Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

18 листопада 2015 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про поновлення строку звернення до суду, встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивачі та їх представник, який діє на підставі довіреності прохали позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 24 липня 2006 року в с. Великі Хутори Шевченківського району Харківської області у віці 67 років помер [PERSON], який був батьком позивачів та відповідачів [PERSON], [PERSON] та чоловіком [PERSON] До дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] по вул. 40-річчя Перемоги, 162. разом з дружиною . 18 лютого 2009 року у віці 81 рік померла [PERSON], яка була тіткою [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] та рідною сестрою [PERSON] Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.42 га., яка розташована на території Великохутірської сільської ради Шевченківської району Харківської області. Батько залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області 18 травня 2006 року за реєстровим номером 92, яким свою земельну ділянку заповідав донькі [PERSON]. Спадкоємцями за законом після його смерті є [PERSON] , дружина та діти - [PERSON], [PERSON], які не бажають оформляти спадщину. Після смерті тітки також відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.42 га, яка розташованої на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я [PERSON]. Тітка заповіту не залишила вона не була одружена та не мала дітей. Єдиним спадкоємцем за законом був батько позивачів та відповідачів, але спадщину на себе він не оформив бо до моменту її відкриття помер, а отже право на спадкування після тітки мають племінники спадкодавиці, а саме [PERSON], так як інші спадкоємці за законом, що є відповідачами по справі, не бажають приймати спадщину. Після смерті спадкодавців, позивачі звернулися до нотаріальної контори, але було роз'яснено, що не можливо видати свідоцтво про право на спадщину через пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини,який буд пропущений через поважні причини. Після поховання батька, а в подальшому тітки, позивачам та відповідачам, не було відомо про належність вищевказаних земельних ділянок. В липні 2015 року орендар запропонував укласти договір оренди земельної ділянки, що нібито значиться за спадкодавцями та надав довідки в якій вказано, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] знаходиться в оренді господарства СТОВ «Червоний партизан». Звернувшись до відділу Держземагенства у Шевченківському районі Харківської області з приводу надання інформації про належність земельної ділянки спадкодавцям вони отримали відповідь в якій вказано, що дійсно за померлими числиться вищезазначені земельні ділянки. Після чого перебираючи документи, що залишилися після смерті батька знайшли оригінали правовстановлюючих документів та заповіт. Позивачі [PERSON], [PERSON], та відповідачі не знали про належне право на спадкове майно спадкодавцям - [PERSON] та [PERSON], оскільки вони мали похилий вік та поганий стан здоров'я та за життя не розповідали своїм дітям про належне їм право на майно та наявний заповіт. Крім того, виникнення права залежить від встановлення факту родинних відносин оскільки до встановлення цього факту спадкоємці позбавлені можливості подачі заяви. Після смерті [PERSON] не можливо звернутися до нотаріальної контори через відсутність свідоцтв про народження спадкодавиці та свідоцтво про укладення шлюбу спадкодавці, оскільки своє прізвище вона змінила після шлюбу декілька разів. Відповідно до відповіді органу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ у Харківській області, вказано, що вищезазначені документи надати неможливо через відсутність документів, що посвідчують наші родинні відносини. На теперішній час в звязку з пропущенням строку та встановлення родинних відносин з померлою тіткою, та визнання права власності на спадкове майно за заповітом та законом, позивачі змушені звернутися до суду. В судове засідання представник Великохутірської сілсьької ради Шевченківського району Харківської області не зявився надавши письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності та проти задоволення позову позивачів не заперечував. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів визнав та прохав задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про розгляд српави за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують, а також відмовляються від спадщини на користь позивачів, тобто своїх, брата та сесту. Суд заслухавши пояснення представнка позивачів, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-ВЛ №382313, виданого Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області, актовий запис №1 від 02 січня 1975 року) позивачка за справою: [PERSON], народилася 4 грудня 1974 року, її батьками вказані відповідно: батько [PERSON], мати [PERSON]. [PERSON] 25 вересня 1993 року одружилася,що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія ІV-ВЛ №296142, виданим Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 25 вересня 1993 року) та набула прізвища [PERSON]. З свідоцтва про народження (серії І-ЯК №588704, виданого Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 28 березня 1970 року) вбачається ,що [PERSON], народилася 16 березня 1970 року, його батьками вказані відповідно: батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть (серія І-ВЛ № 075877 виданого Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 24 липня 2006 року) батько позивачів та відповідачів [PERSON], помер 24 липня 2006 року. Відповідно до свідоцтва про смерть (серія І-ВЛ № 201051 ,виданого Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 18 лютого 2009 року) вбачається, що померла 18 лютого 2009 року тітка позивачів [PERSON], яка є рідною сестрою померлого [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], підтвердили, що [PERSON], яка померла 18 лютого 2009 року є сестрою [PERSON], померлого 24 липня 2006 року. Також доповнила, що [PERSON] та [PERSON] є одна й та сама особа, а також доводиться тіткою позивачам [PERSON], та [PERSON]. Вона буда хвора жінка, постійно мешкала в с.В.Хутори Шевченківського району Харківської області, декілка разів одружувалася, але решта решт чоловіка та дітей не мала. Доглядала її родина [PERSON]. Спочатку помер батько позивачів, а потім їх тітка [PERSON], яких вони поховали. За своє життя батько позивачів [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на земльну ділянку (серії І-ХР №068458) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області, площею 5.42 га, в межах згідно з планом. [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області 18 травня 2006 року за реєстровим номером 92, яким свою земельну ділянку заповідав донькі - [PERSON]. Заповіт не змінювався та ніким неоспорювався. Тітка позивачів [PERSON] за життя також отримала Державний акт на право приватної власності на землю (серія І-ХР № 068451) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області, площею 5.42 га, в межах згідно з планом. Заповіту померла не залишила. З довідок №156 від 13 липня 2015 року, та №225 від 02 жовтня 2015 року виданих сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Червоний Партизан» вбачається, що вищезазначені земельні ділянки знаходяться в обробітку даного господарства. Довідки №1751 від 10 липня 2015 року, №433 від 09 жовтня 2015 року Держземагенства та Держзгеокадастру у Шевченківскьому районі Харківскьої області зазначають, що за померлим [PERSON] та померлою [PERSON] значаться земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.42, та площею 5.42 га. розташованих на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Кадастрові номери земельним ділянкам не присвоювалися. З довідки №172 від 27 грудня 2002 року ВРАГС Шевченківського РУЮ вбачається що [PERSON] 17 січня 1984 року уклала шлюб після реєстрації одруження отримала призвіще «Удовик». Довідками №195, від 03 липня 2015 року та №264 від 02 жовтня 2015 року виданих Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області зазначено, що [PERSON], [INFO], на день своєї смерті 24 липня 2006 року дійсно був зареєстрованим та фактично проживав в [INFO] по вул. 40-річчя Перемоги, 162, згідно запису в погосподарській книзі №1 даної сільської ради (особовий рахунок №77), та мав склад сімї: - [PERSON], [INFO] дружина; [PERSON], [INFO] сестра. З відповіді нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті батька за заповітом та тітки за законом, вбачається , що позивачам було відмовлено у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини та відсуктністю документів ,що засвідчують родини стосунки. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Виходячи з вищевикладеного , досліджених документів, пояснень свідків, суд дійшов до висновку,що [PERSON], яка померла 18 лютого 2009 року та [PERSON] є одною і тою ж особою, є тіткою [PERSON] , і документи видані на імя одної стосуються іншої. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності і юридичних фактів , що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ч.1 п.1 ЦПК України передбачено, що судом розглядаються справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, \~місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення факту, яке має юридичне значення»передбачено ,що підставою для вирішення питання про встановлення факту належності правовстановлюючих документів судом є неможливість організації, яка видала документ, внести \~до нього \~відповідні виправлення». Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 лютого 2004 року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Враховуючи викладене суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів стосовно встановлення факту, родинних відносин, належності правовстановлюючих документів так як для позивача [PERSON] це має юридичне значення, оскільки він має намір прийняти спадщину після смерті тітки [PERSON], померлої 18 лютого 2009. Відносини спадкування регулюються\~ Цивільним кодексом України, який вступив у дію\~ 01 січня 2004 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. , Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування ,відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України здійснюється за законом або заповітом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування , відповідно до положень ст.1223 Цивільного кодексу України мають особи визначені заповітом. Відповідно до ст.1233 Цивільного кодексу України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок її смерті. Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачений перехід права власності на земельну ділянку на загальних підставах,із збереженням її цільового призначення. Частиною 3 ст. 1266 ЦК України передбачено ,що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала за законом їхнім матері, батькові (сестрі), якби вони були живими на момент відкриття спадщини. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Виходячи з того, що відповідачами не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом. Оцінивши надані докази у їх сукупності ,надавши їм належну правову оцінку , також враховуючи, що позивач: [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, позивач: [PERSON] як племінник є спадкоємцем після смерті [PERSON] за азконом ,інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь позивачів , визнання за ними права власності на майно не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачів є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved