Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

17.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідач зареєстрований за вище вказаною адресою з 27.06.2008 року, але не проживає в ній протягом останніх двох років. Позивачка також зазначила, що вона є власником вищезазначеної квартири. Посилаючись на ці обставини позивач вважав, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням та має бути знятий з реєстрації за вище вказаною адресою. В судове засідання позивачка не з'явилася. При цьому подала заяву про підтримання позову, в якій клопотала про розгляд справи за її відсутності. Відповідач будучи належно повідомленим, в судове засідання не з'явився без поважних причин втретє. Заперечень або письмових пояснень щодо позову до суду не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився і подав заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності, в якій повідомив про відсутність заперечень проти позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка є співвласником жилого приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] і постійно проживає в ньому. (а.с. 5-8, 11) За цією ж адресою зареєстрований і відповідач. (а.с. 11) Разом з тим, з акту обстеження складеного 25.11.2013 року вбачається, що на момент його складання відповідач не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні два роки. Він також не є близьким родичем позивача та співвласником жилого приміщення. (а.с. 9) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому ст. 13 ч. 1 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З досліджених судом доказів не встановлено, що позивач позбавляв відповідача від часу отримання права на проживання в спірному житлі реалізувати таке право. З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідач фактично не проживає в спірному жилому приміщенні два роки з власної волі. В судовому засіданні також не виявлено визначених ст. 71 ч. 3 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в спірному жилому приміщенні більш ніж 6 місяців, то на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України його слід визнати таким, що втратив право користування належним позивачу жилим приміщенням. Разом із тим не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині зняття відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою Миколаївським РС УДМС України в Миколаївській області, оскільки такий спосіб захисту прав не передбачений актами цивільного законодавства. У зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача також належить стягнути судові витрати по справі.

Outcome: partial