Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

19.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], посилаючись на норми ст..319,321, 391 та ст..405 ч.2 ЦК України. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що спірне домоволодіння [ADDRESS] належить йому на праві власності. Відповідачі по справі його діти, які 05 січня 2015 року виїхали з міста Маріуполя в Польщу, де проживають по цей час та не збираються повертатися. Відповідачі за власною волею залишили домоволодіння, ні яких перешкод у користуванні житлом він їм не чинив, тому вважає, що відповідачі не проживають у спірному будинку понад рік без поважних причин, будь-які витрати по утриманню житла не несуть, комунальні платежі не здійснюють, особистих речей відповідачів в спірному домоволодіння не має. Той факт, що до цього часу відповідачі зареєстровані в спірному будинку суттєво обмежує власника у повною мірою здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Більш того, відповідачі залишаючись зареєстрованими у спірному будинку порушують його законі права та інтереси, так як він несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням [ADDRESS]. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися, про поважність причин не явки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом, домоволодіння [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 26.11.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. за реєстровим номером № 1-2594, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4-5). Згідно домової книги домоволодіння № [ADDRESS] у даному будинку зареєстровані позивач по справі [PERSON], його діти, відповідачі по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6-9). Згідно із довідкою голови квартального комітету «Таганрозький» за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але дані особи за місцем реєстрації не проживають, виїхали за кордон 05.01.2015 року (а.с. 10). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із акту від 14.01.2016 року, складеного головою КСН «Таганрозький», на підставі опитування сусіда [PERSON] (проживає [ADDRESS]) відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в спірному домоволодінні [ADDRESS] з 05.01.2015 року по цей час, в зв'язку з виїздом за кордон (а.с.19 ). Об'єктивно вказані обставини підтверджуються наданими з боку відповідачів тимчасовими посвідченнями на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дані посвідчення видані Польщею (а.с.37). Згідно наданої довідки на ім'я [PERSON], останній поставний на облік у місті Кирові Калуської області Росія (а.с.38). Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як роз'яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі, не прибувши до судового засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв'язку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку № [ADDRESS], тим самим по суті задовольнити позовні вимоги. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. Таким чином, суд вважає за необхідне в рахунок відшкодування судових витрат стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в дольовому порядку, з кожного в сумі по 137,80 грн.

Outcome: approved