Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

18 березня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON], що діє в інтересах малолітньої, - [PERSON] із вищевказаним позовом до [PERSON], третя особа, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилався на ті обставини, що з вересня 2007 року він та відповідачка [PERSON] проживали разом, вели сумісне господарство, без реєстрації шлюбу. [INFO] року народилася їхня донька, - [PERSON], народження якої та встановлення батьківства було здійснено у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 07 липня 2009 року, актовий запис №338. Вказував на те, що з самого початку їхнє сімейне життя складалось не погано, але з 2010 року у нього з відповідачкою почалися безпідставні сварки, проявлення нічим незрозумілої агресії та ненависті по відношенню до нього та до їх сумісної доньки, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам та інтересам їхньої дитини. У зв'язку з цим, з 2010 року вони припинили з відповідачкою [PERSON] шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, веде аморальний спосіб життя, у їхніх відносинах відсутнє порозуміння та повага. Зазначав, що відповідачка [PERSON] має своє власне житло. Категорично відмовляється покинути його квартиру. Кілька разів [PERSON] визивала наряди поліції, намагаючись довести, що він силою виставляє її із квартири. Сварки, бійки та словесні напади вийшли за рамки їхніх сімейних відносин. Принижує, ображає не тільки його та доньку, але і сусідів, і працівників дитячого садочку, і батьків інших дітей. Остання подія відбулася 03 березня 2016 року, під час якої відповідачка [PERSON] влаштувала бійку у дитячому садочку №241, нанесла тілесні ушкодження [PERSON] (матері дитини з групи дитячого садочку) та виховательці дитячого садочку №241. Згідно характеристики №25 на сім'ю [PERSON] від 15 березня 2016 року ККДНЧ №241, [PERSON] відвідує садочок вже шостий рік. Зауважень до дитини та її батька немає, але не знайшлось жодного позитивного слова про відповідачку, [PERSON] Поведінка матері недоброзичлива та неадекватна, справи доньки її ніколи не цікавили, неодноразово провокувала скандали з вихователями дитячого дошкільного закладу. Сім'я [PERSON] з 2014 року знаходиться під соціальним патронатом в дитячому дошкільному закладі та у Дзержинському районі, з дитиною працює практичний психолог. Посилався на ті обставини, що мати його дитини веде антисоціальний спосіб життя, має інтернет залежність, ніколи не працювала, але має професію економіста. Всупереч Сімейному кодексу України, відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток своєї зовсім маленької доньки. Всі її сили уходять на вигадування нових захворювань та боротьбу зі ним та донькою. Крім того, відповідачка [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, догляду, лікування доньки, все робиться по настрою. Також відповідачка [PERSON] дуже жорстоко поводиться з донькою, головні засоби спілкування, це голосні крики, потиличники та стусани. Нормального спілкування, що необхідно для нормального самоусвідомлення дитини, що сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі немає, мати не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З моменту народження та станом на теперішній час їх донька, - [PERSON] перебуває повністю на його утриманні. Він приватний підприємець, отримує достатній дохід, має своє житло, в якому вони з донькою зареєстровані. Вважає, що таким чином, відповідачка [PERSON], жорстоко поводиться з дитиною, нехтує своїми обов'язками та свідомо ухиляється від виховання своєї доньки, - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та винести рішення, котрим позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її малолітньої доньки, - [PERSON], [INFO]. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення по суті справи, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутня у судовому засіданні відповідачка [PERSON] також надала пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказувала на те, що антисоціальний спосіб життя вона не веде, та надає своїй доньці відповідну турботу та утримання. Присутній у судовому засіданні представник третьої особи, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, - [PERSON] (доручення №20-35-11 від 11 січня 2016 року, термін дії, до 31 грудня 2016 року (а.с.52) також надав пояснення по суті справи, вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON], та позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої доньки, - [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З пояснень учасників процесу та наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.6) та відповідачка [PERSON] (а.с.7) перебували у цивільних шлюбних відносинах без їх реєстрації. [INFO] року у них народилася дитина, донька, - [PERSON], народження якої та встановлення батьківства було здійснено у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 07 липня 2009 року, актовий запис №338, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8), котра як встановлено з пояснень учасників процесу на даний час проживає разом із позивачем, та перебуває на повному його утриманні. Згідно наявної в матеріалах справи характеристики №25 від 15 березня 2016 року, на сім'ю [PERSON], наданої ККДНЗ №241, вбачається, що [PERSON] відвідує дитячий заклад з 2011 року. Виховується в повній сім'ї з трьох чоловік. Вихованням дівчинки займається батько. Відношення з батьком теплі, доброзичливі. Дівчинка охайна, вдягнена відповідно погодним умовам, забезпечена всім необхідним для навчально-виховного процесу. Батько дитини активно приймає участь в її житті, відповідально ставиться до її здоров'я. Всі рекомендації старшої медичної сестри виконуються, щеплення проводяться вчасно. Минулого літа батько з дитиною відпочивали на морі. За період відвідування дитиною дитячого закладу мама ніколи не цікавилася справами дитини. Інколи приводила і забирала дівчинку, але з вихователями не спілкувалася. Поведінка мами недоброзичлива, періодично неадекватна. Вона ініціювала суперечки з вихователями, причини яких її вигадування. Останній раз коли мама з'являлася в закладі, стався інцидент між нею та мамою одного з вихованців. Цей випадок привів до втручання поліції та направлення мами на обстеження у відповідний лікарський заклад. Сім'я [PERSON] з 2014 року знаходиться під соціальним патронатом в закладі та районі. З дівчинкою працює практичний психолог закладу за індивідуальним планом корекційних занять. Спостереження психолога свідчать про те, що дівчинка має стабільний емоційний стан, рівень тривожності середній, вона охоче йде на контакт з дорослими та дітьми. Дівчинка не конфліктна, стосунки з однолітками рівні. На заняттях зацікавлена, активна, програму даної вікової групи засвоює добре (а.с.11, 51). Згідно акту, складеного 16 березня 2016 року мешканцями будинку [ADDRESS], та засвідченого майстром дільниці №4 ТзОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», вбачається, що за час проживання відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що відповідно до паспорту громадянина України, є місцем її реєстрації, остання зарекомендувала себе як людина, відсторонена від спілкування з іншими мешканцями будинку, замкнута, агресивна сусідка. Приблизно з літа 2012 року, припинила виходити на подвір'я з дитиною. Однак, коли іноді виходила то не віталася із сусідами, а відносно її доньки звучали слова у командному, неприродному тоні, котрі супроводжувалися нецензурною лайкою, котрі переходили в крик з погрозою побити, покарати доньку за найменшу провину. Вихованням дівчинки займається її батько, - [PERSON], котрий завжди привітливий та спілкується з сусідами. Сусіди знають його давно. В бесідах із сусідами [PERSON] часто скаржився на недостойну поведінку своєї співмешканки та матері своєї дитини. [PERSON] перестала займатися хатніми справами у сім'ї, самоусунулася від участі в уході та спілкуванні своєї доньки. Симулюючи всілякі захворювання дуже часто викликала швидку медичну допомогу. Обвинувачувала свого співмешканця та батька своєї дитини у нанесені тілесних ушкоджень, з приводу чого викликала неодноразово співробітників поліції. Часто було чутно скандали зі звинуваченнями та образами зі сторони [PERSON], а минулої зими побила сусідку із квартири №456 без наявних на те причин. Нічого позитивного про відповідачку [PERSON] сказати не можуть (а.с.9). З наявної в матеріалах справи копії витягу з кримінального провадження №12016040710000572 від 03 березня 2016 року, вбачається, що відносно відповідачки [PERSON] проводиться досудове розслідування за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з приводу нанесення тілесних ушкоджень громадянці [PERSON], [INFO] (а.с.10). З наявної в матеріалах справи копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №13697123 від 26 лютого 2007 року, вбачається, що квартира №418, котра розташована у будинку [ADDRESS], на праві приватної власності належить позивачеві [PERSON] (а.с.12). З наявного в матеріалах справи висновку №14/29-1877 від 14 липня 2016 року, наданого виконавчим комітетом Дзержинської районної у місті ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки, - [PERSON], [INFO], вбачається, що батьками малолітньої [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 07 липня 2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області), є громадяни [PERSON] та [PERSON]. Громадянин [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS], є приватним підприємцем, має постійний дохід, що дозволяє йому утримувати родину та забезпечувати належний рівень виховання дитини. Громадянка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], з квітня місяця поточного року фактично проживає окремо від громадянина [PERSON] та дитини по вул. Кремлівській, буд.№40, кв.№4. За інформацією [PERSON] мати дівчинки ніде не працює, не має власних джерел для існування, перебуває виключно на утриманні свого цивільного чоловіка, страждає на інтернетзалежність, має прояви негативної поведінки у вигляді немотивованої агресії та ненависті до нього особисто, дитини, а також оточуючих. Зазначена малолітня перебуває на обліку служби у справах дітей виконкому районної у місті ради, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах через жорстоке поводження з нею з боку її матері [PERSON] Родина дитини також перебуває на обліку Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як така, в якій мати дитини застосовує прояви фізичного насилля по відношенню до дитини. 18 березня 2016 року, громадянин [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду з позовом про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] у зв'язку із систематичним невиконанням батьківських обов'язків по догляду за дитиною, проявами жорсткого поводження по відношенню до доньки, та вчинення матір'ю дитини кримінальних правопорушень за ст.125 КК України по відношенню до інших дітей та їх батьків. В рамках своєї позовної заяви громадянин [PERSON] зазначив, що з 2010 року його взаємини з цивільною дружиною [PERSON] істотно погіршились, між членами родини почали виникати непорозуміння, конфлікти. Крім того, з боку матері дитини мали місце неодноразові випадки жорстокого поводження з дитиною у вигляді фізичного насилля (стусанів, завдання синців, ударів по потилиці). Відповідно до матеріалів, що характеризують родину малолітньої [PERSON], наданих адміністрацією комунального комбінованого дошкільного навчального закладу №241, який відвідує дитина, мати останньої ніколи не цікавилась станом успішності дитини у закладі, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу та стану здоров'я. Також слід зазначити, що громадянка [PERSON] лише інколи приводила та забирала доньку з дитячого садочку, ніколи не спілкувалась із педпрацівниками дитячої установи з жодних питань. За свідченням представників адміністрації комунального комбінованого дошкільного навчального закладу №241 громадянка [PERSON] має недоброзичливу та періодично неадекватну поведінку, провокувала численні конфлікти, бійки, як з педпрацівниками дитячого закладу так і з представниками батьківської громадськості, дітьми, що перебували у дитячому садочку із завданням їм тілесних ушкоджень. Дана інформація підтверджується повідомленнями Дзержинського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 17 червня 2016 року №22/2663 та від 17 червня 2016 року №22/2665. Так, відповідно до отриманого повідомлення районного відділення поліції за фактом спричинення громадянкою [PERSON] тілесних ушкоджень громадянці [PERSON] та малолітній дитині [PERSON] у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано два кримінальних провадження від 21 березня 2016 року №12016040710000572 від 15 червня 2016 року №1201504071000582 за ознаками вчинення даною особою кримінального правопорушення згідно з ч.1 ст.125 КК України. Вищевказані відомості щодо неадекватної поведінки громадянки [PERSON] підтверджуються фахівцями із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, якими під час проведення соціального інспектування її родини батькові дитини було запропоновано соціальний супровід родини. Від даної пропозиції громадянин [PERSON] відмовився через агресивну поведінку його цивільної дружини та небезпеки для оточуючих. Чоловіку було надано комплекс юридичних послуг по захисту прав дитини. Також упродовж 2014-2016 pоків фахівцями з соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з громадянином [PERSON] проводилась робота за карткою отримувача послуг. Мати дитини від спілкування з фахівцем з соціальної роботи відмовлялась, на встановлення контакту, не йде. Утриманням та вихованням малолітньої [PERSON] з часу її народження займається її батько [PERSON], який забезпечує належний рівень утримання, розвитку та виховання доньки з яким у дитини сформувались теплі, доброзичливі взаємини. В ході проведення неодноразових інспектувань родини малолітньої встановлено, що мати дитини під час проживання в родині не дотримувалась гігієнічних вимог, санітарний стан жила в якому проживала родина був незадовільний. Зі слів батька дитини, їжа яку готувала мати часто псувалась у холодильнику. Догляд дитини, прання та прасування її особистих речей, постільної білизни є його обов'язком оскільки мати не приділяла уваги зазначеним питанням. Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, виконком районної у місті ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO], відносно малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.45-50). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 7, 8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітньої доньки, - [PERSON], [INFO], що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в інтересах дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved