Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

18.02.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про зняття обтяження з нерухомого майна до відповідача Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контора Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2021 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 24.03.2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 24.03.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить скасувати заборону, яке складається із домоволодіння за адресою [ADDRESS] ,реєстраційний номер обтяження: 4405198, зареєстровану 25.01 2007 року 19:08:29 за № 4405198 реєстратором: Верхньодніпровською державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, підстава обтяження договору довічного утримання б/н від 25.02.1992 року, Верхньодніпровська ДНК: об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: заборона № 19, архівний запис 84131-67 від 18.09.2001 року (Дніпропетровська обл..) заявник Верхньодніпровська ДНК В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер її чоловік, [PERSON] . Після смерті чоловіка вона почала збирати документи для оформлення спадщини та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно якого вбачається, що 25.01.2007 року за номером 4405198 реєстратором: Верхньодніпровською державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підстава обтяження договір довічного утримання б/н від 25.02.1992 року, Верхньодніпровська ДНК: власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: заборона № 19, архівний запис 84131-67 від 18.09.2001 року (Дніпропетровська обл..) заявник Верхньодніпровська ДНК. За договором міни від 07 квітня 1998 року вона та її покійний чоловік придбали у [PERSON] , Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 49.0 кв.м., на присадибній ділянці розміром 2393 кв.м., (по фактичному користуванню). Власником іншої Ѕ частини житлового будинку є [PERSON] , у якої також накладений арешт на Ѕ частину будинку за цією ж адресою на підставі ухвали б/н Верхньодніпровського суду № 4549424 Наявність даної заборони перешкоджає їй оформити свої спадкові права, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що при обміні житлових приміщень у попередньої власниці [PERSON] , будь-якого арешту на частину будинку не було. Вони з чоловіком весь час проживали в даному житловому приміщенні і будь-яких претензій до них ні від кого не було. Потім з`ясувалась, що попередня власниця нібито складала договір довічного утримання зі своєю донькою. Але і попередня власниця і її донька знали про обмін частини будинку і будь-яких претензій до них не пред`являли. Відповідач, представник державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті чоловіка позивачка почала збирати документи для оформлення спадщини та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно якого вбачається, що 25.01.2007 року за номером 4405198 реєстратором: Верхньодніпровською державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, було накладене обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підстава обтяження договір довічного утримання б/н від 25.02.1992 року, Верхньодніпровська ДНК: власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: заборона № 19, архівний запис 84131-67 від 18.09.2001 року (Дніпропетровська обл..) заявник Верхньодніпровська ДНК, що підтверджується витягом з Державного реєстру. За договором міни від 07 квітня 1998 року позивачка та її покійний чоловік придбали у [PERSON] , Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 49.0 кв.м., на присадибній ділянці розміром 2393 кв.м., (по фактичному користуванню), що підтверджується копією договору міни, договір зареєстрований в КП «Верхньодніпровське бТІ», відповідно до чинного на час його укладення законодавства. Таким чином судом встановлено, що у позивача та її чоловіка виникло право власності на Ѕ частини зазначеного вище будинку на підставі укладеного правочину. Відповідно до ст. 41 Конституції України - право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. За доводами позивача вона ніколи не укладала договір довічного утримання. З наданих суду доказів встановлено, що договір довічного утримання позивачка та її покійний чоловік не укладали. За поясненнями позивачки такий договір був укладений попереднім власником. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що договір довічного утримання був укладений 25.02.1992 року. Договір міни між попередньою власницею позивачкою і її чоловіком був укладений 07.04.1998 року, тобто пізніше. В укладеному договорі міни зазначено, що обмінювані приміщення нікому іншому не продані, не подаровані не заставлені, в спорі і під забороною не перебувають. З чого суд приходить до висновку, що попереднім власником були вирішені питання пов`язані з укладеним договором довічного утримання і на час складення договору обміну заборони на Ѕ частину спірного будинку не було. Крім того в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено, що запис про накладення заборони є архівним та внесений до реєстру 25.01.2007 року. За даних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. суд вважає за можливе покласти на позивача.

Outcome: approved