Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

17 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна двокімнатної квартири загальною площею 43,1 кв.м., жилою площею 29,8 кв.м. по [ADDRESS] , укладений між мною та відповідачем 03 вересня 1997 року зареєстрований Павлоградською товарною біржею 03 вересня 1997 року за №9/2ф-НД та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно двокімнатну квартиру загальною площею 43,1 кв.м., жилою площею 29,8 кв.м. по [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що 03.09.1997 року між позивачем та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 43,1 кв.м., жилою площею 29,8 кв.м. по [ADDRESS] , вказаний договір було зареєстровано Павлоградською товарною біржею 03.09.1997 року за № 9/2ф-НД, на час укладання договір купівлі-продажу не підлягав нотаріальному посвідченню. У зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення договору позивач обмежена у своїх правах щодо розпорядження нерухомим майном. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.09.1997 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстровано місце проживання\~\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою комунального підприємства «Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр» Павлоградської міської ради від 27.05.2021 року №4103. Згідно довідки від 07.09.2021 року №94 Колективного підприємства Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , станом на 15.04.1999 року на підставі дублікату договору купівлі-продажу, зареєстрованого 03.09.1997 року Павлоградською товарною біржею за № 9/2ф-НД. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Проте спеціальною нормою ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами по вищезазначеній угоді було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, та вказаний правочин повністю виконаний сторонами. На момент укладення угоди законодавством не було заборонено укладати та реєструвати договори купівлі - продажу нерухомості на біржах. На даний час згідно чинного законодавства угоди щодо купівлі-продажу нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу, зареєстрованого 03.09.1997 року Павлоградською товарною біржею за № 9/2ф-НД. Враховуючи, що згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, про право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано, вимога про визнання права власності за позивачем на спірну квартиру підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: approved