Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

19 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», Костянтинівського індустріального технікуму ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 1 січня 2005 року він був прийнятий на роботу викладачем механічних дисциплін до Костянтинівського індустріального технікуму, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу № 135 від 31.09.2005 року. Підставою прийняття на роботу відповідно до зазначеного наказу була його особиста заява та укладений строковий трудовий договір (контракт) зі строком дії 1 рік, але відповідний запис до його трудової книжки не вносився. На підставі його заяви та наказу № 12 від 29.06.2006 року, дія контракту була продовжена та 01.09.2006 року, він був прийнятий на роботу з повним навантаженням викладачем механічних дисциплін з першою категорією викладача, що підтверджується копією трудової книжки. У 2008 році, у зв'язку з реорганізацією, Костянтинівський індустріальний технікум було перейменовано у Костянтинівський індустріальний технікум ДВНЗ «Донецький національний технічний університет». Відповідно до наказу № 14 від 20.01.2011 року він був призначений виконуючим обов'язки директора технікуму; відповідно до наказу № 08 від 28.02.2011 року він був затверджений директором технікуму. На підставі його заяви та наказу № 394 к від 12.12.2011 року, дія контракту була продовжена і він був переведений на посаду викладача механічних дисциплін, що підтверджується копією трудової книжки. На підставі його заяви та наказу № 57 к від 31.08.2012 року, дія контракту була продовжена та він був переведений на посаду викладача механічних дисциплін на строк з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року, що підтверджується копією наказу та копією контракту від 1 вересня 2012 року, при цьому відповідний запис у трудовій книжці неробився не робився. 05 липня 2013 року він поштою отримав лист Костянтинівського індустріального технікуму ДЗ ДНТУ з повідомленням, що 31 серпня 2013 року закінчується термін дії укладеного з ним контракту і його буде продовжено з 01.09.2013 року на 2013-2014 навчальний рік при наявності педагогічного навантаження або припинено згідно ч.1 п.2 ст. 36 КЗпП України. 29 серпня 2013 року йому було видане учбове навантаження на 2013-2014 навчальний рік, що підтверджується учбовим навантаженням викладача [PERSON] на 2013-2014 навчальний рік. 30.08.2013 року його ознайомили з наказом № 18-к від 30.08.2013 про звільнення у зв'язку з закінченням терміну дії договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. На його вимогу видали копію цього наказу та трудову книжку. З даним наказом він не погодився з наступних підстав: Як зазначено в наказі № 57 в від 31.08.2012 року, дія контракту встановлена конкретними датами - до 31 серпня 2013 року включно, а наказом № 18-к від 30.08.2013 року мене звільнили 31.08.2013 року, а не 1 вересня 2013 року, при цьому відповідно до ст. 49-2 КЗпП України - про звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, але письмове повідомлення я отримав поштою лише 05.07.2013 року. Також відповідно до постанови КМУ від 19 березня 1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (із змінами і доповненнями внесеними постановою КМУ від 27 червня 2000 року № 1038) - у разі розірвання контракту, за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України контракт є особливою формою трудового договору, в строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Як встановлено ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. В даному випадку, його 29.08.2013 року ознайомили з учбовим навантаженням на 2013-2014 навчальний рік, а це вказує, що трудові відносини продовжені за згодою сторін, а також, маючи строк до 05.09.2013 року для написання особистої заяви про прийняття на роботу, оскільки у листі-повідомленні було лише вказано, що 31.08.2013 року закінчується термін укладеного контракту і його буде продовжено з 01.09.2013 року на 2013-2014 навчальний рік та прямо не вказайо, що його буде звільнено у зв'язку із закінченням строку дії контракту, ним особисто 05.09.2013 року подано заяву про прийняття на роботу до Костянтинівського індустріального технікуму ДВНЗ Дон НТУ та безпосередньо до Донецького національного технічного університету на ім'я ректора Мінаєва O.A., що підтверджується копією заяв про прийняття на роботу з резолюцією ректора. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 39 КЗпП України, строкові трудові договори, що були переукладені на один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 (за згодою сторін), вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Оскільки трудові договори між ним та Костянтинівським індустріальним технікумом ДВНЗ Дон НТУ переукладалися декілька разів, а саме, кожний рік з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2013 року, він прийшов до висновку, що дію строкового трудового договору (контракту), укладеного між Костянтинівським індустріальним технікумом ДВНЗ Дон НТУ та ним, [PERSON], слід вважати продовженою на невизначений строк. У зв'язку з тим, що він працював за трудовим контрактом, термін дії якого відповідно до норм законодавства (ст. 39-1 КЗпП України) продовжено на невизначений строк, звільнити його можна лише з підстав, прямо передбачених законом і не пов'язаних з підставами припинення дії трудових контрактів. Отже, розірвання трудового договору можливо лише на загальних умовах, передбачених КЗпП України. Однак він не мав наміру та бажання припиняти трудові відносини, про що неодноразово повідомляв керівника закладу. Також, відповідно до статуту Донецького національного технічного університету, затвердженого Міністерством освіти і науки України 25.10.2008 року - приймати на роботу та звільнити з роботи викладацький склад та замісників директора Костянтинівського індустріального технікуму, притягати до дисциплінарної відповідальності, згідно з чинним законодавством, викладацький склад та замісників директора Костянтинівського індустріального технікуму, має право лише ректор Донецького національного технічного університету, таким чином, процедура звільнення мене із займаної посади була порушена. Тому наказ про закінчення терміну дії контракту № 18-к від 30.08.2013 року він вважає незаконним, та просить суд його скасувати та поновити його на посаді викладача механічних дисциплін. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Його середньоденний заробіток, відповідно до доданої довідки складає 182,48 гривень (заробітна плата за липень-серпень 2013 року складає 8211,40 гривні, кількість робочих днів за вказані місяці - 458211,40 : 45 = 182,48). Час вимушеного прогулу за період з 3 вересня 2013 року па 20 вересня 2013 року включно, становить 15 робочих дні, тоді середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме 2737,20 гривень (182,48 грн. х 15 дн.). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) іпкоди» у відповідно до якої, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, що проявилося в зміні укладу його життя, погіршенні стану його здоров'я, а також те, що при звільненні відповідачем були порушені його законні права, необхідності доводити неправомірність звільнення, у зв'язку з чим витрачати особистий час, додатково витрачати зусилля для організації свого життя. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн.. На підставі викладеного позивач просить суд: наказ про звільнення його з займаної посади викладача механічних дисциплін Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» за ст. 36 ч.1 п.2 КЗпП України (закінчення терміну дії контракту № 18-к від 30.08.2013 року) визнати незаконними та скасувати його; поновити його на посаді викладача механічних дисциплін Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет»; стягнути з Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» (ідентифікаційний код 36512800) на його користь (ідентифікаційний код [NUMBER]) середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь (ідентифікаційний код [NUMBER]) моральну шкоду в розмірі 2000 ( дві тисячі) грн.. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Також повідомили, що позивач не мав наміру припиняти трудові відносини з відповідачами, оскільки у нього було відповідне педнавантаження. 30 серпня 2013 року разом з усіма викладачами він писав заяву на ім'я ректора «ДонНТУ» про укладення з ним трудового договору на 2013-2014 навчальний рік, але його заяву комісія не прийняла і його повідомили про звільнення. Будь-яких повідомлень про те, що з ним не буде укладатися контракт на 2013-2014 навчальний рік, він не отримував. Представник відповідачів Ковальов М.В. та Сітало В.І. у судовому засіданні проти позову заперечували, надавши письмові заперечення, з яких вбачається, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог законодавства про працю та умов контракту. Крім того додали, що позивач виявив бажання на початку навчального року піти на пенсію, що і стало однією з причин його звільнення та відмови в укладанні нового контракту. Позивач дійсно з 05.09.2013 року оформив собі пенсію за віком. Просили суд у позові відмовити, оскільки відповідно до Закону України «Про освіту» праця викладачів передбачається тільки на основі строчного контракту, переукладання якого на свідчить, що трудові відносини перейшли у безстрокові. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представників відповідачів Ковальова М.В. та Сітало В.І., дослідивши надані сторонами докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з відповідачами, а саме: Позивач працював у відповідача на контрактній основі з 01 січня 2005 року, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу № 135 від 31.09.2005 року зі строком дії 1 рік (а.с. 7). Відповідно наказу № 12 від 29.06.2006 року, дія контракту була продовжена та 01.09.2006 року, він був прийнятий на роботу з повним навантаженням викладачем механічних дисциплін. У 2008 році, у зв'язку з реорганізацією, Костянтинівський індустріальний технікум було перейменовано у Костянтинівський індустріальний технікум ДВНЗ «Донецький національний технічний університет». Відповідно до наказу № 14 від 20.01.2011 року він був призначений виконуючим обов'язки директора технікуму; відповідно до наказу № 08 від 28.02.2011 року він був затверджений директором технікуму, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с. 16-22). На підставі його заяви позивача (а.с. 36) та наказу № 394-к від 12.12.2011 року, дія контракту була продовжена і він був переведений на посаду викладача механічних дисциплін (а.с. 10). Далі, відповідно до наказу № 57 к від 31.08.2012 року, дія контракту була продовжена та позивач [PERSON] був переведений на посаду викладача механічних дисциплін на строк з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року (а.с. 11-12). 05 липня 2013 року позивач поштою отримав лист Костянтинівського індустріального технікуму ДЗ ДНТУ з повідомленням, що 31 серпня 2013 року закінчується термін дії укладеного з ним контракту і його може буде продовжено з 01.09.2013 року на 2013-2014 навчальний рік при наявності педагогічного навантаження або припинено згідно ч.1 п.2 ст. 36 КЗпП України. 29 серпня 2013 року йому було видане учбове навантаження на 2013-2014 навчальний рік, що підтверджується учбовим навантаженням викладача [PERSON] на 2013-2014 навчальний рік. 30.08.2013 року позивач був ознайомлений з наказом № 18-к від 30.08.2013 про звільнення у зв'язку з закінченням терміну дії договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 39). Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступниз підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт с особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. 30 серпня 2011 року та 31 серпня 2012 року з позивачем були укладені контракти про роботу викладачем механічних дисциплін у Костянтинівському індустріальному технікумі з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2012 року та з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року відповідно (а.с. 12, 38). В зв'язку; із закінченням дії контракту від 31 серпня 2012 року наказом ректора державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» № 18-к від 30 серпня 2013 року позивача звільнено з 31 серпня 2013 року (а.с. 39). Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗлІІ України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 39і КЗпП України трудові договори, Що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Таким чином, укладення контракту на строк з урахуванням ч. 3 ст. 21 КЗпП України підпадає під ч. 2 ст. 23 КЗпП України, що виключає при переукладенні контракту декілька разів застосування ч. 2 ст. 39 КЗпП України. Крім того, контракт укладено за наявності волевиявлення позивача та його погодження з такою формою працевлаштування, а також обізнаності про те, що у разі закінчення строку дії контракту трудові відносини припиняються. Таким чином, суд вважає, що припинення трудового контракту після закінчення його строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом. У цей же час він виразив і волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений. Власник не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 7.1.1 контракту, контракт припиняється після закінчення строку його дії, тобто з 01 вересня 2013 року. Оскільки звільнення позивача проведено згідно із законом, його права при цьому не порушені - підстави для задоволення його вимог відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, у відповідності з положеннями статей 54 ч.3 ЗУ «Про освіту», ст.ст. 21 ч.3, 23 ч.2, 39-1 ч.2 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 119, 207, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed