Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

19.03.2018 [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, яку мотивує тим, що [INFO] у м. Донецьк Донецької області помер її батько [PERSON] На підтвердження факту смерті в м. Донецьку видані документи, які не визнаються державними органами України. Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті,у зв'язку з чим просить суд встановити факт смерті [PERSON] У судове засідання заявник не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та ухвалення рішення на підставі наявних у суду доказів. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином шляхом надсилання телефонограми, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Судовий розгляд цієї справи здійснено негайно на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які заявник послався як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось заінтересованою особою, та підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Як убачається з матеріалів справи, заявник [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Пролетарського РВК м. Донецька, 20.09.1993 року, актовий запис № 634, а також свідоцтвом про шлюб, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 07.10.2016 року, актовий запис № 2437. Відповідно до «свідоцтва про смерть», виданого «Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька державної регіональної палати міністерства юстиції днр, актовий запис № 103 від 30.01.2018», [PERSON], [INFO], помер [INFO] у віці 58 років у місті Донецьк Донецької області, Україна. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно із статтею 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2017 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено, зокрема перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1. Відповідно до додатку 1 цього Розпорядження (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 № 79-р) м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та є тимчасово окупованою територією у Донецькій області у розумінні статті 1 зазначеного Закону. За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Встановлено, що з метою державної реєстрації смерті [PERSON] було звернення до Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Однак, у вищевказаному було відмовлено на підставі того, що для підтвердження факту смерті померлого був наданий документ, а саме «свідоцтво про смерть» серії днр № [NUMBER], видане «Пролетарським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька державної реєстраційної палати міністерства юстиції «днр» від 30.01.2018», тобто документ, виданий незаконним державним утворенням, так званою «днр», тому відповідно до статті 133 Конституції України видані документи даними утвореннями є недійсними і не створюють правових наслідків. Судом встановлено, що заявник є рідною донькою [PERSON], який помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області, Україна, яке є тимчасово окупованою територією України, внаслідок чого документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на вказаній території, та їх діяльність вважаються незаконними. Отже, вищевказане свідоцтво про смерть серії «днр» № [NUMBER] від 30.01.2018, яке видане в «Пролетарському відділі ЗАЦС м. Донецька «державної реєстраційної палати міністерства юстиції «днр», стосовно смерті [PERSON] є недійсним і не створює правових наслідків, у зв'язку з чим заявнику неможливо отримати в законному порядку свідоцтво про смерть її батька. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia») зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ. Сукупність наданих заявником доказів, досліджених та оцінених судом під час розгляду справи у взаємозв'язку з іншими доказами, свідчить про те, що [PERSON] дійсно помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області, Україна, на території, яка у законодавчому порядку визнана тимчасово окупованою територією України, на підтвердження факту смерті документ видано незаконним державним утворенням, є недійсним і не створює правових наслідків, а тому суд вважає необхідним встановити факт [PERSON] в судовому порядку, визнавши обґрунтованими та задовольнивши цим самим вимоги заявника. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved