Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

19.05.2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 84,40 кв.м., у тому числі житловою площею 50,80 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що позивачку було призначено на посаду медичної сестри поліклінічного відділення «Одеського обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом», де вона працює по теперішній час та позивачці було виділено житловий будинок для проживання, розташований за адресою: [ADDRESS]. На момент виділення позивачці вказаного житлового будинку, останній знаходився у непридатному для проживання стані: не було опалення, електроенергії, води, стіни пошкоджені, не було вікон, дверей, відсутня підлога, дах пошкоджений, тому потребував проведення капітального ремонту, що вона і зробила, після того як її виділили вищезазначений житловий будинок, на підставі рішенням виконкому Усатівської сільської ради Біляївського району та 30.01.2013 року виконкомом Усатівської сільської ради Біляївського району на її ім'я був виданий ордер №2 на право зайняття житлового будинку, розташованого за зазначеною адресою. Рішенням виконкому Усатівської сільської ради позивачці було надано дозвіл на приватизацію житлового будинку, що розташований за вище вказаною адресою, а також рекомендовано звернутися до КП «БТІ» у місті Біляївка для підготовки документів, які необхідні для отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок. В квітні місяці 2014 року позивачка звернулася до філії КП «БТІ» ОМР міста Біляївка із заявою щодо приватизації вказаного житлового будинку, однак листом філії КП «БТІ» ОМР м. Біляївка їй було відмовлено у підготовці та оформленні документів необхідних для приватизації вищезазначеного житлового будинку, у зв'язку з тим, що нею раніше використано право на безоплатну приватизацію житла та було рекомендовано звернутися з позовом до суду. На момент виділення позивачці у 1996 році вищезазначеного житлового будинку, вона зі своїм чоловіком проживали та були зареєстровані у квартирі її матері в селі Маяки Біляївського району Одеської області. Після проведення капітального ремонту у виділеному їй будинку, вона з чоловіком виселилися з квартири матері та переїхали жити в їх будинок. Але, вони з чоловіком не знялися з реєстрації квартири матері, оскільки для того щоб зареєструвати своє місце проживання у виділеному позивачці житловому будинку, необхідно було його спочатку приватизувати. У 1999 році мати позивачки приватизувала свою квартиру та отримала свідоцтво про право власності на житло, в якому власниками квартири по ? кожному зазначені: мати позивачки, її рідна сестра, чоловік і позивачка. Отже, нею використано право на приватизацію житлового фонду. У зв'язку з тим, що нею використано право на безоплатну приватизацію житла, вона позбавлена в установленому законом порядку приватизувати належний їй житловий будинок та отримати свідоцтво про право власності на нього. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги своєї довірительки підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви, в яких не заперечували проти задоволення позову та просили справу слухати у їх відсутність (а.с.54-55). Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як встановлено у судовому засіданні, наказом №80-к від 04 серпня 1993 року позивачку було призначено на посаду медичної сестри поліклінічного відділення «Одеського обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом», що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.6-7). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Маякською сільською радою Біляївського району Одеської області, позивачка уклала шлюб з [PERSON], післяшлюбне прізвище [PERSON] (а.с.10). Згідно до протоколу профспілкового комітету «Одеського обласного центру СНІД» від 01 травня 1996 року (а.с.11) та наказу «Обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом» №37 від 15 травня 1996 року «Про виділення житлової площі співробітникам у будинках центру», позивачці було виділено житловий будинок для проживання (а.с.12). Із зазначеного протоколу та акту комісії Одеського обласного центру СНІД від 20.06.1996 року вбачається, що на момент виділення позивачці вказаного житлового будинку, він знаходився у непридатному для проживання стані і потребував проведення ремонту (а.с.13). Після виділення [PERSON] вищезазначеного житлового будинку, вона за власні кошти зробила в ньому капітальний ремонт, вставила вікна, двері, відремонтувала дах, підключила будинок до електроенергії, зробила опалення у будинку та підключила будинок до газової мережі, підключила будинок до водопостачання, уклала договори на постачання електроенергії, води, газу та отримала розрахункові книжки. Той факт, що вона провела вищевказані роботи у будинку підтверджується довідкою Одеського обласного центру профілактики та боротьби зі СНІДом №1092/1.1 від 23.12.2013 року з фотознімками до неї (а.с.15-19), а також договорами та розрахунковими книжками по сплаті за комунальні послуги (а.с.33-39). На підставі протоколу профспілкового комітету «Одеського обласного центру СНІД» №1-ПК від 16.01.2012 року (а.с.20) та наказу Управління охорони здоров'я Одеської облдержадміністрації №11 від 16.01.2012 року (а.с.21), вищевказаний житловий будинок було передано з балансу обласного центру СНІД до комунальної власності територіальної громади села Усатове Біляївського району Одеської області. Актом комісії КУ «Одеського обласного центру профілактики та боротьби зі СНІДом» від 24.04.2014 р. було встановлено, що [PERSON] та її сім'ї ([PERSON] - чоловік, [PERSON] - син) був переданий житловий будинок для проживання згідно наказу №37 від 15.05.1996 р. «Про виділ житлової площі працівникам в будинках Центру» за адресою: [ADDRESS] (нова адреса - [ADDRESS]) на підставі рішення Одеської обласної ради від 09.12.2011 р. №348, в якому вона мешкає з 1996 року по теперішній час (а.с.22). Рішенням виконкому Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 09 від 29.01.2013 року [PERSON] для проживання з видачею відповідного ордеру на житло із спільної власності територіальної громади села Усатове було передано вище зазначений житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). На підставі вказаного рішення, 30.01.2013 року виконкомом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області на ім'я [PERSON] був виданий ордер №2 на право зайняття житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.25). 07.02.2013 року Комунальним підприємством «БТІ» міста Біляївка [PERSON] було видано технічний паспорт на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], в якому вона вказана користувачем будинку (а.с.27-31). Рішенням виконкому Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області №100 від 23.04.2013 року [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Листом філії КП «БТІ» ОМР м. Біляївка від 22.04.2014 року №147 [PERSON] було відмовлено у підготовці та оформленні документів необхідних для приватизації вищезазначеного житлового будинку, у зв'язку з тим, що нею раніше використано право на безоплатну приватизацію житла, передбаченого п.5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також, їй рекомендовано звернутися з позовом до Біляївського районного суду (а.с.47). Відповідно до ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна) давність, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Представник позивачки у судовому засіданні довів факт набуття позивачкою права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користуються житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому вона проживає разом із сім`єю безперервно з 1996 року та по теперішній час (а.с.22,23), зробила капітальний ремонт за власні кошти та іншого житла у неї та її родини не має. На підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved