Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

17\~травня 2020\~року Позивач\~звернувся до\~суду.\~ В\~обґрунтування позову\~посилався на\~те,\~що [PERSON] \~звернувся до\~АТ КБ\~«Приватбанк» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у зв`язку\~з чим\~підписав заяву\~№ б/н\~від 27.02.2006,\~згідно якої\~отримав кредит\~у розмірі\~5150,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок. [PERSON] підтвердив\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг» та\~«Тарифами Банку»,\~які викладені\~на банківському\~сайті,\~складає між\~ним та\~банком договір\~про надання\~банківських послуг.\~ [INFO] позичальник\~ [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] \~мали право\~подати заяву\~про прийняття\~або про\~відмову від\~спадщини у\~строк з\~18.01.2017\~по 18.07.2017.\~Спадкоємцем,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини\~є відповідач\~ [PERSON] .\~ 13.02.2019\~позивачем була\~направлена претензія\~кредитора до\~приватного нотаріуса\~Клименко Л.О.\~01.03.2019\~позивачем було\~отримано відповідь\~приватного нотаріуса\~Клименко Л.О.,\~в якій\~зазначалось,\~що спадкоємці\~померлого [PERSON] \~із заявами\~про прийняття\~спадщини чи\~відмову від\~спадщини до\~нотаріальної контори\~не звертались\~та спадкова\~справа після\~смерті спадкодавця\~була заведена\~на підставі\~претензії АТ\~КБ «Приватбанк».\~З огляду\~на таке,\~відповідач [PERSON] \~прийняв спадщину,\~до складу\~якої входять,\~у тому\~числі,\~кредитні зобов`язання\~померлого позичальника.\~03.10.2019\~до спадкоємця,\~ [PERSON] ,\~було направлено\~лист-претензію,\~згідно якої\~позивач пред`явив\~свої вимоги,\~але ніяких\~дій не\~було виконано. Станом на 11.11.2019 заборгованість позичальника перед банком становить 5522,86 грн., з яких 5522,86 грн- заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 5522,86 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками ; 0,00 грн- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн- нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 0,00 грн штраф (фіксована складова), 0,00 грн- штраф ( процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 5522,86 грн та судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 22.05.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. В зазначений термін відзив до суду, клопотань в порядку ст. 279 ЦПК України відповідач не подав, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». 27 лютого 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. За цим договором банк надав позичальнику кредит у розмірі 5150,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ( ас.21). [INFO] позичальник [PERSON] помер (ас.43). З наданого позивачем розрахунків слідує, що станом на 11.11.2019 р., а не на дату смерті, банком розраховано заборгованість [PERSON] за кредитом від 27.02.2006 р. в сумі 5522,86 грн. (а.с.11-20). 13 лютого 2019 року за вих. №SAMDN34000006165974 від 17 січня 2019 року банк направив до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Клименко Леоніда Олексійовича претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (ас.45). На підставі вказаної претензії кредитора приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Клименко Леонідом Олексійовичем 19 лютого 2019 року заведено спадкову справу №7/2019 після смерті [PERSON] померлого [INFO] ( ас.46). Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи спадкоємці [PERSON] не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті останнього ( ас147-166). Згідно інформації Краснопільської селищної ради станом на 18.01.2017 року за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( ас.100). До спадкоємця, [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги (ас.48, 51). За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст.1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч.2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 13.02.2019 у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Верховним Судом у Постанові від 17.07.2019 у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Верховним Судом у Постанові від 06.11.2019 у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] , за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів не можливо беззаперечно встановити, що на час відкриття спадщини позичальник та відповідач проживали разом за адресою: [ADDRESS] та позивачем не доведено як належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і вартості отриманого відповідачем у спадщину майна, тобто не встановлено обсяг спадкового майна. Реєстрація позичальника [PERSON] та відповідача [PERSON] за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, оскільки відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 у справі №489/2924/16-ц. Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину, однак обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості, як і не подано клопотань до суду про встановлення наявності спадкового майна, яке залишилось після смерті позичальника та клопотань про встановлення обсягу спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не доведено передачу спадкоємцям у натурі спадкового майна, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed