Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

19 вересня 2019 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані донька позивача - [PERSON] та її онук - [PERSON] , які не є співвласником вказаного будинковолодіння та не проживають в ньому з 25 жовтня 2005 року. На даний час наявність реєстрації відповідачів в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Прохала визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання. У встановлений судом строк, відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій виклала прохання провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явивлися до суду надіслали заяви в яких виклали прохання провести розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог -Миргородська міська рада, в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи у їх відсутність, при розгляді справи поклався на розсуд суду. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинковолодіння [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 13.09.2005 (а.с.8) та відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з довідкою №06-27/5200 та №06-27/5201 від 25.09.2019 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстровані за вищевказаною адресою. (а.с.22-23). Згідно довідки виданої головою вуличного комітету від 08.04.2019 року, відповідачі не проживає у спірному житлі (а.с.10). Окрім того дана обставина підтверджується складеним актом головою вуличного комітету та підписаним власниками сусідніх домоволодінь (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. [PERSON] досяг чотирнадцяти років, що підтверджується копією його свідоцтва про народження, а тому він має право самостійно обирати собі місце проживання (а.с.13). Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку протягом останніх тринадцяти років, то вони, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратили право на користування вищевказаним житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати таким, що втратили право на користування приміщенням будинковолодіння [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що при подачі позову позивач в силу закону був звільнений від сплати судового збору, суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачів судові витрати на користь держави. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, тому з відповідачів необхідно стягнути на користь держави по 384,20 грн з кожного.

Outcome: approved