Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

17 березня 2020 року Харківський національний медичний університет звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом №584-с ХНМУ від 06 грудня 2010 року [PERSON] було зараховано в число студентів на 1 курс медичного 6 факультету з підготовки іноземних студентів Харківського національного медичного університету з 15 листопада 2010 року. 09 листопада 2010 року між [PERSON] та ХНМУ було укладено договір № 2415/38 про підготовку фахівця з вищою освітою. Відповідно до п.2.2.1 договору № 2415/38 від 09 листопада 2010 року про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідач взяв на себе зобов`язання вчасно вносити оплату за навчання. Згідно п.4.1 розмір оплати за весь строк навчання становить еквівалент 24850 доларів США. Відповідно до п.4.2 платежі за цим договором можуть здійснюватися як у валюті, так і в гривні, перерахуванням на рахунок університету через установи банку в установленому законом порядку. Платежі в гривні здійснюються згідно з курсом валют Національного банку України станом на день оплати. Згідно п.4.4 термін внесення оплати за навчання встановлюється до 20 вересня того навчального року, на момент оплати якого студент навчається. У зв`язку з тим, що в порушення вимог договору № 2415/38 від 09 листопада 2010 року не було здійснено оплати в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 2119 доларів США, що складає 54449,21 грн за період з 2015 року по 2016 рік навчальний рік. Згідно з наказом ХНМУ № 212-с від 20 травня 2016 року [PERSON] було відраховано з 20 травня 2016 року за невиконання навчального плану. 22 червня 2017 року ХНМУ направлено на адресу відповідача відповідну вимогу, семиденний строк на виконання зобов`язання сплив, а тому відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Харківського національного медичного університету заборгованість за навчання у сумі 2119 доларів США, що складає 54449,21 грн, та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що 09 листопада 2010 року між [PERSON] та Харківським національним медичним університетом в особі ректора проф. Лісового В.М. укладено договір №2415/38 про підготовку фахівця з вищою освітою (а. с. 5-6). Відповідно до наказу Харківського національного медичного університету №584-с від 06 грудня 2010 року [PERSON] зараховано в число студентів на 1 курс 6 факультету з підготовки іноземних студентів Харківського національного медичного університету з 01 жовтня 2013 року, що підтверджує копія витягу з наказу (а. с. 7) Пунктом 2.2.1 договору № 2415/38 від 09 листопада 2010 року про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідач взяв на себе зобов`язання вчасно вносити оплату за навчання. Згідно п.4.1 вказаного договору розмір оплати за весь строк навчання становить еквівалент 24850 доларів США. Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору платежі за цим договором можуть здійснюватися як у валюті, так і в гривні, перерахуванням на рахунок університету через установи банку в установленому законом порядку. Платежі в гривні здійснюються згідно з курсом валют Національного банку України станом на день оплати. Згідно п.4.4 договору термін внесення оплати за навчання встановлюється до 20 вересня того навчального року, на момент оплати якого студент навчається. У зв`язку з тим, що в порушення вимог договору №2415/38 від 09 листопада 2010 року не було здійснено оплати в повному обсязі, утворилася заборгованість у сумі 2119 доларів США, що складає 54449,21 грн за період з 2015 року по 2016 рік. Згідно з наказом Харківського національного медичного університету №212-с від 20 травня 2016 року [PERSON] було відраховано з 20 травня 2016 року за невиконання навчального плану, що підтверджує копія витягу з наказу (а. с. 8). 22 червня 2017 року Харківським національним медичним університетом направлено на адресу відповідача направлено відповідну вимогу про необхідність сплатити заборгованість за навчання в сумі 2119 доларів США (а.с. 14-15) Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Її замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в розмірі, що встановлені договором. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вимогами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, а відповідачка, на виконання свого процесуального обов`язку, не надала належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що судовим розглядом доведена загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 54449,21 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Харківського національного медичного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved