Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

18 лютого 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що він є власником зазначеного будинку, відповідач його дочка, зареєстрована в будинку, але фактично у ньому не проживає і не з`являється з 2012 року, переїхала на постійне місце проживання до міста Павлограда, не сплачує комунальні платежі, особистих речей дочки у будинку немає. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що він не бажає, щоб дочка була зареєстрована в його будинку. Дочці вже 40 років, вона проживає у фактичному шлюбі з чоловіком, тобто вже не належить до його сім`ї. Дочка вже кілька років не проживає постійно в його будинку, тільки іноді приїздить в гості. Йому не подобається, що разом з дочкою приїздять діти - племінники її цивільного чоловіка та інші родичі і залишаються ночувати, він не хоче їх бачити в своєму будинку. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що гості до неї приїздили лише один раз на день народження, батько був не проти приїзду дітей. Вона приймала участь в утриманні будинку, купувала газ, а також продукти харчування, але чеки не збереглися. Вона не збирається постійно проживати у батьковому будинку, але їй потрібна реєстрація місця проживання. Батько неприязно ставиться до неї, між ними виникають конфлікти. У зв`язку із задоволенням клопотання відповідача про виклик свідків у судовому засіданні було оголошено перерву до 13 липня 2021 року 10:30 години, відповідач у визначену дату і час у судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила. Тому суд продовжив розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів. Відповідно до положень статті 156 Житлового кодексу України та статті 405 Цивільного кодексу України, право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власником будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 1557, посвідченого 05 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Гуцалюк А.В. (а.с.9). У будинку зареєстровано місце проживання членів сім`ї власника, у тому числі дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Актом обстеження домоволодіння, складеним 20 січня 2021 року працівниками Вербківської сільської ради з участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , підтверджується, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.4). У Єдиному державному реєстрі судових рішень під номером 94118152 міститься постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року у справі № 185/8337/20, згідно якої притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проживає за адресою [ADDRESS] . Суд визнав [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а саме в тому, що вона 16 листопада 2020 року о 09:00 годині за місцем мешкання: [ADDRESS] , вчинила відносно свого батька [PERSON] домашнє насильство: висловлювалася в його бік нецензурною лайкою та погрожувала йому фізичною розправою. Зі змісту цієї постанови видно, що відповідач постійно не проживає за адресою реєстрації. Також цією постановою підтверджується між відповідачем та її батьком позивачем у справі склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, члени сім`ї власника житла набувають право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З наданих сторонами пояснень видно, що [PERSON] не є членом сім`ї свого батька [PERSON] , не пов`язана з ним спільним побутом, фактично створила власну сім`ю і проживає окремо. Сама відповідач у судовому засіданні пояснила, що не має наміру проживати в будинку свого батька. Крім того між [PERSON] та власником будинку [PERSON] склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти, що також має істотне значення і може бути підставою для припинення сервітуту на вимогу власника майна. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України. Таким чином наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком, який належить на праві власності [PERSON] . При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн згідно квитанції № 89 від 12 лютого 2021 року (а.с.1). Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому у зв`язку із задоволенням позову немайнового характеру судові витрати на сплату судового збору, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved