Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

18 серпня 2016 року Шаргородська районна державна адміністрація Вінницької області, як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом, в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові зазначено, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON], [INFO], батьком дитини записаний [PERSON]. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області № 230/1633/12 від 28 квітня 2012 [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносні їх малолітньої дитини, [PERSON]. Після чого батько змінив свої погляди на життя, став на шлях виправлення і 5 березня 2013 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області [PERSON] поновлено у батьківських правах. Після поновлення батьківських прав, [PERSON] знову почав ухилятися від своїх батьківських обов?язків, вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями. 5 жовтня 2015 року, під час обстеження матеріально-побутових умов проживання сім?ї [PERSON], було встановлено, що батьки знаходились у нетверезому стані, умови в будинку незадовільні, відсутні продукти харчування. 6 жовтня 2015 року малолітню [PERSON] було поставлено на облік, як дитину, що опинилась у складних життєвих обставинах, а 19 жовтня 2015 року розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації № 273 «Про влаштування малолітньої дитини до Тульчинського будинку дитини» [PERSON] за заявою батька було влаштовано до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на повне державне утримання. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації від 12 листопада 2015 року Шаргородським районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (далі - Шаргородський РЦ СССДМ), сім'ю [PERSON] було узято під соціальний супровід. Під час соціального супроводу батько [PERSON] на шлях виправлення не став, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не забезпечив належних умов проживання для своєї малолітньої доньки. Згідно з характеристикою, виданою Слободо-Шаргородською сільською радою Шаргородського району Вінницької області від 11 серпня 2016 року, [PERSON] на теперішній час не працює, вживає алкогольні напої. Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що [PERSON] вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, Шаргородська райдержадміністрація просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та передати дитину органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування. Представник позивача - Шаргородської районної державної адміністрації [PERSON] у судовому засіданні, позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначила, зокрема, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, то згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити його батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON], посилаючись на те, що його вік не дозволяє йому забезпечити доньку усім необхідним. На теперішній час його донька [PERSON] майже рік знаходиться у Тульчинському будинку дитини. Увесь цей час він не займається її вихованням та утриманням, лише зрідка навідується до неї у дитячий будинок. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, показання свідка, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [PERSON] є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с. 5). 6 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з заявою, у якій просив прийняти його дитину [PERSON] до Тульчинського обласного будинку дитини (а.с. 9). Наказом начальника служби у справах дітей від 6 жовтня 2015 року № 052, малолітню дитину [PERSON] було поставлено на облік як дитину, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 13). Розпорядженням Шаргородської районної державної адміністрації від 19 жовтня 2015 року № 273 малолітню дитину [PERSON] направлено до Тульчинського будинку дитини на повне державне утримання терміном на 1 рік (а.с. 8). Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації від 12 листопада 2015 року № 55 сім'ю [PERSON] узято під соціальний супровід (а.с. 21). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації від 4 серпня 2016 року № 50 припинено соціальний супровід сім'ї [PERSON], у зв'язку із тим, що останній не змінив способу життя, не виконував план соціального супроводу, довівши, що не бажає виправлятися (а.с. 27). У листі від 3 серпня 2016 року № 367, Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки зазначено, що у будинку дитини з 26 жовтня 2015 року знаходиться на вихованні малолітня дитина [PERSON] За час перебування дитини в закладі, батько відвідував дитину сім разів (а.с. 10). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 11 серпня 2016 року, [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS]. На теперішій час не працює, зловживає алкогольними напоями (а.с. 15). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2012 року у справі № 230/1633/12 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] (а.с. 16, 17). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 5 березня 2013 року у справі № 152/314/13-ц [PERSON] було поновлено батьківські права відносно його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 18, 19). Відповідно до рішення від 4 серпня 2016 року № 51, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 31-33). Згідно з висновком від 12 серпня 2016 року № 01.1-38/2620, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 34-36). Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, зокрема, що їй відомо, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], яка майже рік перебуває у Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки [PERSON], що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька [PERSON], а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки. Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. При цьому, суд зважає на те, що з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідач вже позбавлявся батьківських прав відносно донки [PERSON], відтак, усе це переконує суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю. Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, на думку суду, з відповідача слід стягувати аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття доньки. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved