Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

19.02.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги (вивезення твердих побутових відходів), з урахуванням 3 % річних та витрат від інфляції у розмірі 1408,94 грн., з яких основна сума боргу 1309,76 грн., суми інфляції - 60,18 грн. та 3 % річних - 39,00 грн. Також просив суд стягнути на користь позивача судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказував, що Лозуватське ЖКП є виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів на території Лозуватської сільської ради, у зв`язку з чим надає вказані послуги мешканцям, в тому числі [PERSON] , яка є наймачем домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та відповідно споживачем наданих послуг з вивезення твердих побутових відходів. Лозуватське ЖКП взяті на себе зобов`язання виконує належним чином, надаючи відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів, але відповідач споживаючи послуги, оплату послуг виконує неналежним чином, у зв`язку з чим має заборгованість, на яку нарахована сума інфляційних втрат та 3 % річних. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечував(а.с. 28). Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 25, 30), в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, відзиву не подано. Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленим належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів у силу ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Лозуватське ЖКП, відповідно до рішення Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 943-ХХХІV/VI від 27.02.2015, визнане виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів на території Лозуватської сільської ради Криворізького району (а.с. 2, 9-10). Як слідує, з акта складеного депутатом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 17.02.2020, [PERSON] разом з двома членами сім`ї, з моменту реєстрації за місцем проживання, постійно проживала за адресою: [ADDRESS] та в період з 01.05.2013 по 17.08.2017 користувалася послугою Лозуватського ЖКП з вивезення твердих побутових відходів без укладення договору про надання послуг (а.с. 12). Доказів в спростування обставин вказаних в акті, відповідач не надала. 18.08.2017 укладено договір між Лозуватським ЖКП та [PERSON] про надання послуг зі збирання та вивезення твердих побутових відходів № 114006, згідно п. 1.1., 4.2.1 якого споживач доручив виконавцю надавати йому послуги зі збирання та вивезення твердих побутових відходів накопичених у споживача за адресою: [ADDRESS] , а споживач зобов`язався своєчасно, не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем здійснювати оплату наданих послуг. Сторони погодили, що договір діє з 18.08.2017, та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії, однією із сторін не буде заявлено про відмову від нього (а.с. 11). Позивач зобов`язання з вивезення твердих побутових відходів виконує належним чином, надаючи споживачу вказані послуги за адресою його проживання, але відповідач свої зобов`язання з оплати послуг виконував неналежним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, у зв`язку з чим у неї сформувалася заборгованість. Перевіривши розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд встановив, що за період з 01.12.2017 по 01.02.2020 відповідачу надано послуги з вивезення твердих побутових відходів на загальну суму 1315,50 грн. (31,5 + 42х2 +49х12 +72 +54х10). У період з 01.12.2017 по 01.02.2020 відповідачем сплачено суму 974,72 грн. (востаннє в травні 2019), які як вказував позивач, у зв`язку з не зазначенням відповідачем конкретного періоду за який здійснювалася оплата, віднесені на рахунок погашення заборгованості минулих періодів. Так, на станом на 01.12.2017 заборгованість відповідача складала - 968,98 грн. (а.с. 5). Відповідно, з урахування суми заборгованості, яка існувала на 01.12.2017 - 968,98 грн., вартості наданих послуг за період з 01.12.2017 по 01.02.2020 - 1315,50 грн. та вартості внесених платежів за вказаний період - 974,72 грн., загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] склав 1309,76 грн. (968,98 грн. + 1315,50 грн. - 974,72 грн.). Відповідач в судове засідання не з`явилася, факт наявності зобов`язальних правовідносин не заперечив, розрахунок заборгованості не спростувала, зауважень щодо наданих позивачем послуг та їх вартості не висловила. Про існування заборгованості за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів, відповідач повідомлялася засобами поштового зв`язку, що підтверджується змістом досудової вимоги від 23.01.2020 № 82 та поштовим повідомленням про її вручення відповідачу (а.с. 13-14), але заборгованість не сплатила. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи», побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення. Зі змісту ст.ст. 8, 9 Закону України «Про відходи», слідує, що відходи є об`єктом права власності. Суб`єкти права власності володіють, користуються розпоряджаються відходами в межах, визначених законом. Споживачі мають вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів. Згідно зі ст. 901, 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивач про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі - 1309,76 грн., а також вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з урахування 3 % річних - 39 грн. та суми інфляційних втрат - 60,18 грн. (а.с. 8). Оскільки рішення суду ухвалено на користь позивача, яким сплачено судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2102 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2102 грн., в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved