Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

17 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лопатинської селищної ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер її прадід [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Радехівським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області 18.09.2019 року. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Факт належності житлового будинку померлому прадіду стверджується довідкою Нивицького старостинського округу №633 від 05.12.2019року та копією свідоцтва про право особистої власності на будівлі №1 від 23.02.1990 року. [INFO] померла її бабця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 14.07.2019 року. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входять земельні ділянки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,4224 га, в тому числі: ділянка 1 - 0,9859га (кадастровий номер 4623982800:08:000:0652), ділянка 2 - 0,4365га (кадастровий номер 4623982800:08:000:0271), які розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, право на які належало померлій бабці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №092652, виданого 10.10.2001 року за №16750 на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Нивицької сільської ради від 13.08.2001 року. На випадок своєї смерті її прадід не залишив жодних розпоряджень, у зв`язку з чим спадкування після його смерті відбувалося за законом. Після смерті прадіда [PERSON] спадщину прийняла її бабця [PERSON] та в Радехівській ДНК отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №1177 від 26 лютого 2008 року, але лише на майновий пай. У зв`язку з відсутністю оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю, оскільки він втрачений, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо вищезгаданих земельних ділянок. Після смерті бабці вона фактично прийняла спадщину. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку до нотаріуса не зверталася, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки та житловий будинок, оскільки вони втрачені. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , право власності на: житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] після смерті її бабці [PERSON] , яка померла [INFO] в порядку спадкової трансмісії; земельні ділянки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,4224 га, в тому числі: ділянка 1 - 0,9859га (кадастровий номер 4623982800:08:000:0652), ділянка 2 - 0,4365 га (кадастровий номер 4623982800:08:000:0271), які розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабці [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.2-3). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити (а.с.4). В підготовче судове засідання представник Лопатинської селищної ради Львівської області не з`явився. Проте, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представників Лопатинської селищної ради, позов визнають повністю та просять задовольнити. Лопатинська селищна рада підтверджує той факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] являлася єдиним спадкоємцем, який прийняв майно свого померлого батька, та дійсно склала заповіт на користь позивачки, який зареєстрований Лопатинською селищною радою за №240 від 11.07.2019 року. Позивач фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с.31). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №68 (а.с.20). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 23.02.1990 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації та випискою з по господарської книги Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області (а.с.11, 16). Із технічного паспорта, виданого 25.09.2019 року КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] та будинок [ADDRESS] є позначений по плану літерою А-1, загальною площею 78,5 кв.м., з них житлова площа - 49,1 кв.м. та нежитлова - 29,4 кв.м. (а.с.12-15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №7 (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.02.2008 року Радехівською державною нотаріальною конторою, спадщину після його смерті прийняла його дочка [PERSON] (а.с.17). Окрім вищевказаного спадкового майна, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092652, виданого 10.10.2001 року Нивицькою сільською Радою народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради народних депутатів від 13 серпня 2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №16750, належала земельна ділянка, площею 1,4224 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,9859 га та площею 0,4365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нивицької сільської ради. Вказане підтверджується також витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4611730012019 та №НВ-4611730132019 від 27.11.2019 року (а.с.6, 7,7 зворот, 8,8 зворот). На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповітне розпорядження: все своє майно заповіла своїй внучці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 11 липня 2019 року секретарем Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №240 (а.с.18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved