Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

18 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Одеській області про скасування арешту на нерухоме майно. Свої вимоги мотивувує тим, що 31 травня 1996 року між [PERSON] , [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] - з другої сторони, укладено Договір міни № 4-1210, згідно якого квартира [ADDRESS] перейшла у власність в рівних частках: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 15.06.1996р. Договір міни № 4-1210 зареєстровано в Одеському МБТІ та ТІ під № 145 «пр..стр. 122р. № 335» (згідно штампу на Договорі міни). Позивач вирішила продати вказану квартиру. У приватного нотаріуса отримала витяг № 273218399 від 03.09.2021 року, з якого видно, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 16.06.2009 року за №887005 про накладення арешту на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка на момент внесення запису належала в різних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Головним державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ - Скрябина А.Я. Згідно вказаного запису № 8807005 від 16.06.2009р. арешт на 1/3 частини належної позивачу квартири накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АВ964813 від 15.06.1996 року, тобто після укладення Договору міни. Вказує, що у вказаному записі № 8807005, власником майна зазначено - [PERSON] . Причина відсутності коду: за релігійними переконаннями. Хоча за паспортом прізвище позивача - [PERSON] , без « [PERSON] », імя позивача - [PERSON] , а не як зазначено у записі № 8807005 « [PERSON] », та згідно Довідки ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 22.01.1999, [PERSON] отримала ідентифікаційний номер [NUMBER] . Таким чином, на даний час, на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, чим порушені майнові права позивача щодо розпорядження власністю. На підставі вищевикладеного позивач і звернулись до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання призначене на 25.11.2021 року сторони з`явились. Позивач та представник позивача наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача висловив позицію на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 31 травня 1996 року між [PERSON] , [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] - з другої сторони, укладено Договір міни № 4-1210, згідно якого квартира [ADDRESS] перейшла у власність в рівних частках: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 15.06.1996р. Договір міни № 4-1210 зареєстровано в Одеському МБТІ та ТІ під № 145 «пр..стр. 122р. № 335» (згідно штампу на Договорі міни). Відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 16.06.2009 року за №887005 про накладення арешту на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Головним державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ - Скрябина А.Я. Згідно вказаного запису № 8807005 від 16.06.2009р. арешт на 1/3 частини належної позивачу квартири накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АВ964813 від 15.06.1996 року, тобто після укладення Договору міни. Відповідно до вказаного запису № 8807005, власником майна зазначено - [PERSON] . Причина відсутності коду: за релігійними переконаннями. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] прізвище позивача - [PERSON] , (без « [PERSON] »(, імя позивача - [PERSON] , а не як зазначено у записі № 8807005 « [PERSON] », та згідно Довідки ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 22.01.1999, [PERSON] отримала ідентифікаційний номер [NUMBER] . Відповідно до відповіді на скарги позивача від 05.09.2021 Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області повідомляє, що відсутні будь-які відомості щодо виконавчих проваджень, при примусовому виконанні яких накладено арешт на майно [PERSON] згідно постанови № АВ 964813 від 15.06.2009. Встановити підстави накладення арешту унеможливлено. Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно із статтею 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18(провадження № 61-14832св19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18). Позивач є власником нерухомого майна (квартири) на яке накладено арешт. Спору щодо права власності немає. Вважає, що у зв`язку з відсутністю у неї боргових зобов`язань за виконавчим провадженням АВ №964813 від 15.06.2009, в межах якого було накладено арешти, є підстави для зняття арешту судом. Судом з`ясовано, що у Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області відсутні будь-які відомості щодо виконавчих проваджень, при примусовому виконанні яких накладено арешт на майно [PERSON] згідно постанови № АВ 964813 від 15.06.2009. Таким чином, вимога про скасування арешту є обґрунтованою, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту шляхом скасування накладеного арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт підлягає зняттю за рішенням суду.

Outcome: approved