Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

17.11.2015 року представник [PERSON] звернувся з позовом про повернення безпідставно набутого майна та відшкодування шкоди, просив стягнути з ПАТ «ПроКредитБанк» 722 243,70 грн. основної заборгованості, 559 016,62 грн. інфляційних витрат, 38 763,70 грн. 3% річних, з ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві - 220 756,30 грн. В подальшому позивач зменшив позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «ПроКредитБанк» 721 641,09 грн. основної заборгованості, 558 550,20 грн. інфляційних витрат, 38 731,36 грн. 3% річних, з ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві - 669,57 грн., з ГУ ДКС України у м. Києві - 80 182,34 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням суду від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним проведення прилюдних торгів з продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення (в літ. «А»), загальною площею 141,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], переможцем яких був визнаний позивач. Як наслідок, [PERSON] позбавлений права власності на нерухоме майно, за яке сплатив у повному обсязі грошові кошти в розмірі 802 493,00 грн., здійснив державну реєстрацію нерухомого майна згідно чинного законодавства. Грошові кошти за придбане майно, які були отримані відповідачами, позивачу не були повернуті. На підставі ст. ст. 15, 16, 216, 536, 625, 1166, 1212, 1214 ЦК України просить задовольнити позов повністю. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідачів ПАТ «ПроКредитБанк» і ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що позивач обрав неправильний спосіб захисту прав, а також, що ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві не є юридичною особою. Представник ГУ ДКС України у м. Києві до суду не з'явився, проте у письмових поясненнях до справи заперечував проти задоволення позову, оскільки казначейська служба не несе відповідальності у даному спорі. Судом встановлено, що 16.08.2012 року ПП «СП «Юстиція» проведено прилюдні торги з продажу нерухомого майна, що належить [PERSON], назва лоту - нежитлові приміщення (в літ «А»), загальною площею - 141,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Стартова ціна - 942 793,60 грн., продажна ціна - 943 000,00 грн. Переможцем прилюдних торгів оголошено [PERSON] Суму в розмірі 802 493,00 грн. [PERSON] перерахував на рахунок ГУЮ у м. Києві, 140 507,00 грн. - на рахунок ПП «СП «Юстиція». Дані обставини підтверджуються протоколом №2-К-256-Пр-і проведення прилюдних торгів нерухомого майна, що належить боржнику [PERSON], затвердженого заст. Начальника ПП «СП «Юстиція» від 16.08.2012 року (а. с. 8). Згідно розпорядження ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві № 1604/9 від 03.09.2012 року (а. с. 71) ПАТ «ПроКредитБанк» підлягало перерахуванню 721 641,09 грн., УДКС України у Печерському районі м. Києва - 80 182,34 грн., ГУЮ у м. Києві - 669,57 грн. Згідно листа ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві від 19.04.2016 року № 2627/02.1-28/9 вказані кошти отримані зазначеними адресатами (а. с. 100). 05.09.2012 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з: нежитлового приміщення (в літ «А»), загальною площею - 141,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 943 000,00 грн., яке раніше належало [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано в реєстрі за №2436 (а. с. 9). 18.03.2013 року [PERSON] здійснив державну реєстрацію права власності на вищезазначені нежитлові приміщення, індексний №1331469, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серії НАС №224587 (а. с. 10). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2013 року (а. с. 11 - 13), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014 року (а. с. 14 - 15), визнано недійсними прилюдні торги від 16.08.2012 року з продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення (в літ. А), загальною площею - 141,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] Визнано недійсним протокол №2-К-256 ПР-і проведення прилюдних торгів від 16.08.2012 року з продажу нерухомого майна, який складений ПП «СП «Юстиція». Визнано недійсним акт державного виконавця про продаж нерухомого майна боржника на прилюдних торгах від 28.08.2012 року, затвердженого Начальником ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві. Визнано недійсним свідоцтво, посвідчене 05.09.2012 року приватним нотаріусом КМНО, про належність [PERSON] на праві власності майна, що складається з нежитлового приміщення (в літ. А), загальною площею - 141,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об'єкт нерухомого майна. В судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до відповідачів щодо повернення коштів. На підставі наведеного, встановленими є наступні обставини справи: 16.08.2012 року ПП «СП «Юстиція» проведено прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, переможцем торгів визнано позивача, який сплатив за придбання нерухомого майна на прилюдних торгах кошти, що були розподілені наступним шляхом: ПАТ «ПроКредитБанк» - 721 641,09 грн., УДКС України у Печерському районі м. Києва - 80 182,34 грн., ГУЮ у м. Києві - 669,57 грн., ПП «СП «Юстиція» - 140 507,00 грн. В подальшому зазначені прилюдні торги визнані недійсними в судовому порядку, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно пункту 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За ст. 13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1 ст. 1213 ЦК України). В силу наведених положень законодавства, в даному випадку все набуте за результатами прилюдних торгів, визнаних недійсними, підлягає поверненню відповідними юридичними особами, що отримали кошти. Встановлено, що ПАТ «ПроКредитБанк» отримало 721 641,09 грн., УДКС України у Печерському районі м. Києва - 80 182,34 грн., ГУЮ у м. Києві - 669,57 грн., ПП «СП «Юстиція» - 140 507,00 грн. Проте, позивач не заявляє вимог до УДКС України у Печерському районі м. Києва та ГУЮ у м. Києві, щодо ПП «СП «Юстиція» встановлено припинення вказаної юридичної особи. Із усіх зазначених позивачем відповідачів, належним є лише ПАТ «ПроКредитБанк», оскільки ГУ ДКС України у м. Києві та ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві не отримували відповідні кошти, а тому пред'явлення до них вимог на підставі ст. 1212 ЦК України не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Також необхідно врахувати, що ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві не є юридичною особою, а лише входить до складу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в силу ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу». Пред'явлення до ГУ ДКС України у м. Києві та ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві позову на підставі ст. ст. 22, 1166 ЦК України не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, оскільки вказані норми регулюють питання збитків і відшкодування шкоди, проте кошти, що перераховані за недійсним правочином, не підпадають під регулювання вказаних норм (не є збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України). На підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до ГУ ДКС України у м. Києві та ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві, оскільки вони є неналежними відповідачами і ст. ст. 22, 1166 ЦК України не регулюють спірні правовідносини. Позовні вимоги до ПАТ «ПроКредитБанк» підлягають задоволенню в частині стягнення коштів у розмірі 721 641,09 грн., які отримані останнім за результатами прилюдних торгів, що визнані недійсними. Щодо стягнення інфляційних витрат і 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд звертає увагу на наступне. Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття встановлює відповідальність саме за прострочення виконання грошового зобов'язання. Поняття «зобов'язання» визначене в ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статті 216 і 1212 ЦК України, на підставі яких позивач звернувся до суду, не встановлюють строків, в межах яких ПАТ «ПроКредитБанк» мало повернути позивачу кошти, тому в даному випадку підлягали застосуванню загальні положення про строк виконання зобов'язання. [PERSON] не звертався до ПАТ «ПроКредитБанк» з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів чи коштів за недійсним правочином, а тому відсутні підстави стверджувати про прострочення виконання грошового зобов'язання, у зв'язку із чим вимоги про стягнення коштів (інфляційних витрат і 3% річних) на підставі ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню.

Outcome: partial