Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

19 березня 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контра Дніпропетровської області про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову [PERSON] , [PERSON] посилалися на те, що [INFO] помер [PERSON] . На день його смерті з ним проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частку у спільному сумісному майні, а саме на квартиру [ADDRESS] . Позивачі вказують на те, що спірна квартира належить їм та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 березня 2004 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням № 07027 від 09 березня 2004 року, записаного в реєстрову книгу за № 5167006. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є позивачі: дружина та син спадкодавця. У встановлений законом строк позивачі [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, звернулися до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а в подальшому про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у спільному сумісному майні, що належала померлому [PERSON] , проте відповіддю державного нотаріуса від 01 квітня 2020 року за вих. 362/02/14 у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено з тих підстав, що неможливо визначити обсяг спадкового майна. За цих обставин, позивачі [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, посилаючись на приписи ст. ст. 368, 370, 372 ЦК України вважають, що спірне нерухоме майно належить їм та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частинах, тобто по 1/3 частці кожному. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] та [PERSON] просили суд: -визначити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (Свідоцтво про право власності на житло, видане 22 березня 2004 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням № 07027 від 09 березня 2004 року, записане в реєстрову книгу за № 5167006) - рівними, а саме по 1/3 частці кожному. - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] на квартиру [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частиниквартири [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частиниквартири [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 20 березня 20207 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 25 травня 2020 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 06 липня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23 березня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, ухвалити рішення згідно з нормами чинного законодавства. Представник третьої особи Новомосковської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 березня 2004 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням № 07027 від 09 березня 2004 року, записаного в реєстрову книгу за № 5167006 належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 22 березня 2004 року. Встановлено, що [INFO] у віці 65 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 22 січня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2019 року. У встановлений законом строк позивачі [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, звернулися до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а в подальшому про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у спільному сумісному майні, що належала померлому [PERSON] , проте відповіддю державного нотаріуса від 01 квітня 2020 року за вих. 362/02/14 у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено з тих підстав, що неможливо визначити обсяг спадкового майна. Вирішуючи спір по суті в частині заявлених позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Суд також враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3, 4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки [PERSON] , [PERSON] і померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності належить по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд прийшов до наступного. Як вже було встановлено [INFO] у віці 65 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 22 січня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2019 року. Спадкова справа № 153/2019 заведена 06 червня 2019 року, номер у спадковому реєстрі 64290320, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60367696 від 29 травня 2020 року. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Право приватної спільної сумісної власності за померлим зареєстроване 22 березня 2004 року за реєстраційним № 5167006 у Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3128110 від 22 березня 2004 року. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 16 жовтня 2003 року, власниками квартири [ADDRESS] є померлий [PERSON] та позивачі [PERSON] , [PERSON] . Квартира складається з: 1-ої кімнати площею 11,1 кв.м; 2-ої кімнати площею 18,3 кв.м; 3-ої кімнати площею 13,9 кв.м; кухні площею 8,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридору площею 8,8 кв.м, вбудованої шафи площею 0,8 кв.м та обладнана балконом (терасою) площею 0,9 кв.м., лоджією площею 1,8 кв.м. У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернулися позивачі [PERSON] (дружина спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця), інших спадкоємців судом не встановлені. Згідно відповіді державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубової О.С. від 01 квітня 2020 року за вих. 362/02/14 позивачу [PERSON] та позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено з тих підстав, що неможливо визначити обсяг спадкового майна. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити, якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно з п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Як вже встановлено судом, частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірне спадкове нерухоме майна становить 1/3 частки. Таким чином, після смерті [PERSON] частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а саме по 1/6частці за кожним. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлені родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцями, а саме, що [PERSON] , померлий [INFO] року був чоловіком позивача [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 січня 1978 року) та батьком позивача [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06 грудня 1982 року). Отже, дружина та син померлого є спадкоємцями за законом першої черги. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Встановлено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 4826 від 08 жовтня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] у передбачений законом спосіб набув право власності на належну йому частину у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, його 1/3 частка у спільній сумісній власності визначена в судовому порядку, позивачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, а тому за позивачами, кожним окремо, слід визнати право власності на 1/3 частини спірної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивачів. На підставі викладено та

Outcome: approved