Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

19 березня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року залучено до участі у справі яктретю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 21 лютого 2009 року по 10 грудня 2020 року перебували зареєстрованому шлюбі, за час якого набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою [ADDRESS] , а також автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Позивач вказує, що відповідач без її згоди, після розірвання шлюбу відчужив автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Вартість автомобіля, згідно виготовлено на замовлення позивача експертного дослідження, становить 181 820,00 грн. З наведених вище підстав, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя позивач просить суд: 1) визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири; 2) стягнути з відповідача на її користь 90 910,00 грн. як компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні, а також у письмовому відзиві, який поданий під час підготовчого провадження, позовні вимоги, в частині поділу спільної квартири, визнав повністю. Позовні вимог про стягнення грошової компенсації за автомобіль визнав частково, а саме вважає, що вартість автомобіля слід визначати за договором купівлі-продажу від 09 грудня 2020 року, де вона визначена у розмірі 78 000,00 грн. Вважає, що на користь позивача підлягає присудження 1/2 цієї суми, що становить 39 000,00 грн. Третя особа своїх пояснень на позов не надала, в судове засідання свого представника не направила. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що у період з 21 лютого 2009 року по 12 січня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12). Сторонами не заперечується, що за час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність наступне майно: 1) квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.13-15); 2) автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с.18). Вищенаведений автомобіль 09 грудня 2020 року був відчужений позивачем на користь [PERSON] за ціною 78 000,00 грн. Одночасно, згідно виготовленого на замовлення позивача експертного автотоварознавчого дослідження, середня ринкова вартість автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, станом на 26 лютого 2021 року становить 181 820,00 грн. Відповідач не заперечує того факту, що відчужив цей автомобіль за відсутності згоди позивача, а виручені від продажу кошти використав на власний розсуд. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В даному випадку обидві сторони не заперечують той факт, що як спірна квартира, так і автомобіль набуті ними за час шлюбу і на них поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Отже, це майно підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя. У частині першій статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Обидві сторони погоджуються з рівністю їх часток при поділі спільної сумісної власності, а тому підстави для відступу від такої рівності суд не знаходить. Частиною першою статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторони не бажають виділяти свої частки у квартирі в натурі, слід провести її поділ, як спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ними по 1/2 ідеальних часток квартири, залишивши її в спільній частковій власності. Тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю. Що стосується поділу спірного автомобіля, шляхом присудження грошової компенсації за нього, суд зазначає таке. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У частині четвертій статті 71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Зважаючи на те, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди на те позивача, а використані в результаті його продажу кошти були використані не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію, у розмірі 1/2 вартості цього автомобіля. Визначаючи вартість спірного автомобіля на момент відчуження суд бере за основу відомості саме договору купівлі-продажу від 09 грудня 2020 року, який складений за участю суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами. У цьому договорі вартість автомобіля визначена у 78 000,00 грн., і саме ці грошові кошти відповідач отримав від його реалізації. Наданий стороною позивача висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 26 лютого 2021 року суд до уваги не бере, оскільки в ньому не визначалася ринкова вартість саме автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , а встановлювалася середньоринкова вартість автомобіля такої ж моделі та року випуску. Крім того, сам автомобіль не оглядався, а тому неможливо було врахувати його стан, наявні пошкодження та пробіг. До того ж, всупереч ч.5 ст.106 ЦПК України, у висновку судового експерта не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. З наведених вище мотивів, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 вартості автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , виходячи з ціни його продажу 09 грудня 2020 року за договором купівлі-продажу, що становить 39 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Здійснюючи розподіл судових витрат у вигляді судового збору, суд зазначає таке. Частиною першою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд враховує, що відповідач під час підготовчого засідання повністю визнав позовні вимоги про поділ спірної квартири, а тому слід 50% судового збору за цю вимогу стягнути з відповідача на користь позивача, а решту 50% судового збору - повернути позивачу з Державного бюджету України. Ставка судового за вимогу про поділ квартири становила 1 374,08 грн. (274 815,00 грн. оціночної вартості кварти / 100 / 2). Отже, половину цієї суми у розмірі 687,04 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача, а іншу половину - повернути позивачу з Державного бюджету України. Позовних вимог про поділ автомобіля відповідач не визнав, а тому суд в цій частині застосовує загальні правила ч.1 ст.141 ЦПК України, в яких передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позовні вимоги на 39 000,00 грн., а тому пропорційна сума судового збору у розмірі 390,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 077,04 грн. судового збору. Питання про розподіл інших видів судових витрат судом не вирішується, оскільки сторони зробили заяви про надання доказів понесення цих витрат, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, після ухвалення рішення у справі.

Outcome: partial