Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

18 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У заяві зазначала, що шлюб з відповідачем розірвано Радехівським районним судом Львівської області 7 листопада 2013 року. Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя сторін не склалося, виявилося, що в них різні погляди на життя і вони не розуміють один одного, у зв»язку з чим їх шлюб було розірвано. На даний час син перебуває з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Позивачка сама не має змоги утримувати дитину, оскільки ніде не працює, а тому змушена ставити питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини. Посилаючись на вищенаведене, просила суд постановити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що в даний час він не працює, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в меншому розмірі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги, слід задовольнити частково із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Радехівським районним судом Львівської області 7 листопада 2013 року (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а.с.6). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області за № 624 від 11.03.2014 року (а.с.7). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. У зв»язку з тим, що відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 18 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до часткового задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: partial