Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

19.03.2019 року [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звернулася до\~суду з\~позовом до[PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою:\~ [ADDRESS] ,про визнання припиненим договору піднайму квартири за адресою: [ADDRESS] . В процесі розгляду справи, а саме 14.11.2019 року, [PERSON] подала позовну заяву про зміну предмету позову в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В квартирі з 01.03.1996 р. зареєстрований в якості піднаймача, але фактично не мешкає її колишній чоловік, відповідач [PERSON] , шлюб з яким було розірвано 11.12.2008 р. З 2010 р. відповідач у вказаному житловому приміщення не проживає, його речі відсутні. На підставі ст.405 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року розгляд даної справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2019 року закрито підготовче засідання по справі та справу призначено\~до судового розгляду по суті.\~ Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої справу просить розглянути за її відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 5392 від 30.11.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. Право власності позивача зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 02.12.2006 р.(а.с. 14, 15 - 16, 17). 13.02.1995 р. колишній наймач та власник квартири, батько позивача, [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір піднайму, та 01.03.1995 р. відповідача було зареєстровано у квартирі [ADDRESS] в якості піднаймача (а.с. 24 25, 28). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 18.08.2015 р., актовий запис № 8658 (а.с. 23). 14.07.2001 р. між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , видане відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м.Одеси 14.07.2001 р., актовий запис № 120 (а.с.26). 11.12.2008 р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, про що Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції м.Одеси було зроблено відповідний актовий запис № 266 від 11.12.2008 р. та 26.03.2009 р. видане свідоцтво [NUMBER] (а.с. 27). В квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає з 2010 року, в квартирі відсутні особисті речі відповідача, що підтверджується актом про не проживання та відсутність особистих речей від 28.12.2018 р., що складений мешканцями житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Згідно з листом № 01-9/451 від 17.07.2018 р. КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14», яка обслуговує пров. Покровський, наданим на адвокатський запит, [PERSON] за медичною допомогою до цієї комунальної установи не звертався, в електронній базі реєстратури не зареєстрований, медичної документації не має (а.с. 30). Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи будь-коли перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем. Відповідно до\~\~статті 41\~\~Конституції України\~\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~статті 316 Цивільного кодексу України\~визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~статті 317 ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до\~статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~статті 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою\~статті 405 ЦК України\~передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.04.2019р. по справі № 454/2025/15. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до приписів\~ст. 267 ЦПК України.

Outcome: approved