Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ 18.11.2019 позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ПрАТ «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК» на її користь заборгованість по цивільно-правовим договорам в розмірі 119\~796,62 грн., моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. та сплаченого нею при подачі до суду судового збору. В обґрунтування позову вказала, що 01.05.2019 між мною нею та ПрАТ «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК» в особі генерального директора Дадашова О.С. був укладений цивільно-правовий договір № 1 строком до 31 липня 2019 року, відповідно до якого вона зобов`язувалася на свій власний ризик надати Замовнику (позивачу) послуги (виконати роботу), а саме: представництво інтересів ПрАТ «ВІСТЕК» у судах та виконавчій службі, складання заяв, скарг, клопотань, інших правових документів, в обсязі і на умовах, передбачених Договором, а Замовник зобов`язувався прийняти та оплатити дані послуги (роботи). Даним договором передбачена основні умови: вартість послуг орієнтовно 55\~000 грн., умови оплати протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, підстави здійснення оплати підписаний сторонами акт приймання-передачі. Позивач вказує, що нею сумлінно виконувалися взяті на себе за договором зобов`язання, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг від 27.06.2019 на суму 13\~600 грн., від 31.07.2019 на суму 34\~700 грн. Крім того, 01.08.2019 між позивачем та відповідачем був укладений цивільно-правовий договір № 2 на тих самих умовах, тобто фактично був пролонгований попередній договір, за результатами якого 30.09.2019 був підписаний акт приймання-передачі наданих послуг на суму 34 112 грн. Позивач вказує, що вона неодноразово, як у період дії договорів, так й після закінчення і строків їх дії, зверталась до відповідача з проханням провести з нею розрахунки за надані послуги (виконані роботи), натомість отримувала відповідь про те, що всі бажають отримати свої кошти, проте грошей у відповідача немає. Таким чином, відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання за договорами, здійснивши лише частково оплату за надані послуги (виконані роботи) у розмірі 6600 грн., решта суми заборгованості, яка складає 75 812 грн. залишається не сплаченою. У зв`язку з цим, посилаючись на норми ст.ст.509, 526, 528, 536, 538, 612, 625, 629, 903 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договорами в сумі 75 812 грн., 3 % річних в розмірі 471,66 грн., інфляційні збитки в розмірі 477,64 грн., неустойку пеню за користування коштами в розмірі 5\~129,32 грн., а також штраф (передбачений п. 5.2 договору) за порушення строків проведення розрахунків, що складає 50 % грошової суми, що складає 37\~906 грн. Разом з цим, також просила стягнути компенсацію за моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн., яка була завдана їй відповідачем внаслідок невиконання договірних зобов`язань. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2019 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 16.01.2020 на адресу суду надійшов відзив ПрАТ «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК», за підписом генерального директора Новікова О.М., на позов [PERSON] , в якому вказує, що відповідач\~не погоджується із пред`явленими вимогами та вважає їх необгрунтованими з наведених підстав. Загальна сума виконаних робіт становить 82412 грн., до виплати за всіма актами приймання-передачі належить 66341,66 грн. (тобто з вирахуванням загальної суми податку на доход фізичної особи та військового збору). 19.07.2019 року відповідач частково здійснив оплату в сумі 6600 грн. Залишок невиплаченої заборгованості складає 59741,66 грн., а не 75812 грн. як вказує позивач у заяві. 25.11.2019 року відповідач перерахував на рахунок позивача суму 59741,66 грн. З приводу нарахованих позивачем штрафніх санкцій відповідач вказував, що пеня не передбачена договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, а цивільним законодавством, а саме ст. 49, 547, 548, 549 ЦК України, на думку відповідача, не встановлено обов`язкового нарахування пені. 3% річних та інфляційні втрати відповідач вважає не повинні нараховуватия, оскіли основний борг сплачено. Щодо стягнення штрафу в сумі 37906 грн. відповідач зазначив, що ця сума розрахована невірно і сума штрафу мала б становити 29870,83 грн., тобто з суми боргу 59741,66 грн. Але, оскільки ця сума сплачена, то штраф не повинен стягуватися. Виходячи з позиції відповідача, провадження у справі підлягає закриттю якщо у справі відсутній предмет спору. 31.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1297,70 грн., заборгованість за цивільно-правовим договором у сумі 43984,62 грн., у тому числі 3% річних -471,66 грн., збитки від інфляції 477,64 грн., неустойку (пеню) за користування чужими грошовими коштами в сумі 5129,32 грн., штраф у розмірі 37906,00 грн., а також стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні на підставах, викладених у позові. Повідомила суду, що погоджується з позицією представника відповідача що штраф відповідно до п.5.2 договору за порушення строків проведення розрахунків у розмірі 50 % від гошової суми, вказаної в п.4.1. договору має бути розрахований не з суми, вказаної у договорі, а з вирахуванням податків, тобто сума штрафу має становити 29870,83 грн. з суми боргу 59741,66 грн., і штраф необхідно стягнути, оскільки заборгованість їй перерахували вже після подання позову. Моральну шкоду також просить стьягнути, оскільки вона працювала, виконувала свої обов`язки, визначені договором, в неї маленька дитина, її треба було годувати, самій їздити у відрядження за свої кошти, а підприємство їй виплатило лише 6600 грн. тільки в липні, тобто в червні, а потім з серпня до 25 листопада підприємство залишило її та її сім`ю без належних засобів до існування, що спричинило їй страждання, душевні потрясіння. В судовому засіданні 24.02.2020 року представник відповідача ПрАТ «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК» Івашова Е.Ю. подала заперечення на відповідь на відзив та повідомила, що направила цей документ через канцелярію 14.02.2020 року. В запереченнях відповідач не заперечував щодо стягнення 3% річних - 471,66 грн. та збитків від інфляції в сумі 477,64 грн., в іншій сумі позовних вимог просила відмовити, у тому числі і в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не довела втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань. Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01 травня 2019 року між [PERSON] (Виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК» в особі Генерального директора Дадашова О.С. (Замовник) був укладений цивільно-правовий договір № 1, за умовами якого [PERSON] зобов`язалася надати Замовнику послуги (виконати роботу), а саме: представництво інтересів ПрАТ «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК» у судах та виконавчій службі, складання заяв, скарг, клопотань, інших правових документів, в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник ПрАТ «Машинобудівельний завод «ВІСТЕК» зобов`язався прийняти та оплатити дані послуги (роботи). Як визначено розділом 4 «Ціна та порядок оплати послуг» вартість послуг за цим Договором орієнтовно складає 55\~000 грн., вказана сума включає в себе всі передбачені законодавством податки, збори, внески (п. 4.1). Пунктами 1.4, 1.5 цього Договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку Виконавця засвідчується Актами приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), підписаними сторонами або звітом Виконавця. Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) підписується сторонами після надання послуг (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору. Згідно п.4.2 договору оплата за послуги (виконані роботи) у безготівковій (готівковій) формі у національній валюті України протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі (за вирахуванням всіх передбачених законодавством податків, зборів, внесків). У разі невиконання умов даного договору Сторони несут відповідальність згідно чинного законодавства України. У разі порушення Замовником (відповідачем) строків проведення розрахунків, вказаних в п.4.2. Замовник на письмову вимогу Виконавця сплачує йому 50% від грошової суми, вказаної в п.4.1. договору. Аналогічні умови передбачені у цивільно-правовому договорі № 2 від 01.08.2019 року, відповідно до якого вартість послуг визначена у розмірі 38000 грн. Строк дії договору 30.09.2019 року. 27.06.2019 року сторонами за вищевказаними договорами підписано акт приймання- передачі на загальну суму 13600 грн., 31.07.2019 року на суму виконаних робіт у розмірі 34700 грн. (за договором № 1 від від 01.05.2019 року), 30.09.2019 року 34112 грн. (за договором № 2 від 01.08.2019 року). Актами сторони підтвердили виконання зобов`язань у повному обсязі і що претензій по відношенню одна до одної не мають (арк.с.14-22). 19.07.2019 року відповідач перерахував на рахунок позивача 6600 грн. (арк.с.23). Тобто, станом на день подання позову за відполвідачем рахувалася заборгованість в сумі 59\~741,66 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання,\~строк (термін)\~виконання якого\~визначений вказівкою\~на подію,\~яка неминуче\~має настати,\~підлягає виконанню\~з настанням\~цієї події.\~ Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписи ст. 627 ЦК України передбачають, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З чинного законодавства України та укладених між сторонами договорів вбачається, що кінцевий строк оплати згідно акту приймання -передачі від 27.06.2019 року на суму 13600 грн. - 07.07.2019 року, згідно акту приймання-передачі від 31.07.219 року 10.08.2019 року, акту приймання- передачі від 30.09.2019 року 10.10.2019 року. До сплати позивачу за вирахуванням податків слідує: за актом від 27.06.2019 року 10948 грн., за актом від 31.07.2019 року 27933,50 грн., за актом від 30.09.2019 року 27460,16 грн. Як вже встановлено судом до подання позову до суду 19.07.2019 року відповідачем сплачено 6600 грн. Таким чином, станом на 18.11.2019 року (день подання позову) за відповідачем рахувалася заборгованість: за актом від 27.06.2019 року 4348 грн., по акту від 31.07.2019 року 27933,50 грн., по акту від 31.09.2019 року 27460,16 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши правильність розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог оскільки позивачем були здійснені розрахунки з повної суми боргу, без вирахування податків. Однак, розрахунки слід проводити з суми грошового зобов`язання, яка виключає податки та військовий збір, тому розраховуючи 3% річних за формулою: сума боргу за актом приймання-передачі *кількість днів прострочення*3%/365. Таким чином, з суми 4348 грн. три проценти річних становлять 47,89 грн. ( в період з 08.07.2019 року по 18.11.2019 року; з 11.08.2019 року по 18.11.2019 року з заборгованості в сумі 27933,50 грн. 3% річних складають 229,59 грн., за період 11.10.2019 року по 18.11.2019 року з заборгованості в сумі 27460,16 грн. 3% річних складають 88,02 грн. Загалом 365,50 грн. (47,89+229,59+88,02), які підлягають стягненню з відповідача. З 08.07.2019 року по 18.11.2019 року індекси інфляції 99,4 в липні 2019 року, 99,7 у серпні 2019 року, вересень 100,7, жовтень 100,7 листопад 100,1, сукупний індекс 100,59 * заборгованість в сумі 4348 грн. =4373,65 грн. Тобто інфляційні втрати 43473,65-4348=25,65 грн. З 11.08.2019 року по 18.11.2019 року індекси інфляції 99,7 серпень 2019 року, вересень 100,7, жовтень 100,7 листопад 100,1, сукупний індекс 101,2* заборгованість в сумі 27933,50 грн.= 28268,20 грн. Тобто інфляційні втрати 28268,20 - 27933= 335,20 грн.) З 11.10.2019 року по 18.11.2019 року індекси інфляції жовтень 100,7 листопад 100,1, сукупний індекс 100,8* заборгованість в сумі 27460,16 грн.=27679,68 грн. Тобто інфляційнф втрати 27679,68-27460 грн.=219,68 грн. Всього за трьома актами інфляційні втрати становлять 580,53 грн. (25,65+335,20+219,68). Втім, в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму 477,64 грн. Розглядаючи позовні вимоги що стягнення неустойки (пені) за користування чужими грошовими коштами в сумі 5129,32 грн., суд враховує наступне. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Частина 1 ст. 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 цієї ж статті). Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, неустойку (пеню) за користування чужими грошовими коштами позивач розрахувала виходячи з подвійної облчкової ставки Національного банку України та на повну суму за договорами (без відрахування податків). Суд вважає таке нарахування безпідставним на підставі такого. Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 543/96- ВР передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Офіційне тлумачення положення другого речення преамбули наведено в Рішенні Конституційного Суду N 7-рп/2013 від 11.07.2013 року: «В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули\~Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» \~від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці). З огляду на те, що сплата неустойки (пені) за користування чужими грошовими коштами Договорами № 1 та № 2, які укладені між позивачем та відповідачем, останніми не узгоджувалась, тому нарахування її позивачем у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України є безпідставним. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині в сумі 5129,32 грн. Щодо стягнення штрафу в сумі 37906,00 грн. Як вже встановлено судом, договорами на виконання робіт (послуг) передбачено, що у разі невиконання умов даного договору Сторони несут відповідальність згідно чинного законодавства України. У разі порушення Замовником (відповідачем) строків проведення розрахунків, вказаних в п.4.2. Замовник на письмову вимогу Виконавця сплачує йому 50% від грошової суми, вказаної в п.4.1. договору. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 29870,83 грн., оскільки цей штраф також слід розраховувати з суми боргу без податків та зборів, а саме з суми 59741,66 грн. (4348+27933,50+27460,16). В судовому засіданні позивач погодилася, що невірно розрахувала суму штрафу. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тлумачення статей 11 та 1167\~ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відсутність коштів у підприємства, якому особа надавала юридичні та правові послуги, що вбачається з договорів, не може слугувати поважною причиною невиплати виконавцю послуг (робіт) всіх належних йому сум, і не звільняє підприємство від відповідальності. В даному випадку невиплата належних Виконавцеві (позивачу) сум може розцінюватися як порушення права на мирне володіння своїм майном (рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00). Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода, з урахуванням вимог розумності та справедливості, аргументів, наведених позивачем, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 750 грн. На підставі викладеного вище, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково в сумі заборгованості 30713,97 грн., яка складається з: 3% річних в розмірі 365,50 грн., інфляційних збитків в розмірі 477,64 грн., штрафу за порушення строків проведення розрахунків в розмірі 29870,83 грн. Також позовні вимоги вчастині стягнення моральної шкоди підялгають задоволенню частково в сумі 750 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог та з урахуванням того, що суму боргу 59741,66 грн. відповідач перерахував після подання позову, в сумі 912 грн.

Outcome: partial