Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

19 березня 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року було вирішено стягувати з нього на користь в користь [PERSON] , [INFO] народження аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] щомісячно в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) на період навчання, до досягнення нею 23 років, починаючи з 18 листопада 2014 року. На підставі виконавчого листа виданого вищевказаним судом 09.01.2015 року, Другим відділом державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області було відкрите виконавче провадження. В подальшому, 22.01.2015 року відділом виконавчої служби було ухвалено постанову про зобов`язання головного бухгалтера ТзОВ «Преміум - Сервіс ЛТД», де він працює, нараховувати заборгованість, починаючи з 18.11.2014 року в розмірі ј частини його заробітку, щомісячно. Однак, в січні 2019 року йому стало відомо про те, що 30.06.2017 року дочка закінчила навчання, про що [PERSON] повідомила державного виконавця у своїй заяві від 15.08.2017 року, тобто через півтора місяця, але з нього безпідставно і після цієї заяви продовжували стягуватися аліменти на її утримання на користь відповідача до грудня 2018 року включно. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти (аліменти) в сумі - 20870,71 грн. та судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник, вимоги викладені у позові підтримали повністю, посилаючись на обставини позову. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, вказала, що 15 серпня 2017 року вона звернулася до державного виконавця і повідомила, що її донька, на утримання якої з [PERSON] стягуються аліменти, закінчила навчання. Які подальші дії вчиняв державний виконавець їй відомо не було. Щодо тієї обставини, що після написання вказаної заяви кошти продовжували надходити, то вона вважала, що позивач вирішив добровільно надавати допомогу своїй дитині. Представник відповідача надав пояснення аналогічні поясненням відповідача, просив в позовних вимогах відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року було вирішено стягувати з нього на користь в користь [PERSON] , [INFO] народження аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] щомісячно в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) на період навчання, до досягнення нею 23 років, починаючи з 18 листопада 2014 року (а.с.5-6). 16 січня 2015 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Громовською Ю.С., на підставі виданого 25.12.2014 року виконавчого листа було відкрите виконавче провадження №45993677 (а.с.8). В подальшому, після отримання відповіді №10080994125 від 16.01.2015 року про останнє місце роботи боржника [PERSON] , державним виконавцем було ухвалено постанову про зобов`язання головного бухгалтера ТзОВ «Преміум - Сервіс ЛТД», де він працює, нараховувати заборгованість, починаючи з 18.11.2014 року в розмірі ј частини його заробітку, щомісячно (а.с.9). Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на те, що у січні 2019 року йому стало відомо, що 15.08.2017 року [PERSON] звернулася до Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області з заявою про завершення виконавчого провадження про стягнення з нього в її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ј частки у зв`язку з закінченням останньою 30.06.2017 року навчання (а.с.10). Крім цього, він з`ясував, що 18 серпня 2017 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Луньо О.В. було ухвалено постанову про закінчення вищевказаного виконавчого провадження (а.с.11). Однак, позивач зазначає, що вказана постанова не надсилалася ні на його адресу, ні на адресу ТзОВ «Преміум - Сервіс ЛТД», де проводились відрахування з його заробітної плати, у зв`язку з чим з нього продовжувалися утримуватися, без його на те згоди, аліменти. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Згідно довідки Луцького національного технічного університету №19.441 від 06.07.2019 року, [PERSON] , [INFO], навчалась у Луцькому національному технічному університеті на факультеті бізнесу на заочній формі навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року (була відрахована наказом №443-05-33 від 30.06.2017 року, як така, що не представила дипломний проект для захисту). Таким чином, станом на 30.06.2017 року повнолітня дочка позивача припинила навчання. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, і це не заперечується відповідачем [PERSON] , що заяву до Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області про те, що [PERSON] , на утримання якої стягувалися аліменти 30.06.2017 року припинила своє навчання, відповідач подала лише 15.08.2017 року, що доводиться відповідною відміткою на ній, тобто [PERSON] встановлені вимоги Закону не виконала. Беручи до уваги вищевикладені обставини та норми закону, а також те, що позивач не мав на меті добровільно сплачувати аліменти після закінчення дочкою навчання про що він ствердив в судовому засіданні, будь-яких заяв в бухгалтерію ТзОВ де він працює не подавав, суд дійшов висновку, що у діях [PERSON] під час отримання аліментів за період з 30 червня 2017 року по 15 серпня 2017 року мало місце недобросовісність, оскільки остання не повідомила відділ ДВС про закінчення навчання у ВНЗ, що припиняє її право на відповідні аліменти та продовжувала їх отримувати. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові №6-91цс14 від 02.07.2014 року. Відповідно до ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Згідно довідки про доходи ТзОВ «Преміум - Сервіс ЛТД», сплачені [PERSON] за період з липня 2017 року по серпень 2017 року аліменти становили 20870,71 гривень. В тому числі, за липень 2017 року - 1223,89 грн, за серпень 2017 року - 1235,06 грн. (а.с.12). Виходячи з відомостей, які містяться у вищевказаній довідці та враховуючи, що право на отримання аліментів відповідач втратила починаючи з 30 червня 2017 року, а заяву подано 15 серпня 2017 року, після чого державним виконавцем 18 серпня 2017 року ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження, слід рахувати, що позивачу підлягають поверненню безпідставно набуті нею аліменти в сумі 1941,02 грн. (із розрахунку 1223,89 грн.+717, 13 (1235,06/31деньх18 днів). Що стосується набуття позивачем решти суми аліментів за період з 19 серпня 2017 року по грудень 2018 року включно, то в судовому засіданні ні позивач, ні його представник, не довів факту недобросовісності з боку саме відповідача (набувача в контексті ст.1215 ЦК України) після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та того, що останній могло бути відомо про вчинення дій/бездіяльності як з боку працівників виконавчої служби, так і з боку платника аліментів, а тому підстав для повернення відповідачем за цей період безпідставно стягнутих з позивача аліментів немає. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено 768,40 грн. судового збору, а судом задоволено його позовні вимоги виходячи із ціни позову на 9,3 %, то відповідно з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 71,46 грн.

Outcome: partial