Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

18.09.2014 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, не забезпечує дитину необхідним та фактично з 2010 року ухиляється від виховання сина. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, у своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задоволити. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд розглянув справу в його відсутності, за наявними в ній матеріалами. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що на користь малолітньої дитини доцільно позбавити її матір батьківських прав у зв'язку з ухиленням останньої від виконання нею батьківських обов'язків по догляду за дитиною. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Як вбачається із матеріалів справи, відомості про батька дитини були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. Із листів головного лікаря Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні № 186/01-18 від 22.03.2010 року та № 688/01-18 від 09.09.2010 року вбачається, що мати дитини неодноразово викликала педіатра для огляду важкого стану дитини - після огляду лікарем дитини була здорова. Разом з тим, вбачається, що мати малолітнього [PERSON] зловживала алкоголем, її психічний стан спричиняв загрозу здоров'ю та життю дитини. На підставі наведеного головним лікарем було ініційовано питання щодо влаштування малолітнього в будинок дитини. 08.10.2010 року [PERSON], [INFO], на підставі рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 317 від 01.10.2010 року та № 360 від 27.10.2010 року, влаштовано в Свалявський будинок дитини до досягнення ним трирічного віку, як дитину мати якої залишила її в дитячій лікарні. Як вбачається з листів головного лікаря обласного Будинку дитини № 227 від 01.04.2011 року, № 498 від 08.08.2011 року, № 660 від 20.10.2011 року, № 709 від 08.11.2011 року, № 60 від 02.02.2012 року, № 474 від 25.06.2012 року, № 913 від 12.11.2012 року, за час перебування малолітнього [PERSON] в обласному Будинку дитини ні батьки, ні рідні до дитини не навідувалися і не навідуються, нею не цікавилися і не цікавляться, участі в її вихованні та утриманні не приймають, на підставі чого неодноразово порушувалось питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 3 від 15.01.2014 року [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON]. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 481/14-25 від 16.09.2014 року виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, про підготовку її до самостійного життя. Згідно з частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, передбаченої законом. Згідно з частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо неї. Відповідно до пунктів 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно зі статтею 164 Сімейного кодексу України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено в судовому засіданні відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, не забезпечує дитину необхідним, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. На підставі наведеного, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 218 ЦПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Outcome: approved