Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

18.06.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про визнання неправомірними дій публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі - відповідач) щодо нарахування вартості теплової енергії, затраченої на опалення місць загального користування в будинку № [ADDRESS], та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок вартості теплової енергії на опалення місць загального користування за вказаною вище адресою за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, з урахуванням площі місць загального користування між всіма мешканцями будинку. В обґрунтування позову зазначила, що здійснений відповідачем розрахунок не відповідає вимогам пунктів 2.1.4, 2.2.1, 2.2.2 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359, оскільки розрахунок не підпадає під жодну формулу 2.3, 2.5, 2.6 пункту 2.1.4 цієї методики. Позивач у судове засіданні не з'явилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники відповідача позов не визнали. Вони пояснили, що під час розрахунку вартості послуг з опалення місць загального користування будинку ними було визначено загальну вартість витрат на опалення місць загального користування та втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, що відповідає пункту 2.1.4 вказаної вище методики. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS], в якій встановлено внутрішньоквартирний засіб обліку теплової енергії, і споживачем послуг з централізованого опалення квартири та місць загального користування будинку, які надає відповідач. Відповідно до пункту 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 (далі - Методика), у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії місць загального користування (далі - МЗК) витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулою Qмзк = SQмзк + Qвтр, де: SQмзк - кількість теплової енергії на опалення окремого к-того приміщення МЗК (в Гкал); Qвтр - втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (Qвтр) раніше розраховувалися на підставі СНІП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція та кондиціювання» та Додатку 12 (1991 рік), які втратили чинність (далі - СНІП). Отже, в спірний період (01.01.2016 - 28.02.2018 рр. включно) не існувало нормативно-правових актів, які б визначали порядок розрахунку відповідачем показника втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (Qвтр), який є складовою частиною формули розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК (Qмзк). Утім, вказана обставина не позбавляє відповідача, як надавача послуг з теплозабезпечення, права на відшкодування витрат на послуги теплозабезпечення, в тому числі витрат на опалення МЗК будинку, оскільки відповідач є суб'єктом господарювання, який не зобов'язаний надавати послуги на безоплатній основі та здійснювати збиткову господарську діяльність, тому як за приписом статті 42 Господарського кодексу України основною метою господарської діяльності є отримання прибутку. Водночас, законодавча прогалина, що утворилася внаслідок скасування СНІП, не дає позивачеві права отримання комунальних послуг у безоплатному порядку без відповідної згоди на це відповідача, оскільки це суперечить правовій природі договірних відносин, що існують між сторонами. Частиною другою статті 8 Цивільного кодексу України передбачено застосування аналогії права, в разі відсутності відповідного законодавчого акта та неможливості застосування аналогії закону. Враховуючи законодавчу невизначеність порядку розрахунку показника втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (Qвтр), який є складовою частиною формули розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК (Qмзк), суд вважає можливим застосування аналогії права - для забезпечення права відповідача на реальне відшкодування понесених ним витрат на опалення МЗК будинку, з одночасним дотриманням права позивача на оплату розумної і справедливої плати за опалення МЗК будинку № [ADDRESS]. Досліджені судом розрахунки вартості послуг теплопостачання (а.с. 15, 37, 38) дають підстави для висновку про їх коректність і застосування відповідачем такого математичного алгоритму розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК (Qмзк), який повністю враховує фактичні затрати на опалення усіх квартир будинку № [ADDRESS] та забезпечує визначення розміру витрат теплової енергії на опалення МЗК (Qмзк) пропорційно загальної площі кожної окремої квартири цього будинку, що є справедливим способом розподілу витрат на опалення МЗК (Qмзк) між усіма власниками квартир будинку і не суперечить принципу розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК (Qмзк), який закріплено в пункті 2.1.4 Методики. За таких обставин, пред'явлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed