Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила: стягувати з [PERSON], на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 11.10.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.12.2016 року шлюб між ними було розірвано. Вже тривалий час відповідач [PERSON] ухиляється від обовязку утримувати свою дитину, зовсім не виділяє коштів для забезпечення дитини належним харчуванням, оздоровленням, вихованням та навчанням. На даний час вона не працевлаштована. Угоди про добровільну сплату аліментів в сумі достатній для забезпечення дитини не досягнуто, так як відповідач приховує реальні доходи та порушує строки надання коштів. Інших дітей, не працездатних батьків, що перебувають на його утриманні, не має. [PERSON] має добрий стан здоровя. Вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень вона не може забезпечити одна, тому вважає, що батько, який здоровий та працездатний, повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки працює і має постійний дохід. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Згідно ч 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З 11 жовтня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), який розірвано на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2016 року (а.с.9-10). Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 25 квітня 2008 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 04 квітня 2008 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] і [PERSON] (а.с.3). Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Олександра Поля, буд. 6, буд. 12. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному та досудовому порядку не виявив бажання виконати покладений на нього обовязок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підставні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Зважаючи на викладене, а також на те, що відповідач має можливість платити аліменти на утримання доньки, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки, яка знаходиться на утриманні позивачки щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved