Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

19.12.2017 року позивачка звернулася з позовом до суду, в якому зазначає, що згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 22.12.2016 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання повнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2016 року до закінчуння [PERSON] навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Однак, у звязку із зміни до\~Сімейного Кодексу України, позивачка просить, змінити розмір стягуваних з відповідача на утримання повнолітньої дитини аліментів, з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до закінчення навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 16 січня 2018 року провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій розяснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). 02.03.2018 року позивачка звернулася до суду з заявою про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 02.03.2018 року ухвалою Олевського районного суду Житомирської області позивачці відмовлено в задоволені заяви про розгляд справи в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, оскільки заява подана з пропуском визначеного законодавством процесуального строку. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,що відповідає положенням\~ст. 279 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 22.12.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2016 року до закінчення [PERSON] навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років. За змістом\~ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з\~ст.200 зазначеного Кодексу\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.201 Сімейного кодексу України\~до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ\~частину другу\~статті 182 Сімейного Кодексу України\~змінено та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання їхньої повнолітньої дитини, а на стадії виконання рішення суду, просить про приведення їх розміру у відповідність до вимог\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ. Згідно п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Це означає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначається на підставі закону (ч.2 ст.182 СК України), а не судовим рішенням, оскільки з таких обставин, прямо, однозначно і безумовно врегульовано законом і не потребує ухвалення додаткового рішення. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» установлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, як вбачається з матеріалів справи, при ухваленні рішення про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання дочка позивача та відповідача, мала 18 років, тому з наведеного вбачається, що внесення змін на до законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів застосовуються до неповнолітніх дітей віком до 18 років, так як дочка [PERSON] позивача та відповідача є повнолітньою особою, то дані правовідносини на неї не поширюються. Отже, позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні\~ст. 200 СК України, не наводяться будь-які обставини зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, не надаються докази цих обставин, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не поширюються на повнолітніх осіб та не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, яким визначено розмір аліментів у частці від доходу, і дану частку позивач не просить змінити. В звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed