Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

19.10.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадковий будинок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька залишилось спадкове майно, інші спадкоємці на дане майно відмовились на користь позивача, тому просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися, подали до суду заяви, просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Радомишль Житомирської області, у Свідоцтві про народження від 18.06.1980 серії [NUMBER] її батьками вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] року у віці 57 років у м. Радомишль Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 25.11.1997 року серії [NUMBER]. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка порушила у суді спір про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на майно, оскільки [PERSON] помер [INFO] року, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, а саме, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] З Довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 11.07.2016 року № 410 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна вбачається що, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за гр. [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності посвідченого 30.09.1959 року реєстр №2727 Радомишльською державною нотаріальною конторою. Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вбачається, що зазначене домоволодіння складається з: житлового будинку 1962 року побудови, сараю, погрібу, вбиральні, гаражу, огорожі та має інвентаризаційну вартість 146085, 00 грн. Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно відповіді Радомишльської державної нотаріальної контори від 08.11.2017 року № 1079/01-16 спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] не заведена. Перевірка проведена за даними Спадкового реєстру та по Алфавітним книгам обліку спадкових справ за 1999-2017 роки. Спадщину в шестимісячний строк після смерті батька, у відповідності до ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року прийняла позивачка шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживала в даному будинку, проводила поточний та капітальний ремонти будинку, обробляла присадибну земельну ділянку, вела собисте домашнє господарство, що підтверджує довідка № 20 від 04.04.2017 року видана ПП «Житлоремсервіс-9». Інші спадкоємці за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовились від належної їм частки спадщини на користь позивачки, що підтверджується нотаріально засвідченими заявами. У зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на спірне спадкове майно, позивач не може оформити у нотаріальному порядку свої спадкові права. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved