Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

19.01.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «ТЮФ Ренйланд Україна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він є громадянином Німеччини, у жовтні 2013 року уклав з ТОВ «ТЮФ Рейнлад Україна» трудовий договір, за умовами якого його було прийнято на посаду менеджера систем якості . Термін дії договору було визначено на період дії дозволу на працевлаштування, оскільки його укладенню передувало отримання ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» дозволу на працевлаштування №51169, виданого відповідно до наказу Київського міського центру зайнятості №159 від 12.09.2013 року про прийняття рішення про видачу (продовження дії) дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні, строк дії дозволу до 12.09.2014 року. За погодженням з директором ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» він пішов у відпустки з 30.12.2013 року по 02.01.2014 року та з 06.01. по 10.01.2014 року в рахунок основної відпустки за 2013 рік. Після виходу з відпустки він дізнався, що його звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, а саме у зв»язку з закінченням строку трудового договору. Таке його звільнення вважає незаконним оскільки на час звільнення у відповідача не було законних підстав. Стверджував, що трудовий договір на підставі якого він перебував у трудових відносинах із ТОВ «ТЮВ «Рейнланд Україна» є строковим, термін дії якого визначено - на період дії дозволу на працевлаштування. Відповідно до витягу з наказу Київського міського центру зайнятості за №159 від 12.09.2013 року ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» отримало дозвіл №51169 про застосування праці на посаді менеджера систем якості громадянина Німеччини [PERSON] на строк до 12.09.2014 року. На виконання п. 25 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого Постановою КМ України від 27.05.2013 року за №437 ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» у жовтні 2013 року укладений з ним трудовий договір подало до Київського міського центру зайнятості, а тому станом на 27.12.2013 року законні підстави для його звільнення у зв»язку з закінченням строку трудового договору у відповідача були відсутні. Крім того стверджував, що 27.12.2013 року він перебував на своєму робочому місці у відповідача, однак жодним чином не був проінформованим про те, що анульовано дозвіл на його працевлаштування, що є підставою для його звільнення, з наказом про звільнення також ознайомлений не був. Посилаючись на незаконність звільнення, а також не виконання обов»язку щодо ознайомлення з наказом про звільнення у день його видачі, не видача трудової книжки, не проведення розрахунку, просив скасувати наказ від 27.12.2013 року ТОВ «ТЮВ «Рейнланд Україна» про його звільнення з посади менеджера систем якості, поновити на посаді з 27.12.2013 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.12.2013 року по день ухвалення рішення суду, стягнути грошову компенсацію на відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 25 000, 00 грн.. 16.06.2014 року представник позивача подав заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, який просив : скасувати наказ від 27.12.2013 року про його звільнення з посади менеджера систем якості ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна», поновити на роботі з 27.12.2013 року, стягнути з ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» заборгованість з оплати грошових коштів на найм квартири за період з січня по грудень 2013 року у розмірі 15 600, 00 Євро, що за курсом НБУ складає 246 292, 80 грн., заборгованість з оплати грошових коштів за найм квартири, що утворилася з січня по травень 2014 року у розмірі 6 500, 00 Євро, що за курсом НБУ складає 102 622, 00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2013 року по день постановлення рішення суду в розмірі 223 493, 50 грн., а також компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 грн. В обґрунтування збільшених позовних вимог позивачем додатково зазначено, що між ним та ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» 01.09.2007 року було укладено безстроковий трудовий договір. Відповідно до пункту 5 зазначеного трудового договору оплата його праці мала складати 2 500, 00 євро з яких 1 250, 00 євро ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» сплачувало на його банківський рахунок, відкритий у Німеччині, а суму еквівалентну 1 250, 00 євро сплачувати на території України в національній валюті відповідно до обмінного курсу валют. Крім того, умовами цього ж договору передбачено, оплату ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» коштів у розмірі 1 300, 00 євро щомісяця на оплату найманої ним квартири. Одночасно позивач стверджує, що з жовтня 2013 року трудові правовідносини з відповідачем були оформлені строковим трудовим договором на строк дії дозволу на його працевлаштування, яке було видано ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна київським міським центром зайнятості. Також позивач стверджує, що в електронному листуванні з директором ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» від 29.12.2013 року останній повідомив, що вечором 28.12.2013 року отримав повідомлення від Київського міського центру зайнятості про анулювання дозволу на його працевлаштування, рішення щодо отриманого повідомлення на час листування ще прийнято не було. Повернувшись з відпустки дізнався, що його звільнено з посади менеджера систем якості ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» з 27.12.2013 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Його звільнення є незаконним, оскільки станом на 27.12.2013 року у відповідача не було наказу Київського міського центру зайнятості про анулювання дозволу на його працевлаштування відповідно у відповідача не було підстав для його звільнення за ч. 2 ст. 36 КЗпП України. Крім того, 27.12.2014 року він перебував на робочому місці, однак з наказом про звільнення ознайомлений не був. Представники відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що працевлаштування позивача у ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» мало місце у зв»язку з отриманням дозволу на застосування праці громадянина іншої держави Київським міським центром зайнятості. Наказом Київського міського центру зайнятості від 20.12.2013 року за №357 було анульовано дозвіл №51169 від 12.09.2013 року про застосування товариством праці позивача, який є громадянином Німеччини, а тому 27.12.2013 року було видано наказ про звільнення останнього у зв»язку з закінченням строку трудового договору. Трудові правовідносини, що існували у ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» з [PERSON] врегульовані строковим трудовим договором від 11.10.2013 року, а тому підстави для задоволення позовних вимог, викладених у заяві про збільшення позовних вимог з підстав наявності у [PERSON] трудових правовідносин із ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» за безстроковим трудовим договором від 01.09.2007 року у суду не має, оскільки зазначений договір за формою та змістом не відповідає чинному законодавству України. Також представник позивача стверджував, що позивач був звільнений з роботи на законних підставах, станом на час вирішення справи судом дозвіл на його працевлаштування відсутній, ап. Тому останній не може бути поновлений на роботі. Крім того, з моменту звільнення позивача, останній перебуває у трудових відносинах із товариством на підставі цивільно-правових угод, а тому не зазнав будь-яких моральних страждань у зв»язку зі звільненням. Представник третьої особи [PERSON] вважав, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки його трудові відносини з ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» існували виключно на підставі строкового трудового договору який було розірвано на виконання вимог Закону України «Про зайнятість населення», а безстроковий договір від 01.09.2007 року на який посилається позивач не укладався сторонами. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Представник Київського міського центру зайнятості, будучи присутнім у судовому засіданні стверджував, що центром 20.12.2013 року було анульовано наданий ТОВ «ТЮФ «Рейнланд Україна» дозвіл №51169 на працевлаштування [PERSON] з тих підстав, що товариство порушило строки укладення трудового договору. У судовому засіданні 06.11.2014 року представник третьої особи Київського міського центру зайнятості, відсутній. Про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, однак про причини неявки представника суд не повідомлено. З огляду на викладене, врахувавши думку учасників судового розгляду справи, суд визнав за можливе завершувати судовий розгляд справи за відсутності представника Київського міського центру зайнятості. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином Федеративної Республіки Німеччина (а.с. 154-155). За правилами ч.1 ст. 42 Закону України» «Про зайнятість населення» підприємства, установи та організації мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на строк до одного року , якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Наказом Київського міського центру зайнятості №159 від 12.09.2013 року про прийняття рішення про видачу (продовження дії) дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» надано дозвіл на застосування праці на посаді менеджера систем якості громадянина Німеччини [PERSON], [INFO] до 12.09.2014 року (№51169 від 12.09.2013) (а.с.6). 11.10.2013 року між ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» та громадянином Німеччини [PERSON] було укладено трудовий договір, за умовами якого: працівник приймається на посаду менеджера систем якості; договір є строковим; термін дії договору - на період дії дозволу на працевлаштування (відповідно до витягу з наказу Київського міського центру зайнятості №159 від 12.09.2013 року про прийняття рішення про видачу (продовження дії) дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні строк дії дозволу №51169 до 12.09.2014 р.); за виконання обов»язків, передбачених цим договором, працівнику виплачується заробітна плата у строки, встановлені законодавством України; розмір заробітної плати працівника становить 14 375 грн. 00 коп. на місяць, з якої роботодавець вираховує усі податки та збори на соціальне страхування, які передбачені діючим законодавством України; роботодавець має право звільнити працівника у випадках прогулу, з інших причин, встановлених чинним законодавством; спори між сторонами .вирішуються в порядку, встановленому чинним законодавством України; цей договір припиняється у разі закінчення строку його дії, за угодою сторін, рішенням суду або у випадках прямо передбачених чинним законодавством. (а.с.5). Наказом директора ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» [PERSON] №236/1-13 від 11.10.2013 року прийнято [PERSON] на посаду менеджера систем якості ТОВ «ТЮФ Ренйланд Україна» з 11.10.2013 року. Підстава: строковий трудовий договір №б/н від 11.10.2013 року. (а.с.150). 24.12.2013 року Київським міським центром зайнятості листом за №14-12547 направлено на адресу ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» повідомлення про анулювання дозволу на застосування праці іноземця, яке отримано ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» 27.12.2013 року та зареєстровано за вхідним №70 (а.с.79). Як видно зі змісту зазначеного вище повідомлення, Київський міський центр зайнятості повідомив ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна», що відповідно до рішення комісії та наказу Київського міського центру зайнятості від 20.12.2013 року №357, анульовано дозвіл №51169 від 12.09.2013 року на застосування праці громадянина Німеччини [PERSON] на посаді менеджера систем якості у зв»язку з поданням роботодавцем копії укладеного трудового договору (контракту) з іноземцем з порушенням визначених строків. 27 грудня 2013 року ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» видало наказ №337-13 про звільнення менеджера систем якості [PERSON] з займаної посади 27.12.2013 року у зв»язку з закінченням терміну строкового трудового договору (анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства), відповідно до ст. 36 п.2 КЗпП України. Підстава: рішення комісії та наказ Київського міського центру зайнятості від 20.12.2013 року №537, повідомлення Київського міського центру зайнятості від 24.12.2013 року вих..№14-12547, вхідний №70 від 27.12.2013 року (а.с.80). Відповідно до статтей 21,23,36 КЗпП України: трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.; трудовий договір може бути - безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.; підставою припинення трудового договору є - закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Наразі, суд приходить до висновку, що після отримання ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» повідомлення Київського міського центру зайнятості про анулювання дозволу на працевлаштування [PERSON], відповідач у справі правомірно 27.12.2013 року видав наказ про звільнення позивача у зв»язку з закінченням терміну строкового трудового договору, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Такі дії ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» відповідали вимогам ч. 1 ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», умовам п. 5.3. укладеного сторонами у справі строкового трудового договору, а також п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Однак, [PERSON] оскаржив у порядку адміністративного судочинства виданий Київським міським центром зайнятості 20.12.2013 року наказ №357 про анулювання дозволу №51169 від 12.09.2013 року на застосування ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» праці громадянина Німеччини [PERSON] на посаді менеджера систем якості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року адміністративний позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Київського міського центру зайнятості від 20.12.2013 року №357 «Про анулювання дозволу №51169 від 12.09.2013 року на застосування ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» праці громадянина Німеччини [PERSON] на посаді менеджера систем якості.(а.с.36-39). Сторони в судовому засіданні визнали, що зазначена вище постанова Київського апеляційного адміністративного суду є чинною. Як видно зі змісту листа директора ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» за №39 направленого 10.06.2014 року на адресу Київського міського центру зайнятості ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» 28.04.2014 року отримало повідомлення №14-4-634 Київського міського центру зайнятості про скасування рішення щодо анулювання дозволу на застосування праці громадянина ФР Німеччина [PERSON] на посаді менеджера систем якості. Посилаючись на: фактичне припинення 27.12.2013 року трудових відносин між ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» та громадянином Німечччини [PERSON] у зв»язку з достроковим закінченням строку дії трудового договору; виключення зі штатного розпису товариства штатної одиниці «менеджер систем якості»; з 28.12.2013 року відсутність будь-яких трудових договорів між товариством та [PERSON] на підставі дозволу на застосування праці іноземців №51169; відсутність звернення [PERSON] щодо укладення трудового договору ТОВ ТЮФ «Рейнланд Україна» просило - анулювати дозвіл на застосування праці громадянина ФРН [PERSON] №51169 на посаді « менеджер систем якості». (а.с.115). 25.07.2014 року листом за №14-7926 Київський міський центр зайнятості повідомив ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна», що на підставі отриманого від ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» листа щодо дострокового розірвання трудового договору з іноземцем, відповідно до наказу Київського міського центру зайнятості від 13.06.2014 року №336 та рішення комісії, дозвіл за №51169 на застосування праці гр. Німеччини [PERSON], був анульований (а.с.147). [PERSON] скористався своїм правом на оскарження в порядку адміністративного судочинства дій Київського міського центру зайнятості з приводу видачі 13.06.2014 року наказу №336 у частині анулювання дозволу №51169 від 12.09.2013 року на застосування ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» його праці, як громадянина Німеччини. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2014 року, яка набрала законної сили 23.10.2014 року в адміністративному позові [PERSON] відмовлено. (а.с.203-209). Зазначеними вище судовим рішенням та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.102014 року постановленою за результатами апеляційного провадження, судами в порядку адміністративного судочинства, було встановлено, що ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» направило на адресу Київського міського центру зайнятості лист №39 в якому просило анулювати дозвіл №51169 на застосування праці громадянина ФРН - [PERSON]. Цим же листом роботодавець повідомляв, що: трудові відносини між ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» та громадянином Німеччини [PERSON] формально та фактично припинені 27.12.2013 року. У зв»язку з достроковим закінченням строку дії трудового договору. У зв»язку з виробничою необхідністю з 30.12.2013 року штатна одиниця «менеджер систем якості» виключена зі штатного розпису ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна». З 28.12.2013 року між ТОВ «ТЮФ РейнланУкраїна» та громадянином Німеччини [PERSON] не укладався трудовий договір. Починаючи з 28.12.2013 року громадянин Німеччини [PERSON] не звертався до ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» з приводу трудового договору. Судом апеляційної інстанції також було звернуто увагу на те, що строк дії дозволу від 12.09.2013 року №51169 сплив у вересні 2014 року, поновлення такого строку не передбачене нормами чинного законодавства, тобто фактично неможливе. За правилами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності). Правилами ст. 10 цього ж Кодексу передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правовідносинами, що склалися між сторонами у справі, обов»язок доказування покладено на відповідача. Звертаючись в суд з позовом, позивач просив скасувати наказ ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» від 27.12.2013 року про його звільнення, поновити його на посаді менеджера систем якості ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» з 27.12.2013 року, стягнути заборгованість з оплати грошових коштів на найм квартири, середній заробіток за час вимушеного прогулу. Підставою для скасування наказу про звільнення просив визнати те, що на момент видачі наказу про його звільнення ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» не мало наказу Київсьбкого міського центру зайнятості №357 від 20.12.2013 року про анулювання дозволу на його працевлаштування. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, послався на те, товариство припинило трудові відносини з [PERSON] у зв»язку з достроковим закінченням строку дії трудового договору, а з 30.12.2013 року штатна одиниця «менеджер систем якості» виключена зі штатного розпису ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна». З 28.12.2013 року позивач не звертався до товариства з приводу укладення трудового договору, а строк дії дозволу на застосування товариством праці позивача сплинув, з моменту звільнення [PERSON] останній перебуває у трудових відносинах із товариством за цивільними угодами про надання послуг, отримує заробітну плату. Також стверджував, що зазначені обставини встановлені судовими рішеннями, а тому є обов»язковими при вирішенні позовних вимог [PERSON] про скасування наказу щодо його звільнення, поновлення на роботі. Однак, суд не може прийняти до уваги зазначені заперечення представника відповідача, а також погодитися з тим, що позивачем правильно визначено спосіб захисту його прав та інтересів з огляду на встановлені судом обставини. Як зазначено вище, судом встановлено, що між сторонами у справі з 11.10.2013 року існували трудові відносини, які були оформлені строковим трудовим договором на підставі дозволу № 51169 виданого 12.09.2013 року Київським міським центром зайнятості та достроково припинені 27.12.2013 року з підстав анулювання дозволу на застосування праці іноземця [PERSON] повідомлення про, що відповідачем було отримано 27.12.2013 року. За зазначених обставин дії ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» були такими, що відповідали вимогам закону та умовам укладеного сторонами строкового трудового договору. Проте, за умови визнання протиправним та скасування Київським апеляційним адміністративним судом наказу Київського міського центру зайнятості від 20.12.2013 року №357 «Про анулювання дозволу №51169 від 12.09.2013 року на застосування ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» праці громадянина Німеччини [PERSON] на посаді менеджера систем якості, який був підставою для звільнення позивача відповідно до наказу №337-13 від 27.12.2013 року, звільнення позивача є незаконним. На думку суду, після отримання ТОВ «ТЮФ Рейнланд Україна» повідомлення Київського міського центру зайнятості від 28.04.2014 року №14-4 634 (що визнано товариством у листі за №39 від 10.06.2014 року направленому до Київського міського центру зайнятості) про скасування рішення щодо анулювання дозволу на застосування праці громадянина ФРН [PERSON] на посаді «менеджера систем якості», відповідач мав обов»язок привести трудові правовідносини з позивачем у відповідність до строкового трудового договору, який було укладено на підставі дозволу №51169 від 12.09.2013 року або ж припинити їх з інших підстав. Однак, ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» 10.06.2014 року звернулося до Київського міського центру зайнятості з проханням анулювати дозвіл на застосування праці громадянина ФРН [PERSON] №51169 з тих підстав, що трудові правовідносини у товариства з громадянином ФРН [PERSON] формально і фактично припинені з 27.12.2013 року, з 28.12.2013 року останній не звертався до товариства щодо укладення трудового договору у той час, як у провадженні суду з 29.01.2014 року знаходиться справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» про скасування наказу щодо його звільнення, поновлення на роботі. Між тим, вирішуючи заявлений [PERSON] спір про визнання протиправним та скасування наказу Київського міського центру зайнятості №336 від 13.06.2014 року в частині анулювання дозволу №51169 від 12.09.2013 року суд прийшов до висновку, що за умови отримання повідомлення від роботодавця ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» про дострокове розірвання трудового договору (контракту) з іноземцем, Київський міський центр зайнятості 13.06.2014 року правомірно анулював дозвіл №51169 від 12.09.2013 року у відповідності до п. 2 ст. 25 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2013 року №437. Питання щодо, обґрунтованості звернення ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» 10.06.2014 року до Київського міського центру зайнятості з вимогою про анулювання дозволу на застосування праці іноземця від 12.09.2013 року №51169 не було предметом судового розгляду у порядку адміністративного судочинства. Станом на час вирішення судом позовних вимог [PERSON] про скасування наказу ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» №337-13 від 27.12.2013 року про його звільнення з підстав наявності рішення комісії та наказу Київського міського центру зайнятості від 20.12.2013 року №537 про анулювання дозволу на працевлаштування №51169 від 12.09.2013 року, наказ №537 від 20.12.2013 року не є законним, а строк дозволу на працевлаштування позивача визначений дозволом на працевлаштування №51169 від 12.09.2013 року сплинув 12.09.2014 року. Відповідно до правил Закону України «Про зайнятість населення» дозвіл на працевлаштування іноземця може бути виданий або продовжений Київським міським центром зайнятості за умови звернення за таким дозволом ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна», однак останнє з таким проханням не зверталося. Відтак, суд приходить до висновку, що наказ ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» №337-13 від 27.12.2013 року про звільнення [PERSON] з займаної посади 27.12.2013 року у зв»язку з закінченням терміну строкового трудового договору (анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства) відповідно до ст. 36 п. 2 КЗпП України є незаконним, однак [PERSON], який є громадянином ФРН і перебував у трудових відносинах із ТОВ «ТЮФ Рейналд Україна» на підставі дозволу на застосування праці іноземців №51169від 12.09.2013 року не може бути поновлений на роботі, оскільки строк дії дозволу на його працевлаштування сплинув 12.09.2014 року, а тому трудові правовідносини мають бути припинені з 12.09.2014 року.. За правилами ст. 235 КЗпП Україниу разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов»язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Між тим, зазначені позивачем обставини для скасування наказу про його звільнення, а саме відсутність у відповідача на момент видачі зазначеного наказу повідомлення Київського міського центру зайнятості про анулювання дозволу на його працевлаштування спростовані відповідачем у судовому засіданні. Відповідач, звернувшись 10.06.2014 року, до Київського міського центру зайнятості з вимогою про анулювання дозволу №51169 на застосування праці громадянина ФРН [PERSON], укладений на підставі зазначеного дозволу строковий трудовий договір у встановленому законом порядку не припинив, а представник позивача наполягала на скасуванні наказу про звільнення позивача та поновлення на роботі з зазначених вище підстав, однак дозвіл на працевлаштування позивача анульовано, крім того строк дії дозволу сплинув, а підстави з яких ТОВ «ТЮФ Рейналд Україна» звернулося до Київського міського центру зайнятості з вимогою про анулювання дозволу на застосування ним праці позивача останнім не ос порені, а тому за зазначених обставин суд позбавлений можливості при вирішенні заявленого спору застосувати правило ст. 235 КЗпП України та змінити формулювання причин звільнення позивача та дату. В той же час, суд приходить до висновку, що [PERSON] не мав можливості виконувати свої обов»язки за трудовим договором, укладеним з ТОВ «ТЮФ Рейналнд Україна» з вини останнього, а тому з 28.12.2013 року і по 12.09.2014 року перебував у вимушеному прогулі, отже при вирішенні заявленого спору суд має застосувати правило ч. 2 ст. 235 КЗпП України в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу. При вирішенні питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приймає до уваги дані про розмір його заробітної плати, яка виплачувалася йому з 11.10.2013 року відповідно до умов трудового договору від 11.10.2013 року, а саме в розмірі 14 375, 00 грн. на місяць, з суми якої вираховувалися усі податки та збори на соціальне страхування, які передбачені діючим законодавством. Умовами трудового договору, укладеного сторонами у справі 11.10.2013 року, а саме п. 2.3. передбачено, що роботодавець виплачуватиме працівнику премії, передбачені законодавством України, однак за даними довідки №ТRU00000030 від 28.07.2014 року за час роботи [PERSON] з 11.10. по 27.12.2013 року премії не виплачувалися. Отже, при проведенні належної позивачу до виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28.12.2013 року по 12.09.2014 року, що складає 237 робочих днів, суд приймає до уваги дані про середньоденну заробітну плату позивача визначені у довідці №ТRU00000031 від 28.07.2014 року у розмірі 454, 34 грн.. Відтак, за час вимушеного прогулу ТОВ «ТЮФ Рейналд Україна» має бов»язок виплатити [PERSON] заробітну плату в розмірі (454,34 (розмір середньоденної заробітної плати) х на 237 (робочих днів) = 107 678,58) 107 678, 58 грн.. Суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що за час роботи у ТОВ «ТЮФ Рейналд Україна» з 11.10.2013 року останнє виплачувало йому заробітну плату та інші виплати відповідно до умов трудової угоди між ТОВ ТЮФ Рейналд Україна і [PERSON] , підписаної ним 03.10.2007 року, копія якої надана ним суду, оскільки умовами зазначеної угоди передбачено, що її укладення підлягає затвердженню Департаментом міграційної служби України для подання заявки на отримання дозволу на перебування та видачі робочої візи. Підписана угода не є дійсною, якщо у в»їзді відмовлено. Крім того, умовами цієї ж угодо передбачено, що трудові відносини сторін регулюються законодавством Німеччини. Юрисдикція Кельн. Відтак, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованість з оплати грошових коштів на найм квартири за період з січня по грудень 2013 року у розмірі 15 600, 00 Євро, що за курсом НБУ складає 246 292, 80 грн., заборгованість з оплати грошових коштів за найм квартири, що утворилася з січня по травень 2014 року у розмірі 6 500, 00 Євро, що за курсом НБУ складає 102 622, 00 грн., та середнього заробітку в розмірі 2 500 євро не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування відповідачем завданої йому моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 грн. підлягають частковому задоволенню відповідно до ст. 237КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що припинення з відповідачем трудового договору мало місце без законних на те підстав, що позбавило його стабільного фінансового становища, виникла необхідність залишити територію України, що завдало йому моральних страждань, змінило усталений спосіб життя. За висновками суду, що зроблені вище, відповідач мав законні підстави для звільнення позивача на момент видачі такого наказу. Однак, за умови скасування Київським апеляційним адміністративним судом наказу Київського міського центру зайнятості №357 від 20.12.2013 року роботодавець мав обов»язок у визначений законом спосіб вирішити питання щодо трудових відносин з позивачем, чого не було зроблено. Зазначені обставини стали причиною для зміни способу життя позивача, однак суд не може прийняти до уваги інші зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 50 000, 00 грн., оскільки свій фінансовий стан позивач забезпечив наданням послуг відповідачу за цивільно-правовими угодами, які були виконані замовником послуг у частині їх оплати. Отже, приймаючи до уваги, що трудові права позивача були порушені відповідачем, однак жодна зі сторін за трудовим договором не вжила відповідних заходів для їх врегулювання, суд приходить до висновку, що завдана позивачу моральна шкода може бути відшкодована грошовою компенсацією в розмірі 5 000, 00 грн.. Судові витрати по сплаті судового збору, від яких був звільнений позивач при зверненні в суд з позовом, підлягають стягненню на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial