Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

18.07.2019 [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та інших грошових виплат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 1987року по 2017 рік перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №57-К/тр про звільнення 16.08.2017 позивач була звільнена з вказаного місця роботи за угодою сторін. Вказує, що після звільнення відповідач не провів з нею остаточного розрахунку по заробітній платі, а саме: не було виплачено нараховану заробітну плату у повному обсязі та індексацію заробітної плати, нарахованої в 2015 році. Окрім того, відповідач зобов`язаний відшкодувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи наведене, просить суд, стягнути з відповідача в її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 12 358,98 грн., індексацію заробітної плати - 1 198,37 грн., 67 615,17 грн. суму середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати, а всього коштів - 81 172,52 грн. Ухвалою суду від 29.07.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. У встановлений строк, відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] у період з 01.07.2000 по 16.08.2017 працювала в Державному підприємстві «Луцький комбінат хлібопродуктів №2». Даний факт підтверджується копією трудової книжки від 05.11.1990 (а.с 8-16). Відповідно до наказу №57-К/тр про звільнення від 16.08.2017 [PERSON] - оператора пульта керування 5 розряду цеху виробництва борошна, було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою двох сторін (а. с 3). Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. З довідки про доходи (а.с. 4), виданій [PERSON] встановлено, що за ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» обліковується заборгованість із заробітної плати перед позивачем в сумі 12758,98 грн. з яких: невиплачена індексація за 2015 рік - 8 732,62 грн., невиплачена компенсація за невикористану відпустку - 2 997,81 грн., невиплачена заробітна плата за березень-серпень 2017 рік - 1 028,55 грн. Станом на день звернення із позовом до суду, позивачу дані кошти виплачені частково. Не виплаченою залишилася сума в розмірі 12 358,98 грн. Із роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.08.2017 по 18.07.2019. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем було проведено розрахунок, згідно якого сума середньоденного заробітку позивача становить 139 грн. 99 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 17.08.2017 по 18.07.2019 включно, становить 483 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 67 615,17 грн., з розрахунку: 483 робочі дні (з 17.08.2017 по 18.07.2019) х 139,99 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача індексації на нараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 1 198,37 грн., суд дійшов висновку, що дана вимога до задоволення не підлягає у зв`язку із необґрунтованістю. Позивачем проведено розрахунок індексації, однак до позову не додано документального підтвердження визначеної суми (порядок її визначення та детальний розрахунок). Відтак, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити відповідність визначеної позивачем суми її дійсному розміру. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь позивача слід стягнути 12 358,98 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 67 615,17 грн. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial