Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

17 липня 2018\~року [PERSON] звернувся\~до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] міської ради\~Донецької області про скасування державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у 1998 році він оформив право власності на земельну ділянку і отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ДН 004476. В 2017 році він звернувся за отриманням кадастрового номеру, так як під час приватизації земельної ділянку у 1998 році, кадастрові номери не присвоювалися. Під час виготовлення технічної документації з землеустрою зясувалось, що дійсні розміри земельної ділянки є меншими за розміри вказані в державному акті, фактичний розмір земельної ділянки становить 0,0458 га, у державному акті 0,0529 га. У звязку з розбіжностями, присвоїти кадастровий номер належної йому ділянці не можливо. Внести зміни до державного акту є неможливим, так як по-перше державний акт, як правовстановлюючий документ, вже скасовано, по друге нормативні акти, які регламентували процедуру видачі та заповнення державного акту втратили чинність. За наведених обставин, враховуючи, що видача дубліката чи внесення виправлень до державного акта чинним законодавством не передбачено, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю серія: ДН № 004476, виданий 30.06.1998 року на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 17 червня 1998 року № 266, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4476, та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0458 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська, 16. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника, рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із договором купівлі - продажу від 15.09.1984 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Донецької області, позивач придбав у власність одноповерховий деревяний, обкладений цеглою житловий будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська (колишня - Комінтерна), буд. 16, на земельній ділянці площею 355,6 км.м. (а.с. 9-11) 30 червня 1998 року позивачеві, на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 17 червня 1998 року № 266, був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія: ДН № 004476, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4476, згідно із яким, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею\~0,0529 га, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська (колишня - Комінтерна), 16. (а.с. 7-8). Згідно із витягом із звіту про експертну грошову оцінки земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська, 16, власником якої є [PERSON], її вартість складає 27850,00 грн. (а.с.12-13) Згідно із повідомленням сертифікованих інженерів-землевпорядників [PERSON], [PERSON], від 21 листопада 2017 року б/н, при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Варшавська (колишня вул. Комінтерна) 16 в м. Словянську Донецької області, ним було виконано комплекс геодезичних та землевпорядних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі ділянки встановлювались за фактичним користуванням, тобто по існуючій огорожі. В процесі виконання польових та камеральних робіт виявлено, що фактична (вирахувана за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення) площа ділянки дещо відрізняється від площі, вказаної в державному акті на право приватної власності на землю серії ДН № 004476 від 30 червня 2018 року. Площа ділянки за державним актом 0,0529 га, фактична 0,0458 га., тобто при виконанні землевпорядних робіт в 1998 році була припущена математична помилка в підрахунку площі ділянки, при цьому фактичні лінійні розміри ділянки відповідають державному акту. При державній реєстрації земельної ділянки (з присвоєнням кадастрового номеру) не допускається безпідставне збільшення площі ділянки, що вказана в державному акті, тому для правового вирішення питання щодо виправлення помилок, припущених при виготовленні державного акта позивачеві було рекомендовано звернутися до суду. (а.с.14-16) Частина 1ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. \~ \~ \~ \~Враховуючи ту обставину, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2002 року, суд застосовує норми\~Земельного Кодексу України 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Згідно із ст. 6 ЗК України\~( в ред. 1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну. Згідно із ст. 22 ЗК України( в ред. 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За змістом ст. 23 ЗЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Згідно із ст.\~30\~ЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно із змістом ст.\~44\~ЗК України ( в ред. 1990 року із відповідними змінами), порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється радою народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Згідно із\~ст. 126 ЗК України\~, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3\~ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:\~\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;\~\~на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до п. п. 8, 9\~ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі\~державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;\~\~рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом 9 розділу\~VII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр»\~встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 1 січня 2013 року. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3ст.\~152\~ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема,з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із\~ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності. За приписами\~статті 89 ЦПК України,\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу 30 червня 1998 року, на підставі рішення виконкому [PERSON] міської Ради народних депутатів від 17 червня жовтня 1996 року № 266, був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія: ДН № 004476, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4476, згідно із яким, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська (колишня - Комінтерна), 16, площею\~0, 0529 га. Однак, при виконанні землевпорядних робіт в 1998 році, була припущена математична помилка в підрахунку площі земельної ділянки. Враховуючи, що видача дубліката державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, то виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку передбаченому чинним законодавством. За наведених обставин, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. На підставі наведеного,

Outcome: approved