Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

19.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 30.07.2013 року. Від шлюбу вона та відповідач мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а їй одній важко утримувати дітей, так як щодня потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Згоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, посилаючись на ті самі обстиавини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення ними повноліття. Суду пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30.01.2005 року. Шлюб між нею та відповідачем розірвано 30.07.2013 року рішенням Шаргородського районного суду. Від шлюбу вона та відповідач мають трьох неповнолітніх дітей. Діти проживають з нею, обов'язки по утриманню дітей повністю покладено на неї, так як відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню дітей. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 450 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 450 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, так як є працездатним, фізично здоровим, утримує себе за рахунок тимчасових заробітків. Щоб забезпечити дітям належне утримання, вона утримує підсобне господарство, оскільки не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, тоді як відповідач з того часу, як вони перестали проживати однією сім'єю, коштів на утримання дітей не надає взагалі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що перебував у шлюбі з позивачкою з 2005 року по липень 2013 року. На теперішній час проживає в іншій сім'ї. Діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на утримання яких просить стягнути аліменти позивачка, народилися під час шлюбу з [PERSON], він звертався у відповідні органи про реєстрацію їх народження та запис його батьком цих дітей у свідоцтвах про народження, але на даний час у нього є сумніви щодо батьківства. Допомоги на утримання дітей не надає, так як не працює, утримує себе за рахунок тимчасових заробітків, а також його утримує співмешканка. Він працездатний, фізично здоровий, протипоказань лікарських комісій щодо працевлаштування не має, проте, в пошуках роботи не звертався, власного будинку чи транспорту - не має, проживає в будинку співмешканки. Так як у нього є сумніви щодо його батьківства відносно дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то сплачувати аліменти він не бажає. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.01.2005 року до 30.07.2013 року. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с.3-5). Сторони після розірвання шлюбу однією сім'єю не проживають, що вбачається із пояснень в судовому засіданні позивачки та не заперечується відповідачем. Діти сторін - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю та знаходяться на її повному утриманні, що вбачається із довідки виконкому Клекотинської сільської ради від 20.03.2014 року за №794 (а.с.7). Відповідач необхідних коштів на утримання дітей не надає з часу розірвання шлюбу. При цьому, суд встановив, що відповідач працездатний, медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, фізично здоровий, не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, не працює, в пошуках роботи не звертався, що стверджував в судовому засіданні відповідач і не заперечила позивачка. Отже, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено саме на неї, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача, так як вона самостійно утримує дітей та веде підсобне господарство з метою забезпечення дітям гідних умов для проживання, навчання, здоров'я. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 450 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, зокрема, на придбання одягу, продуктів харчування, шкільного приладдя, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2005 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду 30.07.2013 року, що сторони мають спільних дітей: доньок [PERSON], [PERSON] та сина [PERSON] утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходяться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча є фізично здоровим, працездатним, наймається на тимчасові заробітки, отримані кошти від тимчасових заробітків витрачає на власні потреби. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи із того, що відповідач не працює, не має стабільного доходу, його щомісячний дохід встановити не можливо. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.06.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття, враховуючи, що відповідач на теперішній час не працює, стабільного доходу не має, наймається на тимчасові заробітки. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б проживали з обома батьками і утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він не бажає сплачувати аліменти на утримання дітей, так як має сумніви щодо свого батьківства, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування свого батьківства відносно дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. До того ж, судом встановлено, що діти народилися в період шлюбу сторін, відповідач визнав себе їх батьком, пояснивши суду, що з власної ініціативи записаний батьком цих дітей в актових записах та свідоцтвах про їх народження. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial