Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

17 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 06 липня 2016 року з відповідачем було укладено кредитний договір № ДКХ 1506, за умовами якого йому було надано кредит в сумі 10000 грн. строком на 12 календарних місяців до 06 липня 2017 року, зі сплатою 0,001 % річних та плати за надання кредиту в розмірі 40.999%. За умовами кредитного договору відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та інші платежі відповідно до «Графіку повернення кредиту та сплати зобов'язань» що є додатком до Договору. 26.08.2016 року з відповідачем також було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно з яким у звязку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати відсотків відсоткова ставка за договором становила 163,9% річних. Оскільки відповідач не виконав взятті на себе зобовязання за договором, та має заборгованість, позивач просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором в сумі 34998 грн. 41 коп. та сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. Представник позивача [PERSON] (за дорученням) в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не зявився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 06 липня 2016 року на підставі заяви відповідача між сторонами було укладено кредитний договір № ДКХ -1506, за умовами якого відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 10000 грн. строком на 12 місяців, з 06 липня 2016 року по 06 липня 2017 року, зі сплатою 0,001% річних та плати за надання кредиту 40.999% щорічно (а.с.6,9,10). За пунктом 4.2 Договору відповідач зобовязався погашати кредит щомісяця у строки та у розмірах визначених «Графіком повернення кредиту та сплати зобов'язань», що є додатком № 1 до договору (а.с.7). 26 серпня 2016 року сторони уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору, у зв'язку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати зобовязань, за яким п. 2.7 Договору виклали у новій редакції домовившись що плата за надання кредиту становить 163,9% (а.с.12) Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений договором строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ч.2 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів. За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Статтями 526, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № ДКХ 1506 наданого позивачем, відповідач на день звернення до суду має заборгованість в сумі 34998 грн. 41 коп., яка складається: 10000 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 0,13 грн. - заборгованість по відсоткам: 19472 грн. 05 коп. заборгованість по платі за надання кредиту; 4479 грн. 77 коп. інфляційні нарахування та 1046 грн. 46 коп. 3 % річних (а.с.18). 19 червня 2017 року позивач направив відповідачу досудову вимогу про повернення боргу, яка залишається не виконаною (а.с.14). Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. На підставі ч.1.ст 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved