Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

19.07.2021 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] \~простягнення суми боргу. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 05.12.2019 року надав у борг грошові кошти в сумі 150\~000 гривень громадянці [PERSON] , з вимогою про повернення вказаних коштів в строк до 05.01.2020 року, що підтверджується відповідною розпискою. Після 05.01.2020 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, на що отримував відмову. До теперішнього часу відповідач не виконала зобов`язання щодо повернення позики., що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Просив стягнути з [PERSON] на його користь суму неповернутої позики у розмірі 150\~000 грн, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі - 19 158,9 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі - 6 682,33грн., інфляційні збитки в сумі - 17\~160 грн., а також суму сплаче6ного судового збору у розмірі 1930,00 грн та витрати на послуги адвоката в сумі 5472,5 грн, а всього 200403,73 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надав. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів із винесенням заочного рішення по справі. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підставі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаній повернути суму позики у строк та в порядок, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1967цс15, № 6-487цс17, а також Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/11028/14-цта у справі № 211/3035/14-ц. Як вбачається з матеріалів справи, розписка [PERSON] від 05.12.2019 року містить дані щодо наявності боргу перед [PERSON] в сумі 150000 гривень із зобов`язанням їх повернення до 05.01.2020 року, що є беззаперечним доказом отримання відповідачем грошових сум. Таким чином, аналізуючи зміст боргової розписки, написаної [PERSON] 05.12.2019 року, суд виходить із того, що розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати, що між сторонами по справі існували відносин позики. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2. ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Основними засадами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність. У справі «Класс та інші проти Німеччини» від 6 січня 1978 року Суд підкреслив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Гарантованість прав судовим захистом включає право на справедливий судовий розгляд, доступ до правосуддя, рівність сторін; єдність громадянських і інших прав та їх соціальну еволюцію тощо. Важливою передумовою забезпечення права справедливого судового розгляду як умови дії принципу верховенства права є: право особи на незалежний і безсторонній суд, право розумного терміну розгляду, принцип рівності сторін. Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг у визначений строк не повернув, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму позичених 05.12.2019 року грошових коштів в розмірі 150000 грн 00 коп. Крім того, встановлено, що відповідно до розписки від 05.12.2020 року, на суму 150000 грн. 00 коп. сторони не домовились про розмір процентів у разі прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, застосовуючи відсоткову ставку на рівні трьох відсотків річних, за період з 05.01.2020 року по 30.06.2021 року, сума відсотків за користування грошовими коштами, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 6682,33 грн. Інфляційні збитки за період з 05.01.2020 року по 30.06.2021 року з урахуванням індексу інфляції за відповідний період складають 17160,00 гривень. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми позичених 05.12.2019 року грошових коштів у розмірі 150000,00 грн, суми відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 6682,33 грн. та інфляційних збитків у розмірі 17160,00 грн підлягають задоволенню. Окрім того, позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути 19158,90 грн. нарахованої пені, але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів на основну суму заборгованості забороняється законом. Так, згідно із\~ст. 2 Закони України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р,\~м.Краматорськ Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідно до матеріалів справи відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] , отже, на підставі вказаного\~Закону\~вона має бути звільнена від сплати нарахованої пені. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5\~472,50 грн, суд приходить до наступного висновку. З метою надання професійної правничої допомоги між позивачем та адвокатом Шейко К.В. укладено договір про надання [PERSON] правової допомоги від 05.04.2021 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.06.2021 року до договору про надання правової допомоги від 05.04.2021 року, клієнту відповідно умов Договору було надано правову допомогу, яка полягає у: зустріч, консультація Клієнта, узгодження правової позиції 1094,50 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви про стягнення боргу (1 година роботи адвоката) -1094,50 грн., орієнтована кількість судових засідань за позовом про стягнення боргу (1094,50 грн./ засідання х 3 засідання) 3\~283,50 грн. Згідно з ч. 2 та ч. 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання юридичної допомоги від 05.04.2021 року, додаткова угода № 1 від 30.06.2021 року, Ордер на надання правової допомоги, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.4,5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача частково в сумі 2\~189,00 грн. При цьому суд не враховує зазначену в розрахунку суму 3\~283,50 грн. (за участь в судових засіданнях), оскільки представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не приймав участі у судовому засіданні. Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1930,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial