Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

18.12.2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 32076,58 грн. В позові зазначено, що 11.03.2014р. відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.09.2014р. складає 31557,82 грн., які зобов'язався повернути до 01.06.2014р., що підтверджується розпискою, але свої зобов'язання не виконав. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 518,76 грн. та судовий збір в розмірі 320,77 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій позов підтримав, справу просив розглядати без нього та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Як встановлено судом та зазначено в позові, 11.03.2014р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 2000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.06.2014р., що підтверджується відповідною розпискою відповідача (а.с.7). За змістом ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК) договір позики є укладеним з моменту передання грошей та передбачає передання однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів і обов'язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В постанові від 18.09.13р. по справі № 6-63цс13 Верховний Суд України зазначає наступне: «...письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. ... Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.» Таким чином, між Позивачем та Відповідачем 11.03.2014р. укладено договір позики, за яким Позивач передав Відповідачеві грошові кошти у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, а Відповідач прийняв на себе обов'язок повернути зазначену суму в строк до 01.06.2014р. Згідно ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК передбачено, що зобов'язання підлягає виконанню у строк (термін) у зобов'язанні встановлений в ньому строк (термін) його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, за умовами ч. 1 ст. 1050 ЦК, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідач свого обов'язку щодо повернення суми позики в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів СІЛА в строк до 01.06.2014р. на теперішній час не виконав. Відтак, Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 524 ЦК визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, разом із тим надано право сторонам визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Враховуючи вищевикладене, основний борг Відповідача перед Позивачем складає 2000 (дві тисячі) доларів США. Беручи до уваги постійне коливання курсу долару США до гривні суд вважає за необхідне визначити еквівалент заборгованості в гривні на станом на 03.09.2014р., оскільки позивачем визначено на цей день офіційний курс долару США, який за відомостями Національного Банку України складає 1577,8907 грн. за 100 доларів США. Отже, сума заборгованості для розрахунку 3% річних та визначення ціни позову становить 2000 X 15,778907 = 31557,82 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкцій = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 31557,82 х 3 х 200 : 365 : 100 = 201,010403506 ДатаСума заборгованостіКількість днівСума процентів 01.06.14 -17.12.14.31557,82 грн.200518,76 грн. Всього: сума трьох процентів річних станом на 17.12.2014р. за складає 518,76 грн. З огляду на наведене загальна сума заборгованості Відповідача станом на 17.12.2014р., яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача складає 2000 (дві тисячі) доларів США.,що складає 31557,82 грн. основного боргу, та 518 (п'ятсот вісімнадцять) грн. 76 коп. - 3% річних, а всього підлягає стягненню 32076,58 грн. Враховуючі викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Сплата судового збору на суму 320,77 грн. підтверджена документально, а тому вказаний судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved