Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

18 листопада 2004р. позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він отримав у спадщину домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину він отримав від своєї матері. Спадкоємцем окрім нього, була ще його сестра - [PERSON], але скориставшись своїм законним правом відмовилась від спадщини, про що звернувшись до нотаріальної контори подала заяву. Але не дивлячись на те, що відповідач відмовилась від спадкового майна, вона не проявила добровільного бажання знятися з реєстрації по вищезазначеному адресу. У 2006р. [PERSON] зібрала свої речі виїхала з будинку та почала мешкати за іншої адресою, за якою самою, йому не відомо. Останній раз приблизно біля двох років тому, він спілкуючись із сестрою по телефону запропонував їй знятися з реєстрації, але вона відмовилася. Відповідач не мешкає в його домоволодінні понад вісім років. Будь яких перепонів для мешкання він не робив, насильно також не виганяв. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-3). Позивач та його представник в судовому засіданні прохали справу розглянути заочно і задовольнити позов в повному обсязі та. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 48 (1591) від 18.12.2014р. (а.с.34), причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується довідкою Голови квартального комітету №16. (а.с.4). Відповідач [PERSON] не проживає у домоволодінні [ADDRESS] з 2006р, згідно акту про не проживання, виданого головою квартального комітету №16 (а.с.5). З технічного паспорту вбачається, що [PERSON] є єдиним власником домоволодіння [ADDRESS]. (а.с.16-19). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем в цілому мана є [PERSON], що мешкає [ADDRESS], у тому числі з урахуванням ? частки майна від якої відмовилась [PERSON] (а.с.20). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного: Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], наділений правом володіння, користування та розпорядження ним У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживав в домоволодінні без поважних причин. Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація [PERSON] у спірному домоволодінні носить формальний характер, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявлений ним спосіб.

Outcome: approved