утриманням. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (\~ст. 317 ЦК України). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першійстатті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. При цьому, коментована стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Зокрема, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Законний об`єкт володіння означає, що річ, якою володіє особа (особи), не виключений з цивільного обороту та не обмежений в цьому. Відповідно до вимог ч.3 ст.12,\~ч.1\~ст.\~81 ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи умови, за наявності яких відбувається набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 зазначала наступне. Зокрема, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При цьому, при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не ґрунтується на жодній правовій підставі володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року по справі № 201/18371/17. У постанові від 27.06.2019 року у справі № 175/2338/16-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як встановлено в судовому засіданні спірне нерухоме майно має власника, який відомий позивачу, власник не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно у встановленому законом порядку і не має наміру цього робити, що знаходить свій прояв у не бажанні останім нотаріально посвідчувати дану угоду на пропозицію позивача. Позивач в момент заволодіння майном знав про відсутність підстав правомірності такого заволодіння, оскільки умовами вищевказаної біржової угоди було обумовлено (п. 3.2), що покупцю роз`яснено, що біржовий договір купівлі-продажу по результатам біржових торгів є підставою для подальшого укладення нотаріально посвідченого договору з метою державної реєстрації права власності покупця на придбане майно. Тобто, на момент заволодіння майном позивач усвідомлював необхідність нотаріального посвідчення правочину, як підстави для переходу до неї права власності, що свою чергу свідчить про невідповідність характеру дій позивача на час заволодіння майном критерію «добросовісності» у розумінні диспозиції\~статті 344\~ЦК Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а відкритість та безперервність користування нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на обумовлене нерухоме майно, відповідно до\~ст. 344 ЦК України. Встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків володіння майном за набувальною давністю, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем виходячи з положень ст. 263 ЦПК України, за якою рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, враховуючи, що в даному випадку визнання позову суперечить закону (ст. 344 ЦК України). На підстав викладеного та

Outcome: dismissed