Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

18 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами: А-1 - житловий будинок, загальною площею 95,8 м.кв., Б - літня кухня-сарай, загальною площею 32,0 м. кв., яке розташоване за адресою [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позову вказував, що [INFO] в с. Пирогівка померла його мати - [PERSON], яка була власником садиби, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняв у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із матір'ю. Однак у видачі свідоцтва про спадщину за законом державним нотаріусом йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння. У зв'язку з цим позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно у судовому порядку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності і задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, секретар сільської ради В.П. Мудрик також надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що проти позову не заперечують, та просила справу розглянути за відсутності представника сільської ради. 21 жовтня 2014 року справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що представник відповідача визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] в с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області померла [PERSON], яка була власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, та спадкоємцем майна померлої за законом, як спадкоємець першої черги, є її син [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавиці проживав разом із нею. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER]; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], матір'ю якого записана [PERSON]; довідкою Петрашівської сільської ради № 600 від 15.09.2014 року,згідно якої протягом останніх п'яти років [PERSON] постійно проживала разом із своїм сином [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідно до виписки з погосподарської книги виконкому Петрашівської сільської ради за 1991-1995 роки № 3, головою домогосподарства та власником житлового будинку в [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]) була [PERSON]. Відповідно до даних оцінювального акту Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро», вартість домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], до 1991 року побудови: житловий будинок «А-І», літня кухня-сарай «Б» - становить 13049 гривень. Згідно довідки Петрашівської сільської ради № 600 від 15.09.2014 року, [PERSON], яка померла [INFO], була постійно зареєстрована в [ADDRESS], але протягом останніх п'яти років постійно проживала без реєстрації місця проживання разом із своїм сином [PERSON] в [ADDRESS], який і здійснив поховання матері. Крім того, згідно довідки виконкому Петрашівської сільської ради № 599 від 15.09.2014 року, [PERSON] вступив у фактичне володіння спадковим майном (житловий будинок в [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка) після смерті матері [PERSON] За даними інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 25.09.2014 року, наданої Віньковецькою державною нотаріальною конторою на запит суду, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не відкривалася. Згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на вказане нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час його створення , проте вчасно не зареєструвала своє право власності в органах БТІ відповідно до закону, що діяв на час відкриття спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із положеннями ст. ст. 524, 529 ЦК України (1963 року),що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 р.), яка діяла на момент виникнення даних правовідносин спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Матеріалами справи підтверджено, що в силу ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року), [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] , та зокрема на житловий будинок із господарськими спорудами в [ADDRESS]. Спадщину прийняв син померлої [PERSON], вступивши в оперативне управління спадковим майном, та бажає узаконити своє право. Однак померла [PERSON] за життя не виготовила правовстановлюючі документи на домоволодіння, у зв'язку з чим позивач позбавлений права на отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, чим порушуються його особисті та майнові права, оскільки постановою нотаріуса від 16.09.2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане майно. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved