Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

17 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 14 серпня 2012 року вона працює в Управлінні праці та соціального захисту населення Київської районної ради в м. Донецьку на посаді спеціаліста 1 категорії сектору прийому громадян відділу грошових виплат і компенсації. 28.12.2012 року вона була переведена на посаду спеціаліста першої категорії сектору прийняття рішень щодо надання всіх видів допомоги та компенсацій відділу грошових виплат та компенсацій, та в подальшому 15.05.2014 року переведена на посаду головного спеціаліста сектору прийняття рішень щодо надання всіх видів допомоги та компенсацій відділу грошових виплат і компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Київської районної в м. Донецьку ради, де і працює до теперішнього часу. Проте, з липня 2014 року Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради не виплачує заробітну плату позивачу, заборгованість по якій станом на 31 жовтня 2014 року складає 10695 грн. 89 коп. Оскільки Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради не виконує свої зобов'язання, а саме порушує строки виплати заробітної плати, позивач звернулась з позовом та просить стягнути з відповідача Державної казначейської служби України на її користь вказану заборгованість по заробітній платі у розмірі 10695 грн. 89 коп. Крім того, у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати, позивач зазнала ряд моральних страждань, які були викликані внутрішніми переживаннями, просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 2500,00грн. Позивач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду направила заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду направив письмові заперечення, згідно яких проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, згідно письмових заперечень, представник відповідача послався на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Управлінням праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради, а не з Державною казначейською службою України, відтак на думку останнього Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем по справі. На підставі ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 14 серпня 2012 року працює в Управлінні праці та соціального захисту населення Київської районної ради в м. Донецьку на посаді спеціаліста 1 категорії сектору прийому громадян відділу грошових виплат і компенсації. 28.12.2012 року вона була переведена на посаду спеціаліста першої категорії сектору прийняття рішень щодо надання всіх видів допомоги та компенсацій відділу грошових виплат та компенсацій, та в подальшому 15.05.2014 року переведена на посаду головного спеціаліста сектору прийняття рішень щодо надання всіх видів допомоги та компенсацій відділу грошових виплат і компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Київської районної в м. Донецьку ради, де і працює до теперішнього часу. Вказана обставина підтверджується наданою позивачем трудовою книжкою (а.с.2-3). Разом з тим, заробітна плата Управлінням праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради позивачу з липня 2014 року не виплачується і заборгованість по ній станом на 30 жовтня 2014 року складає 10695 грн. 89 коп., що підтверджується довідкою від 03.11.2014 року №03/043122 (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати з відповідача Державної казначейської служби України не підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Управлінням праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради, а відтак заявлені вимоги до Державної казначейської служби України є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Оскільки позивач не довела, що діями відповідача Державною казначейською службою України порушені її права, суд вважає відсутніми підстави і для стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed