Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

19.06.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнювався, в якому просить суд постановити рішення, яким поділити між подружжям [PERSON] та [PERSON], спільне сумісне майно, яке складається з житлового будинку під [ADDRESS], загальною площею 113,5 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., земельної ділянки площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], автомобіль Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2010 року виготовлення та автомобіль Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2002 року виготовлення; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку під [ADDRESS], загальною площею 113,5 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м..; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку під [ADDRESS], загальною площею 113,5 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м..; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER].; визнати за [PERSON], [INFO] ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER].; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частку автомобіль марки Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2010 року виготовлення; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частку автомобіль марки Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2010 року виготовлення; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частку автомобіль марки Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2002 року виготовлення; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на 1/2 частку автомобіль марки Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2002 року виготовлення; стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] на Користь [PERSON] [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, однак вона та її чоловік не можуть дійти згоди щодо його розподілу, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Згодом, 15.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточнень, просив ухвалити рішення, яким поділити між [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно яке складається з двох автомобілів ТОУОТА RАV 4,2002 р.в. держ. номер [NUMBER], кузов [NUMBER], чорного кольору та ТОУОТА RАV4 2010 р.в., держ. номер [NUMBER], кузов [NUMBER], бежевого кольору; визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль ТОУОТА RАV 4,2002 р.в. держ. номер [NUMBER], кузов [NUMBER], чорного кольору, який знаходиться у її фактичному користуванні; визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль ТОУОТА RАV4 2010 р.в., держ. номер [NUMBER], кузов [NUMBER], бежевого кольору, який знаходиться у його фактичному користуванні; припинити право [PERSON] на її частку у спільному майні подружжя, а саме у житловому будинку під [ADDRESS], загальною площею 113.5 кв.м., та у земельної ділянки площею 0,0242 га., цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки [NUMBER] розташованої за адресую: [ADDRESS]; поділити між [PERSON] та [PERSON] погашені кредитні зобов'язання перед ОТП Банком, по кредитному договору від листопада 2006 року, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості сплаченого [PERSON] в ОТП Банку тілу кредиту, у розмірі 55000 (п'ятдесяти п'яти тисяч) доларів США, та половину відсотків по кредиту у розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) доларів США, та усього 90000 (дев'яносто тисяч) доларів США у гривні, по курсу НБУ на дату винесення рішення судом, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], судові витрати. В обґрунтування свого позову, позивач за зустрічним позовом, посилається на те, що [PERSON] були таємно викрадені та приховані грошові кошти з його сейфу у розмірі 55000 доларів США. Також у листопаді 2006 року між [PERSON] та ОТП Банком був укладений кредитний договір, згідно якого ним на покупку житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: [ADDRESS] отримано грошові кошти у розмірі 110000 доларів США. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 04 вересня 1987 року Відділом запису актів громадянського стану Київського РІК було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що було складено відповідний актовий запис за № 1106, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 04.09.1987 року, Серія [NUMBER] (а.с.7). Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме: житловий будинок під [ADDRESS], загальною площею 113,5 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., земельна ділянка площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], автомобіль Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2010 року виготовлення та автомобіль Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2002 року виготовлення. Подружні стосунки між сторонами не склались, у зв`язку з чим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року шлюб між [PERSON]та [PERSON] було розірвано. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: житловий будинок під [ADDRESS], загальною площею 113,5 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., земельна ділянка площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], автомобіль Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2010 року виготовлення та автомобіль Тойота Рав 4, державний номер [NUMBER], 2002 року виготовлення., є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Посилання представника відповідача за первісним позовом в судовому засіданні на факт крадіжки [PERSON] спільно нажитих коштів в сумі 5500 доларів США, не доведено належними та допустимими доказами, оскільки позивачка не визнана у передбаченому законом порядку винною у вчинені крадіжки. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). Позивач за зустрічним позовом, посилається на те що між ним в листопаді 2006 року та ОТП Банком був укладений кредитний договір, згідно якого ним на покупку житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: [ADDRESS] отримано грошові кошти у розмірі 110000 доларів США в інтересах сім'ї. При цьому, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів використання цих грошей для покупки вищезазначеного майна, тобто в інтересах сім'ї. Крім того, як вбачається з зустрічного позову та пояснень представника позивача за зустрічним позовом, в судовому засіданні, кредит в ОТП Банку було сплачено у повному обсязі до розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині існування у відповідача за зустрічним позовом обов'язку по виплаті половини грошової суми, сплаченої позивачем для погашення кредиту в ОТП Банку. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: approved