Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

18 травня 2018 року позивач [PERSON], РНОКПП [NUMBER], місце реєстрації та проживання якої: Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63, звернулась до суду з позовом до [PERSON], РНОКПП [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [INFO], а фактично проживає за адресою: [INFO], у якому просить: винести судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені нею в сумі 8528,71 гривень, сплачені нею за відповідача за опалення їхнього будинку по вулиці Садовій, буд. 63, який є їхньою спільною сумісною власністю. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 08 липня 1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб, під час перебування у якому 03 квітня 1998 року подружжям придбано житловий будинок № 63, розташований по вулиці Садовій (до 2016 року Петровського) у місті Бахмут. Зареєструвались у вказаному будинку [PERSON] та [PERSON] наприкінці 2011 року. В подальшому шлюб між подружжям розірвано у судовому порядку, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 32 від 24 квітня 2012 року. Оскільки договір купівлі-продажу зазначеного будинку укладався відповідачем, ним категорично не визнавалось за позивачем право власності на 1/2 частку будинку, з огляду на що за позовом [PERSON] рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року визнано за позивачем право власності на 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63. Також позивачем зазначено, що відповідач фактично будинком не користується, а вона користується домоволодінням з дня його купівлі. На даний час фактично у будинку проживає [PERSON] та дочка сторін Василіна, [INFO], а дочка [PERSON], [INFO], у будинку зареєстрована, однак фактично не проживає у звязку з навчанням. Позивачем сплачуються усі комунальні послуги та податки, а відповідачем, який хоч і не проживає фактично у будинку, не сплачуються ані комунальні платежі за теплопостачання, ані податок на земельну ділянку, хоча згідно законодавства власність його зобовязує нести відповідні розходи. Оскільки відповідач злісно ухиляється від сплати послуг з опалення (за опалюваний сезон 2017-2018 ним не сплачено жодної копійки), позивач вимушена була сплачувати кошти за теплопостачання самотужки, що ставило її, інваліда другої групи, у скрутне майно становище. Проте, на думку [PERSON], якби вона не сплачувала вказані комунальні платежі зі своєї пенсії по інвалідності, за наявності заборгованості вона не змогла би оформити субсидію, а також могли б настати невигідні для сторін наслідки: відєднання будинку від газопостачання у звязку з заборгованістю, що призвело б до не здійснення обігріву будинку за допомогою газового котла та подальшого його руйнування внаслідок відсиріння стін. Згідно повідомлення про призначення позивачу субсидії з жовтня 2017 року по квітень 2018 року плата за опалення встановлена у межах 2613,65 гривень, обєм споживання газу 375,637 м3, розмір субсидії 698,91 гривень, обовязковий платіж 1914,74 гривень щомісячно. Рекомендованим листом [PERSON] двічі повідомляла [PERSON] щодо її пропозиції сплачувати половину обовязкового платежу, однак відповідач ухиляється від сплати вартості теплопостачання, внаслідок чого така бездіяльність, на думку позивача, порушує її право та вчиняється [PERSON] з наміром завдати позивачу матеріальну шкоду та втягнути її у розходи. Так, згідно особистого рахунку № 400000407 з урахуванням площі опалення 63,90 м2 та урахуванням наданої позивачу субсидією, особисто останньою сплачено: з жовтня 2017 року по квітень 2018 року 17283,50 гривень, з яких у жовтні 2017 року [PERSON] сплачено 226,08 гривень, половина з яких (113,04 гривень), стягнута з [PERSON] рішенням суду від 14 березня 2018 року (справа № 219/13238/17; провадження № 2/219/456/2018). Таким чином, сума сплати за опалення з листопада по квітень 2018 року складає 17283,50 гривень-113,04 гривень=17057,42 гривень, яка у звязку з розділенням її між позивачем та відповідачем складає 8528,71 гривень. З огляду на викладене, з метою не настання невигідних майнових наслідків (можливого відключення від газопостачання, примусового стягнення боргу, судового збору, пені та ін.), позивач вимушено сплатила за відповідача 8528,71 гривень, які у законний спосіб бажає з нього стягнути, у звязку з чим звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, зазначивши при цьому, що за сплату інших комунальних послуг до відповідача претензій на теперішній час не має. 11 липня 2018 року на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від [PERSON] надійшло заперечення, яке є по суті відзивом на позовну заяву, у якому він просить: перевірити законність нарахування субсидії (на якій підставі були зроблені саме такі розрахунки і які доводи навела позивач, долучаючи доході відповідача у субсидію); встановити ціну позову; відмовити позивачу у її позовних вимогах з таких підстав. Так, після розлучення з позивачем 01 травня 2012 року відповідач покинув свій будинок № 63, розташований по вулиці Садовій у місті Бахмут, а [PERSON] розпоряджалась належним сторонам житлом на власний розсуд, у той час, як [PERSON] мешкав у орендованих квартирах. 24 травня 2012 року відповідач власноруч написав заяву про те, щоб з нього стягувались аліменти у розмірі 33% його доходу, розмір яких в подальшому збільшено до 70%. На час подання заперечення відповідачем до управління молодіжної політики у справах дітей подані документи про припинення виплати аліментів у звязку з передачею права власності на нерухомість згідно норм статті 190 Сімейного кодексу України. При цьому, позивач повідомляє, що [PERSON] злісно ухиляється від сплати газопостачання, однак їй достеменно відомо, що відповідачем сплачуються аліменти у розмірі 70% від його доходів, а у виконавчій службі вона відмовилась приймати його частину будинку у рахунок погашення аліментів на утримання молодшої дочки. В свою чергу, ключі від будинку [PERSON] відповідачу не дає та користується належною йому частиною будинку, у звязку з чим він вважає, що суд повинен зобовязати позивача сплатити [PERSON] за користування його частиною будинку грошові кошти у сумі 36000 гривень (3 роки=36 місяців х 1000 гривень/місяць). При цьому, ним також зазначено, що він не підписував договір споживання природного газу та не надав згоду на сплату послуг з газопостачання, як передбачено Правилами надання населенню послуг з газопостачання, а позивач на свій розсуд користувалась послугами з газопостачання та опалювала належну відповідачу територію домоволодіння за своїм бажанням, виходячи за межі субсидії. Враховуючи, що згідно статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача (більш 30 календарних днів), відповідач звернувся до управління праці та соціального захисту населення щодо розяснення з приводу призначення субсидії, де йому пояснили, що з 1 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року субсидія призначалась з урахуванням його доходу, у звязку з чим він вважає, що позивач, свідомо звернувшись до управління праці та соціального захисту населення, бажала отримати вигоду від держави у вигляді нарахування більшої кількості споживання світла, води, газу, оскільки субсидія призначається на фактично проживаючих осіб у будинку. Також вважає, що [PERSON] ввела в оману працівників управління праці та соціального захисту населення, повідомив їм про те, що він проживає у належному їм будинку, внаслідок чого невірно призначено субсидію, а тому вважає, що якщо і сплачувати за необхідний обігрів будинку, то у межах необхідних норм субсидії, що складає 5744,22 гривень, а не поза ними, що було допущено позивачем при споживанні 497, 522, 541 та 517 м3 газу. З огляду на що, враховуючи, що субсидія була призначена невірно, вважає, що і ціна позову повинна бути іншою, а тому задоволення позовної заяви, на його думку, є неможливим. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково у сумі 5744 грн., оскільки сума позивачем завищена у звязку з надміром користування газом для опалення будинку. Заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.\~\~ Відповідно до\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивачу праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька обл., м. Бахмут, вул. Садова. буд. 63, що вбачається з доданої до позовної заяви копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого за № 114755264 від 21 лютого 2018 року (а.с. 5). Факт належності іншої 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька обл., м. Бахмут, вул. Садова. буд. 63, відповідачу ніким із сторін не оспорювався, а тому у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З копії довідки № 1207 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою Комітету мікрорайону «ЦЕНТРАЛЬНИЙ» [PERSON], вбачається, що окрім позивача, у будинку, розташованому за адресою: м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63, зареєстровані відповідач, який у довідці зазначений колишнім чоловіком [PERSON], та дочки: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. При цьому, згідно зазначеної довідки, [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 01 січня 2008 року, а [PERSON] з серпня 2015 року у звязку з навчанням у Варшаві (а.с. 6). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію у разі втрати годувальника та є інвалідом 2 групи з дитинства по зору (а.с. 7). Згідно копії повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 26006 уповноваженому власнику/наймачеві [PERSON] за адресою: м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63 на опалювальну площу 63,90 м2 за перерахунком згідно рішення комісії (протокол № 29 від 17 серпня 2017 року) на фактичну кількість проживаючих призначено житлову субсидію з жовтня 2017 року по квітень 2018 року включно, зокрема з послуги опалення в межах 2613,65 гривень, обєм споживання газу 375,637 м3, розмір субсидії 698,91 гривень, обовязковий платіж 1914,74 гривень щомісячно (а.с. 8). З виписки за особовим рахунком № 400000407, зареєстрованим на імя [PERSON] за адресою: м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63, сформованої станом на 03 травня 2018 року інженером абонентського відділу Артемівського управління по газопостачанню та газифікації [PERSON], вбачається, що за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року сплачено 17283,50 гривень (а.с. 9). Згідно копії довідки про доходи, виданої директором Дочірнього підприємства «Горизонт-Інвест» НДЦ «Нафтогазбурмаш» [PERSON], загальна сума доходу [PERSON], який працює слюсарем механозбірочних робіт 6-го розряду, за період з січня 2017 року по грудень 2017 року без урахування аліментів становить 26395,19 гривень (а.с. 48). Відповідно до\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~(далі за текстом \~ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов'язує. За положеннями\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Cт. 360 ЦК України\~визначає обов'язок співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна. Також зазначеною статтею передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями повязаними зі спільним майном. Понесенні позивачем витрати по оплаті спожитого природного газу є не тільки витратами по оплаті комунальних послуг, а і витратами з утримання та збереження спільного будинку, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норму\~ст. 360 ЦК України. Якщо один із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Однак такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними, зайвими. У ст.\~360 ЦК України\~мається на увазі витрати, необхідні для належного функціонування спільного майна. Правило статті 360 є загальним. Участь кожного співвласника у «витратах на управління, утримання та збереження спільного майна» означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. В даному випадку, позивач належним чином виконала зобовязання, взяті сторонами перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, а саме: оплатила виставлені рахунки для належного функціонування спільного майна. Враховуючи те, що відповідачу належить 1/2 частина частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63, він повинен компенсувати позивачу половину понесених витрат на утримання спільного майна та витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Так, згідно особистого рахунку № 400000407 з урахуванням площі опалення 63,90 м2 та урахуванням наданої позивачу субсидією останньою сплачено: з жовтня 2017 року по квітень 2018 року 17283,50 гривень. Таким чином, сума сплати за опалення з листопада по квітень 2018 року складає 17283,50 гривень-113,04 гривень (сума, стягнута з відповідача рішенням суду від 14 березня 2018 року по справі № 219/13238/17)=17057,42 гривень, яка у звязку з розділенням її між позивачем та відповідачем складає 8528,71 гривень. Отже, враховуючи зобов'язання сторін в рівних частках приймати участь у сплаті наданих послуг з теплопостачання, частина сплачених позивачем послуг з газопостачання у сумі 8528,71 гривень підлягає компенсації за рахунок другого співвласника [PERSON] При цьому, той факт, що [PERSON] не проживає [INFO], розташованому по вулиці Садовій у місті Бахмут Донецької області, співвласником якого є, а також той факт, що ним сплачуються на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 70% від його заробітку, не звільняють його від обов'язку утримувати належне йому майно, зокрема, сплачувати комунальні послуги. Таким чином, на підставі викладених вище мотивів при ухваленні даного рішення суд відхиляє надані відповідачем докази, додані до заперечення від 11 липня 2018 року, а саме: копію листа секретаря Бахмутської міської ради [PERSON] від 07 травня 2018 року (а.с. 37-38), копію довідки, виданої 16 листопада 2017 року головою комітету мікрорайону «СТУПКИ» [PERSON] (а.с. 39), копію витягу з кримінального провадження № 42017051610000028 від 27 березня 2017 року (а.с. 40), копію листа слідчого Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] (а.с. 41), копію витягу з кримінального провадження № 12018050150001357 від 11 червня 2018 року (а.с. 42), копію повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018050150001357 від 11 червня 2018 року (а.с. 43), копію листа в.о. начальника Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] за вих. № 7764/14.14-28/33317 від 03 липня 2018 року (а.с. 44), копію листа в.о. начальника Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] за вих. № 7764/14.14-25/33299 від 02 липня 2018 року (а.с. 45), копії розрахунків заборгованості по виконавчому лситу № 2-2977-2001 від 31 жовтня 2001 року (а.с. 46, 47), начальника Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] за вих. № 7764/14.14-28/33317 від 03 липня 2018 року (а.с. 44), копії листів, адресованих позивачу (а.с. 49, 50, 51-52, 53). Згідно частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно пункту 1.3 Постанови Національної\~комісії, що здійснює державне регулювання у сферах\~енергетики та комунальних послуг\~(далі за текстом НКРЕКП) «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» від 30 вересня 2015 року\~№ 2500 типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог\~статей 633,\~634,\~641,\~642\~Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем\~заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам\~(далі заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обовязки з постачання природного газу побутовим споживачам, факт споживання природного газу відповідно до вимог\~Правил постачання\~та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, обєкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обовязками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із\~супровідним листом\~за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору). Так, судом встановлено, що за адресою: Донецька обл., м. Бахмут, вул. Садова, буд. 63 на імя позивача, як співвласника зазначеного будинку, відкритий особовий рахунок № 400000407 та нею сплачені рахунки постачальника за поставлений природний газ, при цьому аргумент, викладений відповідачем у запереченні на позовну заяву, щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстави не укладання з ним, як споживачем, договору споживання природного газу та відсутності його, як співвласника, письмової згоди на укладення відповідного договору не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому є необґрунтованим, оскільки\~відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження аргумент, викладений відповідачем у запереченні на позовну заяву, щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстави невірного визначення позивачем ціни позову на підставі неправомірного нарахування субсидії з урахуванням доходів [PERSON], оскільки розмір субсидії та правомірність її призначення не розглядаються в межах заявлених позовних вимог під час розгляду справи, не є предметом даного позову та можуть бути оскаржені відповідачем окремо. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, суд у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved