Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

17 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить визнати недійсним рішення 31 сесії 4 скликання Ладижинської міської ради Вінницької області та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №374512, виданий 20.02.2008 на ім`я [PERSON] . У позові зазначила, що відповідно до рішення №617 Ладижинської міської ради 18 сесії 5 скликання від 15.11.2007 «Про надання земельних ділянок у власність», було вирішено передати їй, [PERSON] , безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,20 га, яка розташована по [ADDRESS] згідно з цільовим призначенням: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка, яка передана її у власність зазначеним рішенням, вказана у викопіюванні з опорного плану (КЖ 111). З метою реалізації права власності на передану їй у власність земельну ділянку, відповідно до зазначеного рішення Ладижинської міської ради, їй необхідно замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку у відповідних державних органах. Але, на даний час вона не має можливості замовити виготовлення технічної документації із землеустрою переданої її у власність земельної ділянки, оскільки на даний час у неї є спір з власником сусідньої земельної ділянки [PERSON] , щодо визначення меж суміжних земельних ділянок. Так, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №374512, виданого 20.02.2008 на ім`я [PERSON] на підставі рішення 31 сесії 4 скликання Ладижинської міської ради від 11.10.2005, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010800200064, та відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування [NUMBER] від 10.07.2009, відповідач [PERSON] на даний час є власником суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1384 га, кадастровий номер земельної ділянки: 0510600000:07:014:0065, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. 22.03.2019 вона звернулась до Ладижинської міської ради із письмовою заявою, в якій просила розглянути її заяву на засіданні узгоджувальної комісії Ладижинської міської ради з питання погодження (встановлення) та закріплення меж моєї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Також, просила перевірити чи є в наявності передана її у власність рішенням №617 Ладижинської міської ради від 15.11.2007 земельна ділянка загальною площею 0,20 га (згідно з цільовим призначенням: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,10 га для ведення особистого селянського господарства) та встановити і закріпити межі її земельної ділянки зі сторони суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Листом № 6-07-Б-201-1 від 17.04.2019 виконавчий комітет Ладижинської міської ради повідомив, що 17.04.2019 на її земельну ділянку був здійснений виїзд працівниками земельного відділу та відділу містобудування та архітектури Ладижинської міської ради з приводу порушення межі її земельної ділянки з боку сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] . Під час виїзду було з`ясовано те, що на земельну ділянку по [ADDRESS] виготовлений Державний акт, згідно з яким межа земельної ділянки дійсно перетинає земельну ділянку, якою вона користується. В зв`язку із зазначеним, їй було рекомендовано звернутись з позовом до суду про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Таким чином, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду та просити визнати недійсним рішення 31 сесії 4 скликання Ладижинської міської ради Вінницької області та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №374512, виданий 20.02.2008 на ім`я [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] [PERSON] про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача Ладижинської міської ради Вінницької області відзив на\~позовну заяву\~не подав,\~ у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначає, що при розгляді позовної заяви покладаються на розсуд суду та просить розглянути справу за відсутності представника. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. Розглянувши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що рішенням №617 Ладижинської міської ради 18 сесії 5 скликання від 15.11.2007 «Про надання земельних ділянок у власність» було вирішено передати позивачу [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,20 га, яка розташована по [ADDRESS] згідно цільового призначення: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією виписки з рішення №617 Ладижинської міської ради 18 сесії 5 скликання від 15.11.2007 (а.с.7). Земельна ділянка, яка передана [PERSON] у власність зазначеним рішенням, вказана у викопіюванні з опорного плану (а.с.8). [PERSON] не має можливості замовити виготовлення технічної документації із землеустрою переданої її у власність земельної ділянки, оскільки на даний час у неї є спір з власником сусідньої земельної ділянки [PERSON] , щодо визначення меж суміжних земельних ділянок. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №374512, виданого 20.02.2008 на ім`я [PERSON] на підставі рішення 31 сесії 4 скликання Ладижинської міської ради від 11.10.2005, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010800200064, та відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування [NUMBER] від 10.07.2009, відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1384 га, кадастровий номер земельної ділянки: 0510600000:07:014:0065, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. 22.03.2019 [PERSON] звернулась до Ладижинської міської ради із письмовою заявою, в якій просила розглянути її заяву на засіданні узгоджувальної комісії Ладижинської міської ради з питання погодження (встановлення) та закріплення меж моєї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Просила перевірити чи є в наявності передана її у власність рішенням №617 Ладижинської міської ради від 15.11.2007 земельна ділянка загальною площею 0,20 га (згідно цільового призначення: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,10 га для ведення особистого селянського господарства) та встановити і закріпити межі її земельної ділянки зі сторони суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із копії заяви [PERSON] від 22.03.2019 (а.с.9). Виконавчий комітет Ладижинської міської ради повідомив [PERSON] , що 17.04.2019 на її земельну ділянку був здійснений виїзд працівниками земельного відділу та відділу містобудування та архітектури Ладижинської міської ради з приводу порушення межі її земельної ділянки з боку сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] . Під час виїзду було з`ясовано те, що на земельну ділянку по [ADDRESS] виготовлений Державний акт, згідно якого межа земельної ділянки дійсно перетинає земельну ділянку, якою вона користується, що підтверджується копією листа № 6-07-Б-201-1 від 17.04.2019 виконавчого комітета Ладижинської міської ради (а.с.10). Таким чином, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Отже, між сторонами виникли цивільні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України. Так, згідно п. г ч.1\~ст. 91 ЗК України, \~власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. \~\~Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а тому визнання недійсним державного акту обумовлюється даною нормою закону. Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Статтею 154 Земельного Кодексу України\~передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. У відповідності до норм ч. 1\~ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч. 2\~ст. 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Отже, відповідно до\~ст.126 ЗК України\~державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Ст. 152 ЗК України\~передбачені способи захисту прав на земельні ділянки. За змістом ст.ст.152,155 ЗК України\~визнання недійсним акта державного органу тягне за собою визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в абз.2 п.2\~постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень стст.8,124\~Конституції, ст. ст. 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212\~ЗК, глав 27, 33, 34\~ЦК,\~ст.15 ЦПК,\~ст.12 Господарського процесуального кодексу\~судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками Також, правовий висновок зробив Верховний Суд України 12.09.2012 при розгляді справи № 6-71цс12, відповідно до якого в разі, якщо на підставі розпорядження органу державної влади в особи виникло право власності на земельну ділянку, позбавити її цього права цей орган може лише з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140-149 Земельного Кодексу України,\~а не шляхом подальшого скасування розпорядження про передачу земельної ділянки у власність особи, нехай навіть і вищестоящим органом державної влади. Виходячи із наведеного, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved