Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

18 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 364854 грн. 23 коп., процентів за користування позикою в сумі 134926 грн. 79 коп., збитків від інфляції в сумі 34238 грн. 62 коп. та 32 836 грн. 88 коп. 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.03.2014 року відповідач позичив у позивача 42000 гривень зі строком повернення до 01.10.2014 року. Цього дня відповідач позичив у позивача 12195 доларів США зі щомісячною сплатою відсотків у розмірі 117 доларів США, також зі строком повернення до 01.10.2014 року. Проте у визначений час гроші за двома договорами позики не повернув та ухиляється від їх повернення. На підтвердження факту отримання відповідачем позики заявник надав оригінали розписок. Заявник стверджує, що між ним та відповідачем виник спір з приводу неповернення останнім позичених грошей, оскільки факт наявності у позивача боргової розписки свідчить про те, що до цього часу боргові зобов'язання не погашені, тому позивач змушений звернутись до суду з позовом для захисту своїх прав. В судове засідання позивач та його представник за довіреністю [PERSON] не з'явилися, представник позивача надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.03.2014 року сторони у справі уклали договір позики: позивач передав у власність відповідача 42000 гривень та 12195 доларів США, а останній зобов'язався повернути отримані кошти до 01.10.2014 року. За договором позики коштів в доларовому еквіваленті сторони домовились про щомісячну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 117 доларів США. Укладення договору позики підтверджується розписками, оригінали яких перебували у позивача та долучені ним до справи (а.с.8, а.с.9). Проте відповідач не виконав зобов'язання в обумовлений строк. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Термін виконання зобов'язання, передбаченого цим договором, настав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, яку суд зобов'язаний застосовувати при ухваленні рішень. Крім цього, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено 2 договори позики та їх предметами виступають грошові кошти в сумі 42000 гривень та 12195 доларів США. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1.він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2.позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони не визначили сплату процентів за користування коштами в національній валюті, а тому слід застосовувати рівень облікової ставки НБУ та відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами в сумі 117 доларів США на місяць за договором позики, вираженим в доларах США, відповідно. Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, а тому сума процентів, які відповідач має сплатити за користування грошовими коштами за період з 16.05.2014року по 14.05.2017року (з урахуванням з строку позовної давності) складає 134926 грн. 79 коп. (розрахунок а.с. 11). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розмір трьох відсотків річних в грошовому еквіваленті, починаючи з 02 жовтня 2014року по день подачі позову - 14 травня 2017 року в межах заявлених позивачем вимог становить 32836 грн. 88 коп. розрахунок а.с.13), втрати від інфляції за період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року склали 34238 грн. 62 коп. (розрахунок а.с.12). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 364854 грн. 23 коп., процентів за користування позикою в сумі 134926 грн. 79 коп., збитків від інфляції в сумі 34238 грн. 62 коп. та 32 836 грн. 88 коп. 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 5668 грн. 56 коп.

Outcome: approved