Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

18 вересня 2015 року позивач звернувся до суду із вище вказаним позовом, який після підготовчого судового засідання у звязку з запереченнями відповідача [PERSON] уточнив, просив залучити до справи співвідповідача ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» й визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.03.2013 року, укладений між ним та відповідачем ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», визнати за ним право власності на зазначені у договорі нежитлові приміщення та стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму заборгованості з орендної плати за користування спірними приміщеннями. В обґрунтування позову зазначив про те, що 01 березня 2013 року [PERSON] та ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме: нежитлових приміщень розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Б.Хмельницького, 10 у будівлі літ. А-5 та вул. Тверська, 31а у будівлі літ. А-2. Під час укладення вказаного договору сторонами були погоджені всі необхідні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, строків та нотаріального оформлення вказаного договору. На підтвердження укладеної угоди 01.03.2013 року позивач сплатив відповідачу 160 000 грн. Після виконання позивачем своїх зобовязань за договором, відповідач передав йому ключі та документи від будівлі, але спочатку ухилявся від нотаріального посвідчення договору, а в подальшому ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» було ліквідовано, в звязку з чим виникли труднощі щодо реєстрації права власності. В подальшому, 01 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір найму, відповідно до якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування частки вище вказаних нежитлових приміщень, а відповідач зобовязався сплачувати за це орендну плату у розмірі 5000 грн. на місяць. Але після спливу першого місяця користування нежитловими приміщеннями відповідач [PERSON] відмовився виконувати свої зобовязання за договором, в частині сплати орендної плати, посилаючись на те, що позивач [PERSON] не є власником майна, яке передавалось в оренду. Позивач вважав, що такі дії відповідачів суперечать умовам досягнутих між ними угод, нормам чинного законодавства, а тому він був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнений позов підтримав у повному обсязі, додатково пояснив, що при укладенні договору купівлі-продажу нежитлових приміщень були враховані всі істотні умови, майно придбалось позивачем на законних підставах, але потім з вини відповідача - ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», яке ухилялось від його нотаріального посвідчення, а в подальшому було ліквідовано, у позивача виникли труднощі з його оформленням та призвело до того, що його право власності не визнається іншими особами, зокрема, відповідачем [PERSON], який не сплачує орендну плату за користування спірним майном. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] після ознайомлення з уточненим позовом, враховуючи обставини, які були досліджені у судовому засіданні проти задоволення позову в частині вимог, які стосуються стягнення заборгованості по орендній платі не заперечував у випадку, якщо за позивачем буде визнано право власності. В іншій частині заперечень до суду не надав, оскільки це не стосувалось його довірителя. Представник відповідача ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» до суду не зявився, та як було зясовано в судовому засіданні, згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2014 року юридичну особу - ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» ліквідовано. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2013 року [PERSON] та ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме: нежитлових приміщень розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Б.Хмельницького, 10 у будівлі літ. А-5 та вул. Тверська, 31а у будівлі літ. А-2. Під час укладення вказаного договору сторонами були погоджені всі необхідні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, строків та нотаріального оформлення вказаного договору. На підтвердження укладеної угоди 01.03.2013 року позивач сплатив відповідачу 160 000 грн. (а.с. 42). Згідно відповіді начальника уповноваженої особи, начальника інформаційно-юридичного відділу КП «ДМБТІ» ДОР» № 5493 від 22.05.2015 року на даний час право власності на вказані будівлі зареєстровано за ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» (а.с. 38). Відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2014 року юридичну особу ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» - ліквідована (а.с. 39-41). Сторони претензій одна до одної не мають. Претензій до позивача з боку третіх осіб, органів місцевого самоврядування або органів місцевої державної влади щодо нерухомого майна не надходило. Між позивачем та третіми особами спору щодо нерухомого майна не існує. Права інших осіб не порушені. Також не існує заборони на його відчуження, що підтверджується відповідною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 43-48). Крім того, 01 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір найму, відповідно до якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування частки вище вказаних нежитлових приміщень, а відповідач зобовязався сплачувати за це орендну плату у розмірі 5000 грн. на місяць (а.с. 4-6). Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно до вимог ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Також, статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Таким чином, враховуючи те, що сторонами виконані всі суттєві умови договору купівлі-продажу, а саме відбулася передача коштів за вказаним договором та позивач [PERSON] отримав ключі та документи від вищевказаних будівель, але відповідач ВАТ будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» фактично ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що робить неможливим оформлення права власності на нежитлові будівлі, то суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити у повному обсязі. Також підлягають задоволенню й вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми орендної плати за користування майном, оскільки обґрунтованість цих вимог знайшла своє підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: approved