Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

19 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Стандарт-ЛТД» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] (з урахуванням уточнень від 02.06.2014 року) зазначає, що він працював в товаристві з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Стандарт-ЛТД» на посаді дорожнього робітника. 05 вересня 2013 року був звільнений з даної посади згідно зі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу № 39-к від 03.09.2013 року. При звільненні йому не виплачено заробітну плату, не проведено запис у трудовій книжці у відповідності з фактично відпрацьованим часом, не проведено компенсацію за невикористану відпустку 36 календарних дні та три дні на похорони, та не сплачено кошти за невиданий спецодяг. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити свої позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги визнали частково, просили суд присудити стягнення у розмірі 3 999 грн. 52 коп. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] відповідно до трудової книжки, 29.04.2010 року прийнятий робітником по прибиранню територій на період виконання оплачувальних суспільних робіт( наказ 12-к від 28.04.2010 року), 30.09.2010 року звільнений з роботи в зв'язку із закінченням строку трудового договору і закінчення періоду виконання оплачувальних громадських робіт п.2 ст.36 КЗпП України (договір підряду від 01.10.20111 року), 18.03.2011 року прийнятий дорожнім робітником (наказ № 18 від 18.03.2011 року), 14.11.2011 року звільнений за власним бажанням в порядку ст.. 38 КЗпП України (наказ № 96-к від 14.11.2011 року); 26.03.2012 року прийнятий дорожнім робітником (наказ №2/1н від 26.03.2012 року); 06.08.2012 року звільнений за власним бажанням, за ст. 39 КЗпП України (наказ № 24-к від 06.08.2012 року); 07.08.2012 року прийнято на посаду дорожнього робітника (наказ № 60-к від 07.08.2012 року); 05.09.2013 року звільнений за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України (наказ № 39-к від 03.09.2011 року) (а.с.63, 65, 66, 67, 69, 88). В судовому засіданні відповідач неодноразово пропонував з'явитися позивачу на підприємство для отримання заборгованості по заробітній платі. В зв'язку з неявкою [PERSON] на підприємство 15.03.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Стандарт-ЛТД» переказало заборгованість у розмірі 3 317 грн.17 коп. позивачу. Даний факт не спростований позивачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Свідок [PERSON] пояснив що працює в товаристві з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Стандарт-ЛТД» на посаді прораба, особисто телефонував 11 листопада 2013 року [PERSON] для того щоб повідомити про наявність та можливість отримання повної суми розрахунку з ним, але на телефонні дзвінки він не відповідав. Свідок [PERSON] [PERSON] пояснив що працює в товаристві з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Стандарт-ЛТД» на посаді майстра зазначив що я особисто неодноразово телефонував [PERSON] для отримання ним розрахунку по заробітній платі, але на дзвінки він не відповідав про що останній складав доповідні. Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Осільки, станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено в повному обсязі кошти, належні позивачу при звільненні, то вимоги про стягнення на підставі ст.117 КЗпПУ середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день переказу заробітньої платні а саме по 18.05.2014р. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства, суд виходить з наступного розрахунку. Як вбачається з наданої позивачем довідки про середню заробітну плату, середня заробітна плата за день складає 71,42 грн. (а.с.59), оскільки середня заробітня плата вираховується з 2-х останніх повних повних місяців нарахованої заробітної плати. Оскільки перерахунок заборгованості було здійснено лише 15.05.2014 року, таким чином затримка по виплаті заробітної плати становить 173 календарних дні. Таким чином 173*71,42+12= 355 грн. 66 коп. Посилання відповідача на показання свідків, і неявку позивача для отримання коштів не можуть бути прийняті судом до уваги. Оскільки, як вбачається з показані свідків жоден з них так і не додзвонився до позивача щоб останнього запросити для отримання коштів. Окрім того, відповідач не був позбавлений можливості щодо вчинення дій, які він вчинив 15.05.2014 року, а саме щодо передачи позивачу суми заборгованості по заробітній платі поштовим переказом (а.с.85). Щодо позовних вимог в частині не проведення запису у трудовій книжці у відповідності з фактично відпрацьованим часом, не проведено компенсацію за невикористану відпустку 36 календарних дні та три дні на похорони, та не сплачено кошти за невиданий спецодяг суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, і є безпідставними, оскільки не підтверджуються наявними матеріалами справи, поясненнями сторін та свідків і є необґрунтованими та не доведеними. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в частині задоволення вимог.

Outcome: partial