Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

19.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову вказують, що 01.02.2009 року між ними та відповідачем укладено договір інвестування будівництва нерухомого майна /далі Договір/. Предметом Договору є участь сторін у будівництві житлового будинку з подальшим отриманням його у приватну спільну часткову власність, за кожним із учасників по 1/3 частині. Згідно п. 1.1. Договору, об'єктом інвестування є: двоповерховий житловий будинок з мансардою та цокольним поверхом розташований в [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 2.2, 2.4. Договору, будівництво нерухомого майна здійснюється поетапно зі здачею в експлуатацію забудовником кінцевого результату будівництва, отриманням документів про право власності інвесторів та забудовника за кожною із сторін по 1/3 частині нерухомого майна. Інвестор здійснює фінансування будівництва будинку шляхом внесення інвестиції, а забудовник забезпечує реалізацію інвестиції інвесторів для будівництва житлового будинку зазначеного в п. 1.1. Договору. За умови виконання інвесторами своїх зобов'язань вони отримують у приватну власність 2/3 частини будинку, кожному по 1/3 частині. Пунктом 2.3. Договору передбачено, що забудовник бере на себе зобов'язання щодо оформлення права користування земельної ділянки під розміщення забудови за [ADDRESS] На виконання п. 2.4 Договору, відповідач отримав від позивачів грошову винагороду за будівництво об'єкта інвестування у розмірі 240 000 грн. яка була сплачена у повному розмірі авансом до початку будівництва на дату укладання Договору, що підтверджується Актом приймання - передачі грошових коштів від 01.02.2009 року. 18.12.2009 року будівництво спірного майна було закінчене. 01.10.2013 року житловий будинок літ. «Г-2», лазню літ. «Д» було введене в експлуатацію, про що свідчить Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 02.10.2013 року зареєстрована Державною архітектурно будівельною інспекцією за № ДП 182132760645. 08.11.2013 року відповідач отримав право власності на житловий будинок літ. «Г-2» загальною площею 885,5 кв.м., житловою площею 479,9 кв.м. та лазню літ. «Д» загальною площею 180,1 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 12473395 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. До вказаного часу відповідач не передав позивачам оговорену частку власності на спірний будинок. Позивачі просять суд задовольнити їх позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Представник позивачів [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, щодо задоволення позовних вимог заперечень немає. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 01.02.2009 року між відповідачем та позивачами укладено договір інвестування будівництва нерухомого майна - житлового будинку та лазні, які попередньо будуть розташовані за [ADDRESS]. Термін завершення будівництва листопад - грудень 2009 року, інвестиції в розмірі 240 000 грн., надані інвесторами у рівних частках кожен по 120 000 грн. Предметом вказаного договору є участь сторін у будівництві будинку з кінцевим отриманням у приватну власність інвесторів 2/3 частини закінченого будівництвом будинку, за кожним з інверторів по 1/3 частині - а.с.9-10. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 02.10.2013 року вбачається, що будівництво спірного житлового будинку закінчено, та введено в експлуатацію - а.с.11. Пунктом 2.4. Договору передбачено, що протягом трьох днів після завершення будівництва та введення в експлуатацію будинку, відповідач повинен був передати позивачам визначену частку власності розміром 67 %, що становить 2/3 частини від об'єкту інвестування за Актом приймання - передачі, на підставі якого Інвестори спільно із забудовником оформлюють право власності сторін на спірний об'єкт нерухомості у встановленому законодавством порядку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.11.2013 року, житловий будинок літ. «Г-2» загальною площею 885,5 кв.м., житловою площею 479,9 кв.м. та лазня літ. «Д» загальною площею 180,1 кв.м. за [ADDRESS] зареєстровані на праві приватної власності за [PERSON] - а.с.13-19. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved