Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання незаконним дій, визнання недійсним наказу про звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. 31 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся з заявою про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважним, поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що відповідно до наказу №162-к від 03 червня 2013р. він був прийнятий на посаду заступника начальника відділу формування та розподілу фінансових ресурсів департаменту економіки та фінансів апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Згідно з наказом № 278-к від 21 серпня 2013р. він був переведений на посаду заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» . Починаючи з 03 березня 2014р., після зміни виконавчої влади у АР Крим, фактично, почались спроби захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». 04 березня 2014р. до головного офісу компанії за адресою: м.Сімферополь, пр.Кірова/пров.Совнаркомівський, № 52/1 зайшли озброєні люди на чолі з незаконно назначеним владою [PERSON] новим Головою [PERSON]Ілліним та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Проте, їхні вказівки працівники Товариства не виконували, продовжуючи виконувати розпорядження діючого Голови [PERSON] Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] 11 березня 2014р. Голова [PERSON] [PERSON], з метою недопущення подальшого захоплення підприємства, виїхав за межі АР Крим з правоустановчими документами та печаткою Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» і продовжував керівництво підприємством з київського офісу за адресою: м.Київ, вул.Богдана Хмельницкого,26. Вся документація передавалась на підпис поштою до Києва і поверталась назад, щоденно [PERSON] проводились селекторні наради в режимі відеозвязку, видавались накази та розпорядження. 13 березня 2014р., в головний офіс прибув віце-прем'єр [PERSON] Теміргалієв у супроводі автоматників і представив нового керівника - Голову [PERSON] [PERSON], а [PERSON], як його заступника. Позивач зазначив, що призначення [PERSON] Головою [PERSON] Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» були незаконні, оскільки відповідно до п.п. 27 п.9.3.4. Статуту Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», це питання відноситься виключно до компетенції Загальних зборів, як вищого органу управління Товариства. [PERSON] одразу були дані розпорядження, під загрозою негайного звільнення, про припинення будь якого зв'язку з київським офісом компанії та діючим Головою [PERSON] [PERSON], почались нові кадрові призначення в апараті управління, було звільнено головного інженера, начальників управлінь добичі газу, магістральних газопроводів, підземного сховища газу та інших, озброєні військові зайняли всі виробничі обєкти підприємства. 17 березня 2014р., після проведення референдуму в [PERSON], владою [PERSON] було проголошено про націоналізацію «Чорноморнафтогаза» та створення Кримського регіонального підприємства «Чорноморнафтогаз». Всі мешканці [PERSON] були поставлені владою перед вибором визначитись протягом місяця зі своїм громадянством, або автоматично стати громадянами [PERSON]. Позивач зазначив, що 19 березня 2014р. він був запрошений до кабінету Голови [PERSON] [PERSON], який повідомив його про те, що у складі нового підприємства він його не бачить, бо в нього відсутня кримська прописка та запропонував написати заяву про звільнення за згодою сторін. В цьому випадку він обіцяв провести повний розрахунок по заробітній платі, в іншому випадку йому погрожували неприємностями та звільненням. В таких умовах, в атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, постійної присутності озброєних людей на його робочому місці, відсутності житла у м.Сімферополі, невиплати заробітної плати, відсутності звязку з діючим Головою [PERSON] він був вимушений прийняти рішення про звільнення, та 20 березня 2014 р. написав заяву про звільнення за угодою сторін. 20 березня 2014 р., відповідно до наказу №22-л від 20 березня 2014 р., його було звільнено з посади заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін та видано трудову книжку з відповідним записом. Під час звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 5311,95 грн. Позивач зазначив. що наказ про його звільнення був підписаний головним інженером Бази виробничо-технічного облуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] - неуповноваженою на те особою та в супереч вимогам пп.18 п.9.5.9., п.9.5.12 Статуту Публічного акціонерного товариства, «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Позивач зазначив, що наказ про його звільнення, у відповідності до ст..ст. ст.203, 215, 231, 233 ЦК України є недійсним. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, діями відповідача йому завдано моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своєї сімї, неповнолітньої дитини. Враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Позивач зазначив, що у відповідності до ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Його було звільнено 20 березня 2014 р., але він звернувся до суду з позовом 17 червня 2014 року Згідно ст. 234 КЗпПУ у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Позивач [PERSON] зазначив, що ним було пропущений строк звернення до суду з поважних причин, а саме, в період з 10 квітня 2014 року по 13 червня 2014 року він проходив лікування з діагнозом: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Враховуючи наведене, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -визнати причину пропуску ним строку звернення до суду поважною та поновити строк звернення до суду; -визнати незаконними дії головного інженера Бази виробничо-технічного обслуговання та комлектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] щодо видання наказу №22-л від 20 березня 2014р. та недійсним наказ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 20 березня 2014р. №22-л. -зобовязати Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ від 20 березня 2014р.№22-л та негайно поновити його на посаді заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічними ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». -стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь заборгованість із заробітної плати за березень 2014 року; -стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 березня 2014 року по день розгляду справи. -стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» в судове засідання не зявився, в заяві просив суд розглянути справу без його участі, просив суд застосувати наслідки пропуску позовної давності, надав заперечення на позов, в якому не заперечував протиправність наказу про звільнення позивача, відсутність повноважень особи, яка підписала наказ про звільнення, предмет спору відсутній, оскільки трудові відносини з позивачем не були припинені в порядку діючого законодавства, вини підприємства в ситуації, яка склалася немає. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступного. Стосовно вимог про визнання причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважною, поновлення строку звернення до суду, суд приходить до наступного. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України передбачена загальна позовна давність та спеціальна позовна давність. Так, у відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, у відповідності до до ст. 233 КЗУпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначалося вище, позивач був звільнений з роботи 20 березня 2014 р., але звернувся до суду з позовом 17 червня 2014 року, тобто, з пропуском строку звернення до суду. В той же час, у відповідності до ст. 234 КЗпПУ, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Аналогічні вимоги містяться і у частині 5 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що [PERSON] хворіє на остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, що підтверджується випискою з обстеження центру томографії Державної установи «Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства Охорони здоровя України» від 11.02.2013 року, а в період з 10 квітня 2014 року по 13 червня 2014 року проходив лікування з діагнозом: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, що підтверджується випискою з амбулаторної картки. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] пропустив строк звернення до суду з поважних причин та строк його звернення до суду повинен бути поновлений. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що у відповідності до наказу № 278-к від 21 серпня 2013р. позивач [PERSON] працював на посаді заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». У відповідності до наказу №22-л від 20 березня 2014 р. головного інженера Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON], позивача [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Згідно до ст. 221 КЗпПУ, трудові спори розглядаються… міськрайонними судами. На підставі п.2 ст. 232 КЗпПУ, безпосередньо в судах розглядаються трудові спори працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору. У відповідності до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» є юридичною особою, яка зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно до ст. 87 ЦК України, установчим документом товариства є затверджений учасниками статут. На підставі ст. 88 ЦК України, у статуті товариства вказуються наіменування юридичної особи, її місцезнаходження, адреса, органи товариством, їх компетенція, порядок прийняття рішень тощо. У відповідності до п.9.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (надалі за текстом Статут), органами товариства є Загальні збори акціонерів; Наглядова рада; [PERSON]; Ревізійна комісія. У відповідності до п.9.2 Статуту, посадовими особами органів товариства визнаються Голова та члени наглядової ради, Голова та члени [PERSON] товариства, Голова та члени виборчої комісії. Згідно до п.9.5.9 Статуту, Голова [PERSON], крім іншого, видає накази та розпорядження, інші нормативні вказівки з питань діяльності Товариства, обовязкові доля виконання всіма працівниками Товариства (п.3), приймає на роботу працівників та звільняє з роботи працівників, застосовує засоби заохочення та накладає стягнення. (п.18); У відповідності до п.9.5.12 Статуту, у разі відсутності Голови правління виконання його обовязків може покладатися наказом Голови правління на заступника Голови правління або на члена [PERSON]. Як зазначалося вище, оскаржуваний наказ про звільнення з роботи позивача був винесений головним інженером Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] Суд приходить до переконання, що [PERSON], як головний інженер не мав повноважень щодо видання наказу про звільнення позивача, відповідачем не надано доказів того, що [PERSON] є Головою правління, заступником Голови правління або членом [PERSON] Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», в звязку з чим. має право прийняття або звільнення з роботи працівників товариства. Крім того, обставини, викладені позивачем в позові стосовно подій, які мали місце у березні 2014 року, а саме, зміна влади у Автономній Республіці [PERSON], її окупація та захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» озброєними особами є загальновідомими обставинами, тому, у відповідності до ч.2 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. В звязку з наведеним. суд приходить до переконання, що наказ №22-л від 20 березня 2014р. Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» є недійсним, в звязку з чим, вимоги позивача в зазначеній частині підлягають задоволенню. Оскільки трудовий договір був укладений [PERSON] з Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», його вимоги щодо визнання незаконними дії головного інженера Бази виробничо-технічного обслуговання та комлектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] щодо видання наказу про звільнення не підлягають задоволенню, оскільки між позивачем та головним інженером [PERSON] відсутні будь-які правовідносини, [PERSON] не є особою, повноважною на видання наказів про звільнення, виступав від імені товариства, тому, не є належним відповідачем у справі. Не підлягають вимоги позивача і в частині зобовязання Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ від 20 березня 2014р.№22-л, оскільки з вищенаведених підстав суд визнав зазначений наказ недійсним. Згідно до ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В звязку з наведеним, позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 94 КЗпПУ, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до вимог ст. 115 КЗпПУ, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», заробітна плата позивача за березень 2014 року становила 5\~311,95 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Відповідачем не надано суду доказів того, що заробітна плата за березень 2014 року була виплачена позивачу, тому, його вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, перелічених у підпунктах а) й), в тому числі у випадку оплати вимушеного прогулу (підпункт з) пункту 1). В абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», середньоденна заробітна плата позивача складає 363,94 грн.; У відповідності до зазначеної довідки, заробітна плата [PERSON] складала: за січень 2014 року 9\~753,14 грн.; за лютий 2014 року 10\~068,32 грн. В звязку з наведеним, середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням складала 9\~910,73 грн. ((9\~753,14 грн. + 10\~068,32 грн.) : 2 міс.) Як зазначалося вище, позивач був звільнений 20 березня 2014 року, у відповідності до трудової книжки позивача, він був поновлений на роботі 12 січня 2015 року, Таким чином, час вимушеного прогулу позивача тривав з 20 березня 2014 року по 12 січня 2015 року, тобто 9 місяців 14 робочих днів, в звязку з чим, середня заробітна плата за зазначений період складає 94\~291,73 грн. (9 міс. х 9\~910,73 грн. = 89\~196,57 грн.) + (14 днів х 363,94 грн.= 5\~095,16 грн.) У відповідності до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку із протиправною поведінкою щодо неї. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягали у неправомірному звільненню з роботи, позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях в звязку з неправомірною поведінкою щодо неї, позивач не працював тривалий час, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час, виходячи з обставин справи, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є надмірними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 2 000 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial