Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

17.11.2020року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 23.03.2015 розірвано рішенням Роздільнянського районного суду. Сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Батько дитини з 2008 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не відвідує батьківські збори, не обізнаний про проблеми та успіхи дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі. Таким чином, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 24.11.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.(а.с.45). 21.01.2021 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином. Представник позивача адвокат Магера Р.Ю. в судове засідання не з`явився, позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, просили розглянути справу у їх відсутність просив суд задовольнити їх. Розгляд справи провести за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади та шляхом отримання рекомендованого повідомлення. В судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2007 року, який, відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.03.2015 року, розірваний (а.с.5;6). Від спільного життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого, згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 02.08.2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, на підставі актового запису № 213, є відповідач [PERSON] (а.с.15). З довідки Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції №85/09-34 від 02.08.2007 року вбачається, що відомості про батька « [PERSON] », прізвище дитини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 08.08.2007 року.(а.с.16). Відповідно до довідки № 1258 виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 17.11.2020 року; Договору купівлі - продажу будинку від 22.02.2006 року; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10153373 від 21.03.2006 року; технічного паспорту на житловий будинок; прибудинкової книги, щодо реєстрації громадян: [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , 2007 року народження постійно проживає в будинку матері, розташованому по [ADDRESS] . Батько дитини, [PERSON] , 1974р.н., на реєстраційному обліку в Роздільнянській міській раді не перебуває, але проживав за вказаною адресою без реєстрації з серпня 2007 року по лютий 2008 року.(а.с.18-27). Згідно акту обстеження житлових умов проживання від 27.07.2020 року позивача [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , умови проживання добрі, є всі необхідні речі для розвитку дитини відповідно до віку, стосунки в сім`ї добрі. До складу сім`ї позивача входять: мати- [PERSON] , 1959 року народження, дідусь - [PERSON] , 1938року народження, її син - [PERSON] , 2007року народження. Зі слів матері [PERSON] , батько сина, [PERSON] з дитиною не проживає, не спілкується, не приймає участі у його вихованні з 2008 року, долею сина не цікавиться. (а.с.17). Відповідно до характеристики від 26.06.2020 року на учня 7-Г класу Роздільнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Роздільнянської районної ради Одеської області [PERSON] , 2007 р.н., який проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] навчається в даній школі з 2013 року. Протягом навчання зарекомендував себе як здібний, старанний, але навчається не в міру своїх можливостей. Має достатній рівень навчальних досягнень. Учень надає перевагу предметам математичного циклу. Пам`ять розвинена. Увага - стійка. До уроків готується систематично. Мовлення розвинуте добре, вміє чітко висловлювати думки. За характером товариський, емоційний. Займається спортом, має відзнаки перемоги. До товаришів ставиться добре. Хлопець проживає у бабусі, [PERSON] . Вихованням та забезпеченням всім необхідним для розвитку та навчання займається мати - [PERSON] та бабуся. Батько з сім`єю не проживає. Жодної участі у вихованні та забезпеченні сина не бере з його народження. Мати та бабуся завжди на зв`язку з класним керівником, відвідують батьківські збори, беруть активну участь у суспільному житті школи та класу, батько жодного разу не цікавився шкільним життям сина. Згідно з поясненнями сусідів від 22.07.2020 року ( [PERSON] , мешканки [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканки [ADDRESS] ), [PERSON] проживає і виховується з матір`ю та бабусею. З моменту проживання у бабусі, [PERSON] , батька дитини не бачили, участі у вихованні по теперішній час він не брав.(а.с.29-35). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.07.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мати (на даний час знаходиться на заробітках), [PERSON] , [INFO] дитина. Житло складається з трьох кімнат, веранди, коридору, вітальні, кухні, сумісного санвузла, умови проживання добрі. Опалення газове, водопровід та електропостачання є. Будинок облаштований необхідними меблями, побутовою технікою. В будинку чисто. Є всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Зі слів [PERSON] , батько дитини, [PERSON] , з дитиною не проживає, не бере участі у виховані дитини з 2008 року, долею дитини не цікавиться.(а.с.17). 23.07.2020 року службою у справах дітей районної державної адміністрації було направлене повідомлення про дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах до Роздільнянського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Відповідно до листа служби у справах дітей Одеської міської ради, з метою об`єктивного та всебічного розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідування встановлено, такої квартири в даному будинку не існує. Зі слів мешканців будинку, гр. [PERSON] , за вказаною адресою не проживає. Згідно з актом оцінки потреб [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , з якою проживає [PERSON] ознаки складних життєвих обставин відсутні. Дитина любить та поважає маму та бабусю. [PERSON] хоче позбавити батьківських прав [PERSON] , так як він не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає, де знаходиться невідомо. Зі слів дитини, батька не пам`ятає. Відповідно до листа КНП СВТГРР «Роздільнянський районний центр первинно медико-санітарної допомоги» від 22.07.2020 року №115, дитина - [PERSON] , [INFO] , стоїть на обліку в Роздільнянській АСМ. Декларація заключена з лікарем [PERSON] . На «Д» обліку не стоїть. Стан здоров`я - здоровий. В дитячу консультацію звертається для проведення профщеплень та медичних обстежень разом з бабусею [PERSON] . Згідно з поясненнями дитини, [PERSON] , працівникам органу опіки, він свого батька [PERSON] ніколи не бачив, батько не дзвонить, не допомагає ні матеріально, ні морально. Батько не проявляє ніякої ініціативи щоб побачити Мухамеда . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не зустрічається з дитиною, не займається її вихованням, не цікавиться її життям та здоров`ям, тобто систематично не виконує своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суду наданий письмовий висновок органу опіки та піклування - Роздільнянської районної державної адміністрації від 16.12.2020 року за № 2448/1/15/01-33. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 16.12.2020 р., де було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] . Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, [PERSON] на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України Роздільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини, [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позивачем надано суду достатніх відомостей, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідача від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Судом встановлено, що своїми діями відповідач проявляв такі з вищенаведених факторів: відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; відсутність спілкування з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; відсутність сприяння засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; відсутність виявлення інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини знайшов своє підтвердження та позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких доказів протилежного та доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини суду не надано. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, думку третьої особи щодо задоволення позову, враховуючи, що позивач наполягає на задоволенні позову, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved