Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. З огляду на уточнені позовні вимоги, позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно на період навчання дочки [PERSON] , тобто з дати звернення до суду (17 жовтня 2019 року) і до припинення донькою навчання, але не довше чим до досягнення нею 23 років, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, від якого [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . У 2005 році шлюб було розірвано. Після чого, дитина проживала разом з позивачкою, а відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на її утримання до досягнення донькою повноліття. З 1 вересня 2019 року [PERSON] навчається на третьому курсі денного відділення Полтавського коледжу харчових технологій Національного університету харчових технологій. Позивачка стверджує, що їх донька потребує матеріальної допомоги у зв`язку з необхідними витратами на: харчування, оплату за проживання, придбання речей особистого вжитку, підручників та канцелярію, адже доходів позивачки не вистачає для належного забезпечення навчання та проживання доньки. Сама позивачка непрацездатна, страждає на тяжке захворювання, потребує вартісного лікування, отримує незначну пенсію по інвалідності, а тому не може утримувати доньку. Позивачка зазначає, що відповідач не має постійного міста роботи, однак має можливість надавати матеріальну допомогу доньці на період її навчання. У зв`язку з зазначеними обставинами, зважаючи, що в добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання доньки в період її навчання, позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в примусовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. 36). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 44), в судове засідання не з`явився, причину неявки до суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причину свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 лютого 2005 року серії [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8, 15, 16). [PERSON] навчається на 3 курсі денного відділення Полтавського коледжу харчових технологій Національного університету харчових технологій, що підтверджується довідкою № 691 від 26 вересня 2019 року (а.с. 10). Згідно з довідкою Варвинської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи № 3204 від 8 жовтня 2019 року, [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Будь-яких доходів вона не має. Крім того, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря, що підтверджується довідкою № 399 від 1 жовтня 2019 року, яка видана комунальним некомерційним підприємством «Варвинський Центр первинної медико-санітарної допомоги Варвинської районної ради Чернігівської області» (а.с. 11). З наведеного вбачається, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на своє утримання в період навчання в навчальному закладі до досягнення 23 років. Судом також встановлено, що в період 2018-2019 років відповідач [PERSON] здійснював грошові перекази на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , що підтверджується повідомленнями про надходження поштових переказів (а.с. 40-42). Ця обставина свідчить про працездатність відповідача, його платоспроможність та дійсну можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на період її навчання. Крім того, судом встановлено, що позивачка [PERSON] страждає тяжким захворюванням, у зв`язку з чим їй присвоєна друга група інвалідності строком до 1 березня 2020 року. Крім того вона потребує вартісного лікування (а.с. 12, 17, 37-39). З довідки про доходи № 4050 2203 4900 1006 від 16 жовтня 2019 року вбачається, що позивачка перебуває на обліку в Прилуцькому об`єднаному управління ПФУ в Чернігівській області і отримує незначну пенсію по інвалідності (а.с. 13). Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позивачка не може самостійно забезпечити можливість навчатися своїй дочці [PERSON] . Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається судом у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Однак, даний позов поданий в інтересах повнолітньої доньки, яка може бути позивачем у даній справі, а з врахуванням того, що остання є дієздатною, може розпоряджатися коштами, то аліменти мають бути стягнуті саме на її користь, а не користь інших осіб. Окрім того, суд звертає увагу, що у відповідності до п. d ст. 16 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), суд зобов`язаний забезпечувати права чоловіка та жінки на основі їх рівності та враховувати однакові права і обов`язки чоловіків і жінок, як батьків незалежно від їхнього сімейного стану в питаннях, що стосуються їхніх дітей. В усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. А отже, слід зазначити, що суд зобов`язаний враховувати фактичну рівність батьків, зважаючи на обставини справи та встановивши для обох батьків дійсно рівні обов`язки з утримання дитини. В зазначеній категорії справ суд зобов`язаний враховувати зміст ст. 141 СК України беручи до уваги рівні права та обов`язки батьків щодо їх дітей. Разом з тим, суд бере до уваги, що позивачка, відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, має статус непрацездатної. Таким чином, враховуючи наявні проблеми зі здоров`ям у позивачки, які потребують вартісного лікування, та зважаючи на її матеріальне становище, суд констатує фактичну неспроможність останньої надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] на період її навчання. У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на матеріальний стан позивачки, та те, що відповідач [PERSON] не надав до суду заперечень на позов та доказів про наявність чи відсутність у нього інших утриманців, не спростувавши факт його неплатоспроможності приховавши свій матеріальний стан та не вказав стан свого здоров`я, суд дійшов висновку про те, що він має можливість утримувати доньку до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Проте, суд звертає увагу, що вимоги позивачки щодо розміру аліментів є завищеними та не знайшли свого обґрунтування під час судового розгляду. Проаналізувавши всі обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку, а також враховуючи стан здоров`я доньки [PERSON] та її батьків, а також їх матеріальне становище, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, у розмірі 1 500 грн. щомісячно. Запзначена сума є нижчою, але наближеною до прожиткового мінімуму для громадян. З відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі наведеного,

Outcome: partial