Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

18.08.2020 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] . Вимоги заявника мотивовано тим, що [INFO] у м. Донецьк Донецької області, померла її мати [PERSON] та після її смерті заявницею було отримано медичну довідку про причини смерті № 13, видана 28.01.2020 року «центром первинної медико санітарної допомоги № 12 м. Донецьк» Донецької області. При зверненні до Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) з метою реєстрації смерті матері їй було відмовлено у реєстрації смерті у зв`язку з невідповідністю лікарського свідоцтва про смерть зразку документів відповідно до вимог законодавства України, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. На даний час заявник є спадкоємцем майна померлої та має намір оформити спадщину після смерті матері та отримати допомогу на поховання, однак відсутність документів, які б підтверджували факт її смерті, є перешкодою у цьому. Тому просила встановити факт смерті її матері у м. Макіївка Донецької області [INFO] . Ухвалою від 18.08.2020 року провадження у справі відкрито. Заявник в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Просила про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за відсутності його представника та вирішення справи на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON] , вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як особа переміщена з тимчасово окупованої території, [PERSON] перемістилася та проживає на території Великоновосілківського району Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою № 1437013914 від 21.04.2015 року. У відповідності до копій свідоцтв: про народження заявника, про укладення шлюбу заявником та зміну прізвища, копій паспортів померлої і заявниці, [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Згідно медичної довідки про причини смерті № 13, виданої 28.01.2020 року «центром первинної медико санітарної допомоги № 12 м. Донецьк» Донецької області, [PERSON] , у віці 85 років померла [INFO] у м. Донецьк Донецької області та причиною її смерті є хронічна судинно - мозкова недостатність. [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Чернігів, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія паспорта [NUMBER] від 22.07.2002 року. Заявник має намір після смерті матері оформити спадщину та отримати допомогу на поховання, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди у цьому, оскільки, згідно листа Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) заявнику було відмовлено у реєстрації факту смерті, оскільки пред`явлено документ який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. № 545, а тому є незаконним та не створює правових наслідків. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. 07 листопада 2014 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надана заявником довідка про причини смерті є незаконною і не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як зазначалось вище [INFO] у м. Донецьк Донецької області померла [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Чернігов, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику після смерті матері для отримання допомоги на поховання та оформлення спадщини. Враховуючи обставини справи, з огляду на усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved