Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

19.09.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01.10.1994 він уклав шлюб з [PERSON], від шлюбу мають доньку [PERSON], 1996 року народження, та сина [PERSON], 2001 року народження. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.11.2012 шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що під час шлюбу у 1998 році вони з дружиною отримали квартиру [ADDRESS], в ордері було зазначено його та дружину з донькою як членів однієї сім'ї, в даній квартирі вони постійно мешкали з березня 1998 року по вересень 2008 року, а потім переселилися. Вказує, що у вересні 2014 року дізнався, що спірна квартира у 1999 році була приватизована і згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.09.1999, виданого згідно розпорядження органу приватизації Корпорації Чернігівоблагропромбуд від 23.09.1999 № 57, належить [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Письмової згоди на приватизацію житла він не надавав, як того вимагає ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Вважає, що він також мав право на приватизацію спірної квартири та мав би набути право власності на її частку, оскільки постійно проживав у квартирі на час прийняття розпорядження органу приватизації Корпорації Чернігівоблагропромбуд від 23.09.1999 № 57, а тому воно є незаконним. Вказує, що на момент приватизації спірної квартири, він тимчасово був зареєстрований у [ADDRESS], проте постійно проживав саме у спірній квартирі. Через необізнаність з нормами житлового законодавства, завжди вважав, що спірна квартира належить йому з [PERSON] Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми цивільного законодавства, просить встановити факт його постійного проживання з березня 1998 року по вересень 2008 року у квартирі [ADDRESS]; визнати незаконним розпорядження органу приватизації Корпорації Чернігівоблагропромбуд від 23.09.1999 № 57 про передачу у власність [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 23.09.1999 на ім'я [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні 28.10.2014 до участі в розгляді справи в якості співвідповідача судом було залучено Корпорацію «Чернігівоблагропромбуд». Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] подала письмові заперечення (а.с.57), в яких просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, у задоволенні позову відмовити, а справу розглянути без її участі. Представник відповідача Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що приватизація відбулася у відповідності з чинним законодавством. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.111), в матеріалах справи наявні її письмові заперечення (а.с.30-35), в яких просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Корпорації «Чернігівоблагропромбуд» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.112), надіслав заяву про розгляд справи без участі представника корпорації (а.с.119). Свідок [PERSON], сусід позивача і відповідачів по вул. Борисенка, у судовому засіданні показав, що протягом спірного проміжку часу позивач і відповідачі постійно проживали у спірному житлі. Свідок [PERSON], сестра відповідача [PERSON], у судовому засіданні показала, що у спірному житлі позивач постійно став проживати з приблизно 2002 року. Свідок [PERSON], батько відповідача [PERSON], у судовому засіданні показав, що позивач приблизно з 2002 року почав постійно проживати у спірній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 01.10.1994 позивач та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5), а рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.11.2012 шлюб між ними було розірвано (а.с.7). 22.09.1999 [PERSON] подала заяву до органу приватизації про оформлення у приватну спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] (а.с.63). З метою здійснення приватизації зазначеної квартири, [PERSON] надала довідку № 1487 від 22.09.1999 про склад сім'ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, видану Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, в якій було вказано, що у квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON], [INFO], та її дочка [PERSON], [INFO], які прописані в квартирі з 21.03.1998, інших членів сім'ї наймача в довідці не вказано (а.с.62). Розпорядженням органу приватизації № 57 від 23.09.1999 передано у власність [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.64). 23.09.1999 було видано свідоцтво про право власності на житло від 23 вересня 1999 року, зареєстроване в ЧМБТІ у реєстрову книгу № 178-17776 05.10.1999, відповідно до якого спірна квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.66). У подальшому, відповідно до договору дарування частини квартири від 16.02.2014 відповідач [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.39-40). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на допущені порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» внаслідок проведеної приватизації спірного житла, яка відбулася у 1999 році. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі № 6-7цс14). Так, враховуючи з'ясовані в ході судового розгляду обставини справи, зумовлені: обізнаністю позивача про спірне житло і його статус з самого початку виділення; добровільною зміною реєстрації місця проживання останнього відразу після його вселення у спірне житло; наявністю досвіду у позивача участі в процесі приватизації житла і основними критеріями для реалізації цього права; перебуванням його до кінця 2009 року у фактичних шлюбних відносинах з учасником приватизації - відповідачем [PERSON], в паспорті якої стоїть і відповідна відмітка про приватизацію цього житла; його участю у вихованні своєї дитини учасника приватизації - відповідача [PERSON], в свідоцтві про народження якої проставлена також відповідна відмітка; зміною у 2004 році реєстрації місця проживання відповідачів, які знялися із реєстрації у спірному житлі та зареєстрували своє місце проживання безпосередньо за адресою реєстрації місця проживання позивача, і саме можливими правовими наслідками цьому якщо б спірне житло не було приватизованим, суд вважає, що у позивача була об'єктивна можливість знати про проведену приватизацію спірного житла з часу її здійснення (а.с.7, 41-49, 58-60, 85-94). У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради, Корпорації «Чернігівоблагропромбуд» необхідно відмовити у повному обсязі, у зв'язку зі спливом позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed