Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

18.04.2017 позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачки, у якому просить розірвати укладений між ними договір довічного утримання, припинити право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] та поновити її ([PERSON]) право власності на вказаний будинок. Свої вимоги мотивує тим, що 11 червня 2014 року вона уклала договір довічного утримання з відповідачкою, за яким передала, їй у власність будинок [ADDRESS], при цьому відповідачка взяла на себе зобов'язання забезпечувати її доглядом, харчуванням, медичним забезпеченням, утриманням її житла в належному стані, однак після укладення договору відповідачка зникла та не виконує свої обов'язки, передбачені договором В судове засіданні позивачка та її представник [PERSON] не з'явились, про день розгляду справи повідомлені належним чином. В наданій суду заяві представник позивачки позов підтримав, просив розглянути справу в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, в заяві, що надійшла до суду просить розглянути справу в її відсутності. Зі змісту заяви випливає, що вона фактично визнає позовні вимоги, не заперечує проти розірвання договору довічного утримання. У відповідності до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, вважає позовну заяву підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2014 р. між [PERSON], [PERSON] (відчужувачі) та [PERSON] (набувач) був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком М.І. Згідно п.1 договору позивачка та [PERSON] передали у власність відповідачці належний їм на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], а відповідачка взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивачку та [PERSON] на умовах договору. Договором довічного утримання визначені обов'язки набувача щодо [PERSON] та [PERSON], а саме: забезпечення харчуванням, доглядом, одягом, лікарськими засобами та необхідною медичною допомогою, забезпечувати їх безкоштовним довічним користуванням та проживанням у вказаному будинку. Частиною 2 статті 755 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть. Відповідно до п. 2 договору довічного утримання будинок належить відчужувачам на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки /р. № 4145/20.05.1960/, посвідченого Бердичівською держнотконторою, акта про закінчення будівництва житлового будинку № 660 від 14.12.1988 р., зареєстрованого в Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 348, номер запису 3577, реєстраційний номер 24214877, тобто части власності відчужувачів є рівними (по 1/2). Таким чином договір довічного утримання в частині укладення між [PERSON] та [PERSON], припинився [INFO], а відтак, виходячи з норм Цивільного кодексу України, його не може бути розірвано у цій частині, так само як і не може бути припинено право власності [PERSON] на 1/2 частку будинку, яка належала [PERSON] За вказаних обставин позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 11 червня 2014 року в частині укладення між [PERSON] та [PERSON], та про припинення права власності [PERSON] на 1/2 частку будинку, яка належала [PERSON], не підлягають задоволенню. Пунктом 7 договору довічного утримання передбачено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 749 ЦК України встановлено обов'язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Стаття 755 ЦК України визначає підстави для розірвання договору довічного утримання в судовому порядку. Підстави для розірвання договору пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором довічного утримання. Позивачка вважає, що відповідачка відносно неї взагалі не виконувала передбачені договором умови. Відповідачка, хоча і вважає себе належним виконавцем договору довічного утримання, проте позовні вимоги визнала, не заперечує проти розірвання договору довічного утримання. Суд приймає визнання позовних вимог відповідачкою, та вважає позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання в частині укладення між [PERSON] та [PERSON], та в частині припинення і поновлення права власності на 1/2 частку будинку підлягаючими задоволенню, оскільки їх задоволення не буде суперечити інтересам сторін та чинному законодавству. Відповідно до вимог ст. ст. 78, 79 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 526, 744, 754-756 ЦК України,

Outcome: partial