Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

19 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати їхній з [PERSON] шлюб, що зареєстрований 19 травня 1990року Тузлівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №9. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19 травня 1990 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має доньку [PERSON], 26.04.1992року народження, та сина [PERSON], 07.08.2004року народження. Зазначив також, що у звязку з відсутністю між подружжям взаєморозуміння та довіри, різницею характерів, подружні стосунки з відповідачем припинені. Посилаючись на те, що подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача, при цьому [PERSON] добровільно не бажає розривати шлюб, позивач вважав, що є підстави для розірвання шлюбу судом. У судове засідання позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не зявився. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, при цьому строк на примирення йому не потрібен. Відповідач належним чином поінформована про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖД №498747, виданого 19.05.1990року Тузліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, [PERSON], 28 жовтня 1969року народження, та [PERSON], 06 серпня 1970року народження, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 травня 1990року Тузлівською сільською радою Татарбунарського району Одеській області, актовий запис №9. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «Матюшонок» (а.с.4). З матеріалів справи також вбачається, що подружжя має повнолітню доньку [PERSON], 26.04.1992року народження, та малолітнього сина [PERSON], 07.08.2004року народження (а.с.а.с.7-9). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини та порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, беручи до уваги те, що розірвання шлюбу у позасудовому порядку є не можливим, подружні стосунки припинені, суд вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими, відповідають нормам сімейного законодавства і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 551грн. 20коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з відповідача на його користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved