Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

18 липня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок номер [ADDRESS] що підтверджується Актом про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами та рішенням Згурівського райвиконкому про передачу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями [NUMBER] від 21.11.1991. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1213 га, з кадастровим номером [NUMBER], приватизована та на ім'я позивача виготовлений державний акт серії [NUMBER] Рішенням Згурівського районного суду від 18.03.2009 по справі № 2-о-6/09 про встановлення юридичного факту встановлено факт належності Акту про передачу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами [PERSON]. При зверненні позивача до Згурівської районної державної нотаріальної контори для реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та подальшого його відчуження, йому було повідомлено про неоговорені виправлення, а саме: дописки, закреслення, підтирання тексту, забілювання тексту коректором у правовстановлюючому документі - Акті, Акт не відповідає вимогам чинного законодавства і є по суті зіпсованим, у зв'язку з чим було відмовлено у реєстрації права власності та рекомендовано звернутися до Згурівського районного суду Київської області. Позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач Згурівська селищна рада Київської області в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, направила до суду заяву про розгляд справи без участі її представника, позов визнає у повному обсязі, про наслідки визнання позову до розгляду справи по суті ознайомлена. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Уповноважений представник третьої особи [PERSON] надала суду письмові пояснення щодо позову, проти позовних вимог не заперечує, просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд визнав можливим розглядати справу без участі осіб, які беруть участь у справі, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи наявність для того законних підстав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до акту про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з Постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991 Київське ТВО автотранспорту передало в особисту власність [PERSON] будинок [ADDRESS] Цей акт містить виправлення, забілювання тексту коректором. У акті зазначено прізвище «[PERSON]» замість «[PERSON]», по батькові «[PERSON]» замість «[PERSON]». Згідно з відміткою Переяслав-Хмельницького міжміського бюро технічної інвентаризації на вищезазначеному акті домоволодіння [ADDRESS] «зарегистрировано по праву личной собственности за [PERSON]» (російською мовою), та записано в реєстрову книгу за № 8, інвентаризаційна справа № 1758 від 06.02.1992. Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.03.2009 у справі № 2-о-6/09 за заявою [PERSON], заінтересована особа: Державне підприємство «Київпасервіс» про встановлення факту належності правовстановлюючого документа встановлено, що Акт про передачу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з Постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 року та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991 року, виданий Київським територіальним виробничим об'єднанням автотранспорту на ім'я [PERSON] про передачу в особисту власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] в дійсності належить [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]. Суд вважає, що факт належності [PERSON] вказаного вище житлового будинку знайшов своє підтвердження в суді, про що свідчать: рішення виконавчого комітету Згурівської районної Ради народних депутатів Київської області № 172 від 21.11.1991, де у п. 2 зазначено «затвердити акти передачі житлових будинків по [ADDRESS] згідно приложеного списку» (а.с. 27); список евакуйованих із Поліського, де за № 23 зазначено «[PERSON]», «[ADDRESS]» (російською мовою) (а.с. 28-29); державний акт Серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,1213 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] (а.с.8); рішення Згурівського районного суду Київської області від 18.03.2009 у справі № 2-о-6/09 (а.с. 9-10); технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 11-18); будинкова книга для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS], відділ внутрішніх справ Згурівський (а.с. 19-23); довідка Виконавчого комітету Згурівського району Київської області № 1857 від 15.06.2018 про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с. 24); довідка Виконавчого комітету Згурівського району Київської області № 1858 від 15.06.2018 про те, що житловий будинок з надвірними будівлями 1991 року побудови, що розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві власності (а.с. 25). У відповіді № 1558/01-16 від 05.07.2018 на звернення [PERSON] до Згурівської районної державної нотаріальної контори з приводу реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] зазначається, що у вищезазначеному Акті містяться дописки, закреслення, підтирання тексту, забілювання тексту коректором, тобто є виправлення, які не оговорені, у зв'язку з чим йому було відмовлено в реєстрації права власності на вищевказаний будинок та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 44). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] фактично належить на праві приватної власності житловий будинок номер [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, який був переданий йому згідно Акту про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з Постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 року та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991, порушуються його права як власника житлового будинку, він позбавлений можливості вільно розпоряджатись належним йому будинком. Суд вбачає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок номер [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved