Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

18 серпня 2021 року представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою в якій уточнивши позов просив скасувати арешт/обтяження нерухомого майна, квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом виключення запису про обтяження №38763671 від 21.10.2020 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] . Право власності на квартиру належить по 1/6 частині позивачу [PERSON] та [PERSON] , інша 2/3 частини належить [PERSON] . Так, [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач звернувся в межах шестимісячного строку до Української міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини на 2/3 частини квартири, що належала померлій матері позивача. Однак листом Української міської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу, через накладений відповідачем 21.10.2020 року арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки мати позивача померла [INFO] , арешт був накладений 21.10.2020 року, що є прямим порушенням вимог законодавства України та Закону України «Про виконавче провадження», тобто будь-яких юридично значимих дій відносно особи, яка померла, а тому Обухівським МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) було помилково винесено постанову про арешт майна боржника. Крім того, позивач звертався до Обухівського МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) із завою про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», проте через те, що боржником виконавчого провадження є інша особа, йому було відмовлено. В зв`язку з наведеним вище, через неможливість захистити свої права позивач змушений звернутись до суду. 27 серпня 2021 року судом постановлено ухвалу про залишення без руху позовної заяви. 02 вересня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 26 жовтня 2021 року ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Представники третіх осіб до суду не прибули, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та висловили свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на підставах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та 5ст. 81 ЦПК України). Частина 1ст. 76 ЦПК України наголошує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Листом №94/02-14 від 23.02.2021 року Української міської державної нотаріальної контори Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено позивача, що відповідно документів спадкової справи №99/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] після її смерті залишилась спадщина, яка складається з 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки №245548168 від 23.02.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно на об`єкт нерухомого майна вбачається, що накладена заборона на нерухоме майно: підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 59529485 виданий 21.10.2020 року Обухівським МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ); об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . З відповіді 12.08.2021 року №53138 Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на заяву позивача [PERSON] вбачається, що закінчити виконавче провадження №59539485 не вбачається можливим, оскільки боржником в даному виконавчому провадженні є інша особа. З наданої Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), постанови про арешт майна боржника від 21.10.2020 року встановлено, що на виконанні державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко К.О. перебуває виконавче провадження ВП №59529485 з примусового виконання виконавчого листа №372/2023/18 виданого 10.07.2019 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 18102, 24 грн. Відповідно до підпунктів 4.15 та 4.17 глави 10 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 за № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Пункт 3 статті 41 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом враховано, що позивач не є стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на спірне майно, однак ним не вірно було обрано спосіб захисту щодо скасування арешту всього нерухомого майна, хоча він є лише власником 1/6 частини спірної квартири. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed