Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

18.11.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів в сумі 800грн. на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що відповідач є батьком її дочки [PERSON], яка навчається на денній формі навчання освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» на умовах договору в Одеському державному університеті внутрішніх справ, вартість якого щосеместрово складає 8410грн., у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку її не надає хоча і має таку можливість, так як має постійну роботу, тримає господарство та має інші додаткові доходи, що змусило позивачку звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.24). Відповідач в судове засідання також не з'явився, позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1/4 частини з усіх заробітків (доходу), посилаючись на те, що його заробітна плата складає 1300грн. та дохід від орендної плати за земельну ділянку - 670грн. за рік, інших доходів він не має, крім того, на його утриманні знаходиться дочка від другого шлюбу, яка також продовжує навчання на платній основі, а тому він не має можливості надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, на підтвердження чого надав відповідні докази (а.с.27-40), при цьому справу просив розглянути без його участі (а.с.25). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно зі ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що відповідач і позивачка є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Полянецькою сільською радою Савранського району Одеської області 22.04.1993р. (а.с.9). [PERSON] навчається в Одеському державному університеті внутрішніх справ, на денній формі навчання за напрямком підготовки «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» кваліфікації «юрист», строк навчання 1 рік 6 місяців, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги №45 від 06.08.2014р. (а.с.8), а також довідками цього учбового закладу №649 від 16.09.2014р. та №708 від 08.10.2014р., згідно яких термін закінчення навчання - лютий 2016 року (а.с. відповідно 8, 7), тобто на момент його закінчення [PERSON] виповниться 22 роки 11 місяців. Згідно п.4.5 цього договору вартість освітньої послуги щосеместрово складає в сумі 8410грн., а всього 25230грн., у зв'язку з чим [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Також встановлено, що [PERSON] проживає зі своєю матір'ю, про що відповідач в судовому засіданні не заперечував, а відтак відповідно до ч.3 ст.199 СК України позивачка має право на звернення до суду з вказаним позовом. Як встановлено ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд, оцінюючи обставини, на які послалася позивачка, виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Між тим, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в сумі 800грн.. Разом з тим, відповідач, посилаючись на неможливість надавати матеріальну допомогу у такому розмірі та визнаючи сплату аліментів частково в розмірі 1/4 частини з усіх заробітків (доходу) на підтвердження своїх заперечень подав суду довідку з місця роботи, видану відділом освіти Любашівської районної державної адміністрації від 08.12.2014р., згідно якої його щомісячна заробітна плата протягом 6 останніх місяців складає 1522,50грн. (а.с.29), та договір оренди належної йому земельної ділянки, за яку він щорічно отримує орендну плату в сумі 673,70грн. (а.с.31-35), а також те, що на його утриманні є дочка від другого шлюбу [PERSON], [INFO] (а.с.28), яка продовжує навчання в Одеському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на платній основі, строк навчання з 01.09.2013р. по 30.06.2017р., щосеместрова оплата за навчання складає 3660грн., а всього 29280грн. (а.с.27). Ураховуючи, що відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та приймаючи до уваги часткове визнання відповідачем позову, а також обставини, встановлені ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема те, що заробітна плата відповідача складає 1522,50грн. в місяць, на утриманні він має другу дочку, яка продовжує навчання на платній основі, та враховуючи, що прожитковий мінімум у 2014 році, а також з 01.01.2015р. по 30.11.2015р. на одну працездатну особу в розрахунку на місяць складає 1218грн., суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі, що визнаний відповідачем. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України). Суд роз'яснює, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 цього Закону суд стягує з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 243,60грн..

Outcome: partial