Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

18.11.2019 року до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, звернувся позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який зазначив, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі, які є колишніми членами сім`ї попереднього власника, зареєстровані у будинку, але не проживають у ньому, місце проживання відповідачів невідоме, тому вирішити питання добровільного зняття відповідача з реєстрації неможливо. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати відповідачів - [PERSON] , [PERSON] особами, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але через канцелярію суду представник надав заяву, в якій зазначив, що справу просить розглядати без їх участі, позовну заяву підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечуютьа. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, але через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що просить розглянути позов за його відсутності, проти позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 04.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Каценельсон О.В. за реєстровим номером 1 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] (а.с. 10-11). Вищезазначена інформація також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 77713690 від 04.01.2017 (а.с.12) року. Згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 10.12.2019 року № 01-71/19993 та 01-71/19992 відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-24). При цьому відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають у в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Квартального комітету № 24 Комунарського району м. Запоріжжя від 13.11.2019 року (а.с. 13). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до приписів\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування квартирою із переходом права власності на квартиру до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 по справі № 180/1388/17). Відтак, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи членами сім`ї попереднього власника будинку, із переходом права власності до нового власника, позивача [PERSON] , втратили право користування вищезазначеним будинком. При цьому реєстрація відповідачів в будинку обмежує право власності позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11). Згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16), суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16). Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.

Outcome: approved