Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

18\~червня 2018\~року з\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська до\~Красногвардійського районного\~суду м.\~Дніпропетровська надійшла\~цивільна справа\~за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 106\~000 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 03.11.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість у розмірі 106\~000 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 8\~000 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 98\~000 грн. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. 30.01.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Також, зазначає, що 26.12.2014 року ним був здійснений останній до теперішнього часу внесок коштів у розмірі 500 грн. на рахунок кредиту з метою погашення боргу. Проте, позивач звернувся до суду лише 02.01.2018 року. 18.04.2018 року відповідач подав до суду пояснення до відзиву. 17.05.2018 року відповідач подав до суду пояснення до відзиву. 18.04.2018 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач підписав заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг затверджених наказом банку від 06.03.2010 року. Строк дії картки триває до останнього дня 11.2014 року. 24.04.2018 року, 07.05.2018 року, 18.07.2018 року представник позивача подав до суду відповідь на пояснення до відзиву. 1 серпня 2018 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання документів як кредитний договір і як частину кредитного договору недійсним. 11.10.2018 року відповідач подав заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, а також справу слухати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судовому засіданні встановлено, що 03.11.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено\~кредитний договір\~№ б/н,\~відповідно до\~умов якого\~останній отримав\~кредит у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом у\~розмірі 36%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом з\~кінцевим терміном\~повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки,\~а саме\~до 31.04.2014\~року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. У своєму позові позивач посилається на той факт, що відповідач не виконав зобовязання за вказаним договором щодо сплати кредитних коштів у порушення норм закону та умов договору, у звязку з чим відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 30.11.2017 року має заборгованість у розмірі 106\~000 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8\~000 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 98\~000 грн. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] у своїй заяві про розгляд справи без його участі просив застосувати до всіх платежів строк позовної давності. Як вбачається з доданої до матеріалів справи довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.04.2018 року, клієнт [PERSON] згідно кредитного договору № б/н від 03.11.2005 року, отримав картку кінцевий строк дії якої останній день 11.2014 року (а.с. 113). Однак, суд не приймає як належний та допустимий доказ дану довідку, оскільки згідно долученої копії виданої кредитної картки до заяви відповідача про розгляд справи без його участі від 11.10.2018 року, вбачається, що строк дії картки встановлено до 04/14 року. Таким чином, з 01.05.2014 року у позивача виникло право вимоги щодо повернення основної суми заборгованості за тілом кредиту. Проте, до суду позивач звернувся з позовною заявою 5 січня 2018 року, у звязку з чим строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредитного договору з боржника [PERSON], минув. А тому в даній частині позов не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог стосовно стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 98\~000 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню, у звязку зі збігом строку позовної давності, то й вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, не можуть бути задоволені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності щодо їх стягнення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Що стосується зустрічного позову відповідача, то суд вважає за можливе залишити його без розгляду, оскільки відповідачем 11.10.2018 року було подано заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення судового збору з відповідача немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed