Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

18 березня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] . На даний час [PERSON] є студенткою та проживає в гуртожитку у [ADDRESS] квартирі в м. Малині проживає та зареєстрована баба позивача - [PERSON] та відповідач, який являється дядьком [PERSON] , який в квартирі фактично не проживає з 2005 року. [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований в квартирі за згодою попереднього власника житла, проте після реєстрації протягом чотирнадцяти років фактично в ній не проживає та не користується. [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] ; судові витрати по справі вважати фактично понесеними та з відповідача не стягувати. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь-яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 03 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г., а також згідно інформаційної довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно №67395784 від 06 вересня 2016 року, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.8-10). Згідно довідки №366 від 15.03.2019 року, виданої Малинською міською радою, підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , однак за даною адресою він не проживає ще з 2005 року та по теперішній час (а.с.11). Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає вимоги позивача доведеним та такими, що підлягають задоволенню. Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідач.

Outcome: approved