Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

18 травня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 09 липня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через протилежні погляди на шлюб, сімю, ведення спільного господарства, різні характери та світогляд, у звязку з чим у сімї постійно виникають конфлікти та сварки. Разом як сімя шість років не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, оскільки вони втратили один до одного почуття любові та поваги, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. \~ \~ \~ \~В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала заяву розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила строк на примирення не надавати, оскільки протягом шести років разом як сімя не проживають. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, вказав, що протягом шести років разом як сімя не проживають. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З'ясувавши думки сторін, викладенні у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 09 липня 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №154. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 004514, виданим 09 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ №045422, виданим 13 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання від 22.05.2018 року, дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] в м.Шепетівка по вул.С.Бандери, 75-а, Хмельницької області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сімя шість років не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом з позивачем, спору щодо цього у сторін немає. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту на протязі тривалого часу, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти і сварки між сторонами, в тому числі і в присутності дитини, можуть негативно відобразитись на її вихованні. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім'ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їхньої дитини. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 СК України,

Outcome: approved