Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

18 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, у якому вказала, що її батьки перебували у шлюбі між собою до 17 листопада 2005 року. Вона народилася [INFO]. До її повноліття батько [PERSON] сплачував аліменти на її утримання. Зараз вона навчається на першому курсі денного відділення Національного університету цивільного захисту України в м. Харкові і буде навчатися до 30 червня 2020 року. Для продовження навчання їй необхідні кошти для придбання учбової літератури, канцелярських товарів, продуктів харчування, одягу, відвідування комп'ютерної бібліотеки, проїзду до місця навчання. Стипендію вона не отримує. У зв'язку з цим позивач потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач добровільно не бажає надавати їй матеріальну допомогу на навчання, хоча має таку можливість, оскільки він є працездатним, працює. Аліменти він нікому не сплачує, на його утриманні непрацездатних осіб немає. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця до закінчення її навчання. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі. На позові наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до повноліття доньки [PERSON] він сплачував аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини свого доходу. Боргу по аліментам він не має. Після досягнення донькою повноліття він пропонував їй та її матері добровільно надавати матеріальну допомогу на навчання доньки через бухгалтерію підприємства, на якому він працює, написавши відповідну заяву. Але вони відмовилися, забажали, щоб на це було рішення суду. Крім доньки [PERSON] він має ще одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На його утримання він також сплачує аліменти з 2011 року за рішенням суду у розмірі 1/6 частини свого доходу. Про це доньці було відомо, але вона цей факт спотворила, вказавши в позові неправду. [PERSON] вказав, що він не згоден з розміром аліментів, які бажає отримувати донька, згоден сплачувати їй 16,5 % від свого доходу. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, встановив наступне. [PERSON] є батьком [PERSON] і проживає окремо від неї. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчання на першому курсі на денній формі навчання у Національному університеті цивільного захисту України в м. Харкові. Строк навчання закінчується 30 червня 2020 року. Суд вважає, що у зв'язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків. Згідно зі ст.. 199 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту добровільного надання матеріальної допомоги доньці, тому суд вважає, що є всі підстави для стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] згоден сплачувати аліменти доньці [PERSON] у розмірі 16,5 % від свого доходу, але, відповідно до законодавства, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача у частці від його доходу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальний стан відповідача, те, що він працює, можливість надання позивачу матеріальної допомоги її матір'ю, той факт, що у відповідача на утриманні перебуває неповнолітній син, на утримання якого він сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини свого доходу, і вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. З відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача в розмірі 1/6 частини його доходу на місяць до закінчення її навчання, але без урахування часу канікул, оскільки в цей час позивач не несе витрат, пов'язаних з процесом навчання: не їздить до навчального закладу, не харчується у їдальні тощо. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь державного бюджету м. Дружківки у сумі 640,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial