Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

18.06.2021 року позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, вказуючи, що 14.06.2005 року вона уклала шлюб з [PERSON] . У шлюбі народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Сімейно - шлюбні відносини не склались і починаючи з листопада 2020 року припинені. Примирення і збереження шлюбу вважає неможливим. Діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні. Позивач, посилаючись на вищевикладені обставини та на ст. ст. 24, 56, 104, 104, 110, 182, 184 СК України, ст. ст. 4, 12, 28, 45, 175 -177 ЦПК України, просить суд: -розірвати шлюб зареєстрований 14.06.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 30; -стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 3000,00 гривень, щомісячно, на утримання двох неповнолітніх дітей; -допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів; -стягнути з відповідача судові витрати , які складаються: з судового збору - 908 гривень та 2000, 00 гривень за надання правничої допомоги. 05.07.2021року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, на 02.08.2021 року о 08:30 годині. Копію ухвали із додатками було направлено сторонам для відома. 12.07.2021 року відповідач звернувся до суду з заявою, якою просив суд перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 02.08.2021 року суд задовольнив заяву відповідача [PERSON] про перехід з розгляду справи № 364/477/21 в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 13.09.2021 року о 10: 00 годині. 13.09.2021 року представник позивача та позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, про що надав суду відповідну заяву ( а.с. 56,57 ). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Виходячи з наведеного, суд, приймає визнання позову відповідачем у справі та вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання . Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 14.06.2005 року уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 30 ( а.с. 9). Після укладення шлюбу позивач стала носити прізвище « [PERSON] ». У сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] ( а.с. 10,11). Із змісту позовної заяви суд встановив, що через відсутність порозуміння, сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть та починаючи з листопада 2020 року проживають окремо у різних населених пунктах. Про бажання примиритися сторони суд не повідомили. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 112 ч. 2 СК України, зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і не бажання сторін на примирення, суд вважає що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Встановлені судом обставини вказують, що сім`я фактично розпалася, суд вважає, що подальше сумісне проживання подружжя неможливе. Строк на примирення надавати подружжю недоцільно. Задовольняючи позовні вимоги, що стосуються стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить із тих міркувань, що непорушним конституційним правом кожної неповнолітньої дитини є її право на утримання батьками до досягнення повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України та положення ч. 2 названої статті, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Матеріали справи вказують, що сторони станом на тепер відповідач не працює, є дієздатним, здоровим чоловіком та повинен утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Беручи до уваги наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача можливо стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень, щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Одночасно суд вважає необхідним роз`яснити, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі. Визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору та витрат на надання правничої допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивач при зверненні до суду сплатила судові витрати у виді судового збору у розмірі - 908 грн. за вимогою про розірвання шлюбу. Окрім цього нею було сплачено 2 000, 00 гривень за надання правничої допомоги. Її звільнено від сплати судових витрат при зверненні до суду з вимогою про стягнення аліментів, отже відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії, що складає - 908,00 грн. та витрати понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved