Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

18.06.2021 року представник позивача - адвокат Семенюта Р.А., засобами поштового зв`язку звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В зв`язку з розгляду вказаної справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 6 000 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Представник відповідача копію заяви про ухвалення додаткового рішення отримав в приміщенні суду 01.07.2021 року. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 року позов [PERSON] задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти (борг) за договором позики від 04.02.2020 року в розмірі 25140,90 грн., 514,32 грн. проценти на рівні облікової ставки НБУ та 671 грн. 3% річних. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві представником позивача до закінчення розгляду справи заявлено про судові витрати, які сторона очікує понести. У рішенні від 16.06.2021 року питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат подана до суду засобами поштового зв`язку 18.06.2021 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 16.06.2021 року. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: 1) оригінал договору про надання правової допомоги № 12/01 від 12.01.2021 року; 2) оригінал квитанції № 12/01 від 12.01.2021 року на суму 6 000 грн; 3) оригінал акта приймання-передачі виконаних робіт від 16.06.2021 року. В матеріалах справи також міститься копія ордера серії АІ № 1083117 від 12.01.2021 року на надання правничої допомоги адвокатом Семенютою Р.А. клієнту [PERSON] на підставі договору № 12/01 від 12.01.2021 року та копія свідоцтва серії КС № 5185/10 від 17.07.2014 року про право Семенюти Р.А. на заняття адвокатською діяльністю. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до висновку зазначеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23.01.2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Отже, суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази подані позивачем, є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, адже вони є доведені документально, обґрунтовані та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат. З наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу вбачається, що вказані послуги надавалися клієнту адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив консультацію та узгодив правову позицію позивача, склав та подав позовну заяву до суду, а також вів справу в суді. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 40678,04 грн., задоволено судом до стягнення суму 26 326,22 грн., тобто 64,72% від заявленої суми. Отже, сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 883,20 грн. (40 678,04 х 64,72%).

Outcome: partial