Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

19.02.2019 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову послалась на те, що 16.02.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] .. Подружні відносини між ними не склались, у зв`язку із чим шлюб було розірвано 09.04.2010 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] . Їй матеріально важко фінансово самотужки утримувати дитину. Відповідач є працездатним і має можливість матеріально забезпечувати потреби дитини. Тому просить позов задовольнити. 07.03.2019 року у справі відкрито провадження. 11.06.2019 року позивачка подала суду письмову заяві, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 13.06.2019 року, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 18.06.2019 року. Розглянувши заяву позивачки, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 16.02.2006 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією паспорта відповідача. Від подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. 09.04.2010 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Як встановлено судом, дитина проживає з позивачкою та фактично перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на сина у розмірі 1/4 частини його доходу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з відповідача в користь на користь Державної судової адміністрації Українислід стягнути 768,40 грн. судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved