Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

18.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 132000,00 гривень боргу за договором позики, 105154,88 гривень інфляційні втрати за період травень 2013 року по грудень 2015 року та 10560,00 гривень три проценти річних за період травень 2013 року по грудень 2015 року, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 20.02.2013 року відповідач [PERSON] позичив в позивача [PERSON] кошти в сумі 132000 (сто тридцять дві тисячі) гривень і зобов'язався повернути їх до 17.04.2013 року. На підтвердження укладення договору позики і отримання коштів від [PERSON], відповідач написав розписку. В даній розписці [PERSON] вказує на те, що позичив у [PERSON] кошти в сумі 132000,00 грн. і зобов'язується повернути дану суму до 17.01.2013 року. Однак по сьогоднішній день, [PERSON] жодних коштів не повернув. За таких обставин вказує, що відповідач зобовязаний повернути позивачу 132000,00 гривень боргу за договором позики, 105154,88 гривень - інфляційні втрати за період травень 2013 року по грудень 2015 року та 10560,00 гривень три проценти річних за період травень 2013 року по грудень 2015 року Оскільки позивач не отримав своїх позичених коштів, а у добровільному порядку відповідач відмовляється повернути борг, він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши аналогічні пояснення тим, які зазначені в позовній заяві та додатково пояснив, що відповідачем на день розгляду справи борг не повернений. Відповідач у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2013р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач отримав 132000,00 гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем (а.с.5). Проте, відповідач своїх зобовязань не виконав та отримані кошти не повернув. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є підставний та обґрунтований і підлягає до задоволення. З відповідача також підлягає до стягнення судовий збір з врахуванням сплачених коштів позивачем за подання заяви.

Outcome: approved