Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

18.09.2018року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 27.05.1961 року у Биківській сільській раді Мостиського району Львівської області, актовий запис №7. Зазначає, що від шлюбу у них народилося двоє дітей, які досягли повноліття. Стверджує, що сімейні відносини у них не склалися, протягом 29 років разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Вказує, що пропонувала відповідачеві розірвати шлюб у позасудовому порядку, однак останній відмовився, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. У підготовче засідання позивач не зявилася, проте у позовній заяві зазначила, що просить суд справу розглянути у її відсутності. Відповідач в підготовче засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що визнає позовні вимоги і не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 27.05.1961р. у Биківській сільській раді Мостиського району Львівської області за актовим записом №7, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії І?УР №223280 від 27.05.1961р. Від шлюбу у сторін народилася двоє дітей, які досягли повноліття. Як вбачається із позовної заяви та поданої до суду заяви, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що не підтримує з відповідачем шлюбних відносин,їх шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112\~Сімейного кодексу\~України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, разом не проживають, не поєднані спільним побутом, від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, позивач не виявила бажання примиритись та наполягала на розірванні шлюбу, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 352,40 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved