Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

19 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовна заява обґрунтована тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 07.06.2007 року, відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання банківських послуг відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим допустила заборгованість на загальну суму 12418 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 861,16 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1873,54 грн.; заборгованість за пенею - 8615,78 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 567,52 грн. - процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 29 листопада 2018 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 27 грудня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.35/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не подала /а.с.60/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 червня 2007 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 07.06.2007 року, за яким отримала кредит в сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.10, 46/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.32-33/. Факт отримання відповідачем кредитної картки підтверджується її підписом у відповідному полі вищевказаної заяви. /а.с.10/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 3000 грн. 28.03.2008 року розмір кредитного ліміту збільшено до 6000 грн., а 07.07.2015 року - зменшено до 2200 грн. /а.с.46/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.21/. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 зазначених Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.23/. Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.7.2. Умов та правил, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період, рівну діючій Базовій місячній процентній ставці від боргових зобов'язань на момент списання. Згідно витягу з тарифів, пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення по кредиту або процентам на суму від 100 грн. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше /а.с.47/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 25.10.2018 року заборгованість по кредитному договору склала 12418 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 861,16 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1873,54 грн.; заборгованість за пенею - 8615,78 грн., штраф - 1067,52 грн. /а.с.8-9/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.2, п.2.1.1.12.2.2 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою, ніж 90 днів - починаючи з 91 дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою. У разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов'язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 90 днів з моменту виникнення такої заборгованості. П.2.1.1.12.4 зазначених Умов та Правил встановлено, що термін внесення мінімального обов'язкового платежу по Кредиту, а також Овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов'язань. Платіж включає відсотки за користування Кредитом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф згідно цих Умов. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач регулярно здійснювала платежі по погашенню заборгованості до березня 2017 року. Платіж, який вона повинна була здійснити за квітень 2017 року до 01 травня 2017 року, нею не здійснено. Таким чином, починаючи з 01 травня 2017 року у відповідача з'явилась прострочена заборгованість за кредитом та, виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.2.2, позивач, починаючи з 01 травня 2017 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 90 днів, тобто по 29 липня 2017 року включно, а далі з 30 липня 2017 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 31 липня 2017 року включно. Тому суд вважає, що в період з 30 липня 2017 року по 31 липня 2017 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в частині стягнення відсотків, нарахованих по 29 липня 2017 року включно в сумі 1866,74 грн. (а.с.6-7), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 30 по 31 липня 2017 року в сумі 6,80 грн. позивачу слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, виходячи із засад розумності, справедливості, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором, а саме: що відповідачем, починаючи з дня укладення договору до березня 2017 року регулярно вносились обов'язкові платежі на погашення заборгованості за кредитом та залишок заборгованості за тілом кредиту з 6000 грн. складає 861,16 грн., а за відсотками за користування кредитом - 1873,54 грн., суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за пенею слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені з 8615,78 грн. до 4000 грн. Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення штрафу. Так, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. /а.с.21/. Згідно витягу з тарифів, штраф нараховується в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій /а.с.47/. На думку суду, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5%, врахував не лише заборгованість за тілом кредиту та відсотками, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 136,40 грн. (/861,16 грн. + 1866,74 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу - частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача складає 7364,3 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 861,16 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1866,74 грн.; заборгованість за пенею - 4000 грн., штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 136,40 грн.). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Outcome: partial