Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

17 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 198 485,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн., а всього разом 223 485,60 грн., а також відшкодувати понесені ним судові витрати. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 15 червня 2018 року на 44 км + 800 м автодороги Київ-Харків сталася ДТП, під час якої зіткнулися автомобіль «Scania» державний номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» та був під керуванням третьої особи [PERSON] , що виконував розворот, із автомобілем «MAZDA 6» державний номерний знак [NUMBER] , який належить та був під керуванням позивача [PERSON] . Відповідно до Постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018 року у справі про адміністративне правопорушення №359/4924/18 [PERSON] , який працює водієм у ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ», був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме: «порушенні учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна». У результаті даної ДТП, було пошкоджено транспортний засіб позивача [PERSON] - автомобіль «MAZDA 6» державний номерний знак [NUMBER] , чим завдано матеріальні збитки та моральну шкоду. При цьому вартість завданого матеріального збитку, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 116 від 16.07.2018 року дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП та складає 298485,60 грн. У зв`язку, з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3444439 у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 100000 гривень, та у разі здійснення страхового відшкодування у повному обсязі, не відшкодованою залишиться шкода у розмірі 198485,60 грн. Намагаючись у позасудовому порядку урегулювати даний спір, представником позивача рекомендованим цінним листом із повідомленням та описом вкладення було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке було отримане відповідальною особою відповідача 10.08.2018 року, проте відповідач проігнорував дану претензію та не надав ніякої відповіді, що свідчить про небажання урегулювати даний спір у позасудовому порядку. Крім того, протиправними діями третьої особи [PERSON] позивачеві [PERSON] була спричинена моральна шкода, у зв`язку з душевними стражданнями, яких позивач зазнав у зв`язку із фізичним знищенням належного йому майна, що потягло за собою порушення звичайного укладу життя позивача та його сім`ї, які змушені тривалий час використовувати не власний автомобіль, а користуватися громадським транспортом, підлаштовуватися під розклад його руху. Ліміт страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль становить лише 100000 грн., якого не вистачає для повного відшкодування заподіяної шкоди, а відповідач у добровільному позасудовому порядку фактично відмовляється відшкодовувати заподіяну шкоду, що змушує позивача звертатися за юридичною допомогою до адвокату та в суд для захисту своїх законних прав та інтересів. Позивач вважає, що достатнім відшкодуванням завданої йому моральної шкоди буде сума в розмірі 25 000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, та просив у їх задоволенні відмовити, так як останні не обґрунтовані та не підтверджуються наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При розгляді справи суд повинен всебічно та повно дослідити всі обставини справи, з метою усунення всіх суперечностей, розглянути всі доводи сторін та винести обґрунтоване, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.3ст.213 ЦПК України). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 15 червня 2018 року о 19 год. 20 хв., на автодорозі Київ-Харків с-03 44 км+800 м, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Scania» д.н.з. [NUMBER] , проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою виконуючи маневр розвороту, не надав дорогу транспортному засобу «MAZDA 6» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та зазнали матеріальних збитків. Автомобіль марки «MAZDA 6» д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 13.12.2011 року (а.с.9). Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 359/4924/18 [PERSON] , який працює у ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ», був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10). Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Вину [PERSON] в скоєнні вищезазначеної ДТП встановлено в вищезазначеній постанові Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018 року. Відповідно до ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З узагальнення судової практики у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Факт наявності між володільцем та особою, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, трудових відносин має бути підтверджений належними доказами (первинними документами, довідкою Фонду соціального страхування на випадок безробіття, довідкою органу Державної податкової служби України тощо). Однак, на виникнення обов`язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди впливають наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. В матеріалах даної цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] виконував свої трудові обов`язки, зокрема в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 116 складеного 16.07.2018 року судовим експертом Сумцовим С.С., на підставі заяви [PERSON] від 13.07.2018 року, вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завданого власнику автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. [NUMBER] , дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП та складає 298485,60 грн. (а.с.11-15). Вартість вказаного дослідження згідно копії платіжного доручення № 2PL950562 від 10.07.2018 року становить 1000,00грн. (а.с.16). Суд критично ставиться до наданого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження №116 складеного 16.07.2018 року судовим експертом Сумцовим С.С., оскільки викладені в ньому дані не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи. До того ж, вказаний висновок не може бути враховано при вирішенні спору, оскільки ним визначено лише матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля позивача, що дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП, а вартість після ДТП експертом не встановлювалася. При цьому суд також враховує те, що відповідачем було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру збитку, нанесеного власнику транспортного засобу, однак проти задоволення вказаного клопотання і позивач, і його представник заперечували, зазначивши, що таке клопотання відповідача направлене на затягування розгляду справи. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3444439 у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 100000 гривень. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоду майну третьої особи. Згідно з ст.28 та ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана , зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Такі висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність, було викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що позивач не звертався до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з заявою про виплату страхового відшкодування, а суд позбавлений можливості передбачити наперед, який розмір страхового відшкодування буде здійснено страховиком. Зважаючи на викладене, судом не встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП у розмірі 198485 гривень 60 копійок, оскільки її розмір не підтверджується належними та допустимими доказами. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» спричиненої моральної шкоди у розмірі 25000 гривень, суд виходить з того, що дані позовні вимоги є похідними від позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому суд не вбачається правових підстав для стягнення з ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» на користь позивача моральної шкоди у вказаному розмірі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 передбачено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, відмови від позову на позивача. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» згідно квитанції № 60 було сплачено грошові кошти в сумі 2200,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження згідно висновку експерта № 60-19. В задоволенні цивільного позову відмовлено повністю. А тому, відшкодуванню на користь відповідача з позивача підлягають витрати, понесені останнім за проведення автотоварознавчого дослідження згідно висновку експерта № 60-19, в розмірі 2200,00 грн.

Outcome: approved