Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння та розбіжності у характерах. Подружні відносини між сторонами припинились з листопада 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу з огляду на неможливості зберегти сім'ю, зазначила, що сімейні стосунки погіршились через зловживання відповідачем спиртними напоями та виникаючими на ґрунті цього сварками. Спільно з відповідачем вони не проживають з листопада 2014 року (в позовній заяві нею допущена описка). Після розірвання шлюбу діти проживатимуть разом з нею проти чого відповідач не заперечує. Матеріальних претензій до відповідача вона не має, судові витрати у справі просила віднести на свій рахунок. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, двічі не з'явився до Шишацького районного суду Полтавської області, в супереч вимогам ч. 3 ст. 27 та ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд жодним чином не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього про неможливість прийняття участі в судових засіданнях не надходило. В зв'язку з цим, суд відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 22 вересня 2001 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим у день реєстрації шлюбу Гоголівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 10 (а.с.5). Сторони мають трьох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.6-8). З пояснень позивача встановлено, що на протязі 1 року та 10 місяців вони проживають окремо один від одного, спільного домогосподарства не ведуть, а отже шлюб має формальний характер. Весь цей час діти проживають з матір'ю та проживатимуть разом з нею і в подальшому. Майнових претензій сторони один до одного під час розгляду справи не висловлювали. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них (позивача), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved