Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

19.02.2019 до Голопристанського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 04.05.2017 на автодорозі Олешки - Гола Пристань - Скадовськ сталася ДТП за участю транспортних засобів: КІА Magentis, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та RENAULT Trafic, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області відповідача визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту склала 160406,85 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Чухрай В.М. позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав відзив, в якому просив відмовити в позові, оскільки постановою апеляційного суду скасовано постанову Голопристанського районного суду Херсонської області, якою притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] , тобто вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу не доведена. Крім того, позивач не звертався до страховика щодо відшкодування шкоди. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача наголосив, що звіт №35 щодо визначення вартості матеріальних збитків неможливо визнати належним та допустимим доказом, оскільки експерт не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, даний доказ одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04.05.2017 на автодорозі Олешки - Гола Пристань - Скадовськ сталася ДТП за участю транспортних засобів: КІА Magentis, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та RENAULT Trafic, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвела до пошкодження транспортних засобів. Власником транспортного засобу RENAULT Trafic, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області №654/1216/17 від 03.08.2017 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді штрафу. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 30.08.2017 постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.08.2017 скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП). За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; - за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; - за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 6 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вина відповідача встановлена постановою Голопристанського районного суду Херсонської області №654/1216/17 від 03.08.2017. Закриття провадження у справі судом апеляційної інстанції у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП. Розмір шкоди визначено звітом №35 щодо визначення вартості матеріальних збитків. Суд погоджується з тим, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Так, скасовуючи постанову Голопристанського районного суду Херсонської області апеляційний суд Херсонської області зазначив, що судом першої інстанції не дана правова оцінка доказам по справі зокрема й протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він не містить вказівки на те, який саме пункт правил дорожнього руху було порушено. Постанова місцевого суду також не містить такого посилання. Тобто фактично судом не встановлено наявності вини [PERSON] у вчиненні правопорушення. Встановити вину відповідача з інших джерел також неможливо. Належним доказом у даній справі, який би підтвердив чи спростував наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, може бути висновок автотехнічної експертизи. Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Зокрема, суд повинен роз`яснити сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Клопотання про призначення автотехнічної експертизи позивачем та його представником не заявлялися, незважаючи на роз`яснення судом такого права. Таким чином, у судовому засіданні не встановлено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням шкоди. Крім того, на підтвердження позовних вимог позивач надав звіт № 35 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу, від 25 травня 2017 року. Проте даний звіт не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у наданому звіті не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання висновку (звіту) передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ураховуючи те, що наданий позивачем звіт №35 від 29.05.2017 не є належним та допустимим доказом, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір збитків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установивши, що відсутня сукупність таких обставин, які є обов`язковими для покладення на особу відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між діями відповідача і шкодою, завданою позивачу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed