Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

18 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вказана позовна заява, в якій зазначено, що [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO], але злісно не виконує батьківські обов'язки по догляду за дитиною без поважних причин, не надає матеріальної допомоги. Позивачка [PERSON] просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно його доньку [PERSON], [INFO], та змінити розмір аліментів, стягнутих з нього за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2010 на утримання дитини з 1/4 на 1/3 від усіх видів заробітку, стягнути з нього судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, її представник подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Представник органу опіки та Соборної у м. Дніпрі ради подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримала. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином: судовими повістками за останнім відомим місцем проживання та шляхом подання оголошення в газеті про виклик його в судове засідання. Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності представника відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача по справі, взявши до увагу заяву позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача по справі та вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі ст.169, ч.2 ст.197, 224-226 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши позовні вимоги, перевіривши наявні в матеріалах справи докази з увагою на їх належність та допустимість, взявши до уваги заяву позивача та письмові заперечення третьої особи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 жовтня 2009 шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Амур - Нижньодніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №467 від 16 жовтня 2017 року (а.с.12). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.11), яка зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 22.03.2010 року до досягнення дитиною повноліття та видано виконавчий лист (а.с.13). З моменту ухвалення рішення та по сьогоднішній день відповідачем не сплачено жодного платежу в погашення заборгованості по аліментам, що підтверджується копією довідки ДВС про розрахунок заборгованості якою підтверджуються вище описані обставини (а.с.14-15). Ні на момент розірвання шлюбу ні по сьогоднішній день спорів між сторонами стосовно місця проживання дитини не було, так як відповідач - батько дитини не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. Весь час з моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу батько життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На теперішній час дитині вже 14 років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких родинних почуттів, оскільки вже більше 8 років жодного разу його не бачила. До позовної заяви долучаються власноручно написані пояснення дитини, в яких підтверджуються ці факти (а.с.22). Позивачка самостійно займається вихованням своєї доньки, піклується про неї, про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, має значний досвід у спілкуванні та вихованні дітей так як працює в комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №210», характеристика з місця роботи позитивна (а.с.18). Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачкою, дитиною та її бабусею (матір'ю позивачки), яка проживає разом з ними за вище вказаною адресою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Відповідно до характеристики КЗ середньої загальноосвітньої школи, копія якої долучена до позовної заяви, вихованням доньки займається мама, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини, класу. Батько вихованням доньки не займається (а.с.17). Відповідно до довідки КЗ «Дніпровський центр первинної медико - санітарної допомоги №4 за час нагляду та на прийомах в поліклініці лікуванням дитини займається мама, на момент виклику лікаря додому присутня була тільки мама (а.с.20). Відповідно до пояснень - характеристик сусідів завірених головою ОСББ « Космос», копії яких долучено до позовної заяви, вихованням дитини займається тільки мама, батько зі своєю дитиною не спілкується та у вихованні дитини участі не приймає (а.с.19,21). Органом опіки та піклування Соборної у м. Дніпрі ради 23 листопада 2017 року надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с.45). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Крім того, 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017, яким внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В даному випадку змінився законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів, в той час як донька відповідача [PERSON], [INFO], на утримання якої з відповідача стягнуто аліменти, досягла 14-річного віку, що зумовлює зростання її потреб. Такі обставини дають підстави для збільшення розміру аліментів, стягнутих з відповідача. Крім того, наявні усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. З відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved