Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

19.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у період з 01.04.2012 по 19.04.2018 в сумі420862 гривні 27 копійок; змінити мінімальний розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] . На її користь, на сина [PERSON] , [INFO] з 30% на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 року з [PERSON] . Стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист, який був спрямований позивачем до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, де було відкрито виконавче провадження. Починаючи з моменту призначення аліментів майже завжди ухилявся від сплати аліментів у повному обсязі, лише нещодавно почав частково їх сплачувати, а тому на протязі всього часу у нього виникла заборгованість за аліментами. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за аліментами за період з квітня 2012 року по 27.03.2018 №27607 та №11019 відповідно ,в яких зазначено розмір аліментів, нарахованих кожного місяця та розмір їх сплати, і загальна сума заборгованості [PERSON] з сплати аліментів станом на 27 березня 2018 року становить 101063 грн.07 коп.. В зв`язку з цим позивачем здійснено розрахунок неустойки за прострочення з сплати аліментів станом на 19.04.20128, яка становить 420862 грн.27 коп. Зазначає, що розрахунок неустойки здійснювався позивачем до 08.07.2017 без обмеження максимального розміру, а з 08.07.2017 з урахуванням встановленого ст.196 Сімейного кодексу України обмеження 100%. Крім того, у зв`язку зі змінами, внесеними до ст.182 Сімейного кодексу України вона просить змінити мінімальний розмір аліментів. Ухвалою судді від 08 травня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.13). Представником відповідача адвокатом Новоселецькою О.А. було подано відзив на позовну заяву (а.с.31-35), за змістом якого зазначила, що проти позову відповідач заперечує частково в частині стягнення неустойки, оскільки вважає, що відсутні правові підстави для її задоволення, щодо позовної вимоги про зміну мінімального розміру аліментів з 30% на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку позивач не заперечує. Також зазначає, що після винесення рішення суду відповідач до липня 2015 року добровільно сплачував позивачу гроші на утримання сина, однак, не отримував взамін розписки про передачу коштів. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] 15.07.2015 звільнився з місця роботи в ТОВ «ОС-ПРО» та деякий період часу не мав змоги надавати грошову допомогу синові. Тоді, у травні 2017 року [PERSON] пред`явила виконавчий лист до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби до примусового виконання. Зазначає, що всупереч вимогам ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України, за змістом якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш, як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що аліменти підлягають стягненню з 17.04.2012 року. Повідомляє, що довідка розрахунок заборгованості від 27.03.2018 №11019, на яку посилається позивач, як на підставі позовних вимог, згідно з постановою начальника ВДВС Бориспільського МРУЮ Сергієнка О.М. від 01.06.2018 була скасована. Достовірним доказом, який підтверджує дійсний розмір заборгованості по аліментах за період з 22.05.2014 по 31.05.2018 є довідка-розрахунок №26418 від 04.07.2018,згідно з якою сукупний розмір заборгованості станом на 31.ж05.2018 склав 93898,62грн. Також зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача. Зазначає, що стягнення аліментів з відповідача розпочалось з травня 2017 року, тобто, до цього часу відповідач не знав про те, що у нього існує заборгованість. Після того, як відповідачу було направлено постанову про відкриття провадження він почав сплачувати аліменти, виходячи з своїх матеріальних можливостей, оскільки не мав постійного місця роботи та стабільного доходу. Відповідно до довідки дуплексного сканування артерій та судин нижніх кінцівок від 08.04.2013, у відповідача виявлено повний тромбоз глибоких судин лівої голені. Окрім того, згідно з записами в медичній карті амбулаторного хворого [PERSON] , у 2013 році у нього був перелом кісточкилівого гомілковостопного суглоба, у 2015 - забиття лівого променезап`ясткового суглоба. 21.03.2017 відповідачу було зроблено УЗД органів черевної порожнини, яким встановлено дифузне збільшення печінки зі структурними ознаками хронічного гепатиту, хронічного панкреатиту та нефролітаз. Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року було зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №359/1775/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та звільнення від заборгованості за аліментами (а.с.53-54). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, яке набуло чинності 18.12.2018 року в цивільній справі №359/1775/18 було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та звільнення від заборгованості за аліментами . Ухвалою суду від 21 січня 2019 року провадження у даній справі було поновлено (а.с.59). Ухвалою суду від 17 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с.82). В призначене судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву, відповідно до якої просив провести розгляд цивільної справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду з приводу своєї неявки не направив. Судом враховано вимоги ст.ст.223,280 ЦПК України, а також ту обставину, що представником відповідача у даній справі подано відзив, що виключає можливість ухвалення заочного рішення. Проте, повторна неявка відповідач в судове засідання дає суду підстави для ухвалення рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 02 листопада 2004 року по 13 листопада 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , що встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2012 року у цивільній справі №1005/3858/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким позов було задоволено, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2012 і до досягнення сином повноліття, яке набрало законної сили 25.05.2012 року (а.с.3). З постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 01.06.2018, винесеної начальником відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Сергієнком О.М., встановлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП №54005977 з примусового виконання виконавчого листа №2/1005/1240, виданого 03.05.2017 Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 17.04.2012 і до досягнення сином повноліття (а.с.36-37). Вказаної постановою було, зокрема, скасовано довідку-розрахунок від 27.03.2018 та зобовязано головного державного виконавця Шведа Романа Михайловича здійснити розрахунок з урахуванням сімейного кодексу України (а.с.36-37). Таким чином, довідка розрахунок заборгованості з аліментів за період з 17.04.2012 по 18.09.2017 від 18.09.2017 №27607 (а.с.4-5), на яку в своєму позові посилається позивач, була скасована. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах за період з 22.05.2014 по 31.05.2018 №26418 від 04.07.2018, складеної головним державним виконавцем Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ в Київській області Шведом Р.М. (а.с.38-39) встановлено, що розмір заборгованості по аліментах станом на 31.03.2018 року в межах позовних вимог) становить 93606гривень 42 копійки. Даний розрахунок заборгованості сторонами не оспорюється. Встановлено, що з моменту стягнення аліментів змінилось сімейне законодавства та відповідно до абзацу другого ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. За визначенням, наведеним в ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже на законодавчому рівні визнано, що розмір аліментів, який стягується з одного з батьків на дитину не може бути менший за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який має забезпечувати нормальне функціонування організму та мінімальний набір необхідних непродовольчих товарів та послуг. Отже, раніше визначений рішенням суду мінімальний розмір аліментів не відповідає вимогам закону, внаслідок чого погіршується матеріальне становище дитини. Відповідно до вимог ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже обраний позивачем спосіб захисту порушених прав на отримання аліментів на дитину в розмірі, не меншому, ніж визначено законом, є ефективним і законим. Дане право позивача відповідачем не оспорюється. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з наявною заборгованістю суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як зазначено вище, розмір заборгованості по аліментах станом на 31.03.2018 року, в межах заявлених позовних вимог, згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах за період з 22.05.2014 по 31.05.2018 №26418 від 04.07.2018 (а.с.38-39) становить 93606гривень 42 копійки. Зі змісту відзиву вбачається, що довідка-розрахунок відповідачем не оскаржувалася, а вищенаведеним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 08 листопада 2018 року про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості з аліментів у розмірі 95772 гривні 70 копійок, що виникла станом на 31 січня 2018 року, відповідачу у даній справі [PERSON] було відмовлено (а.с.56-58) Так, відмовляючи в задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості з аліментів, суд зазначив, що «…твердження позивача, що він не працює з 15 липня 2015 року, не відповідає дійсності та спрямоване на введення суду в оману щодо дійсних обставин справи..», «…Зазначені хвороби та медичні діагнози , встановлені позивачу, не є належним доказом захворювання на тяжку хворобу та підставою для звільнення від сплати заборгованості..», «…На даний час позивач є працездатним, йому не встановлено інвалідності, з визначенням міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності, в тому числі щодо обмеження можливості працювати чи працювати у спеціально створених для цього умовах…» (а.с.57). З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що відповідач, якому було відомо про ухвалене рішення щодо стягнення аліментів, та який не звільнений від обов`язку сплати заборгованості з аліментів, що виникла з його вини, він відповідно до вимог чинного сімейного законодавства має сплатити на користь позивача неустойку (пеню). Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017, чинній з 08.07.2017, тобто на момент звернення з позовом до суду, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, пеня у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів нараховується на суму виникнення заборгованості (щодо кожного місячного платежу окремо) від дня прострочення до дня її повного погашення, проте, не має бути більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідачем у добровільному порядку не вживалися заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, а отже зазначена вище заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об`єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Доказів протилежного суду надано не було. Позивачем долучено до позовної заяви розрахунок неустойки(пені)(а.с.7-8),який розрахований на підставі довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 18.09.2017 №27607, яка в подальшому була скасована керівником відділу ДВС. При порівнянні даних, що містяться в скасованій довідці-розрахунку (а.с.5-6), розрахунку неустойки (а.с.7-8), а також розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що міститься в довідці-розрахунку від 04.07.2018 №26418 (а.с.38-на звороті), встановлено, що загальний розмір заборгованості з аліментів станом на 31.03.2018 зменшився, оскільки зменшився період, за який нараховувалась заборгованість, а саме: початок розрахунку заборгованості змінений з 17.04.2012 року на 22.05.2014 року. Водночас, частково збільшилась сума нарахованих аліментів, зокрема: в період з травня 2014 року по липень 2015 року включно з 400грн. на 428грн.; з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно з 2142,34 грн. на 2228,66 грн.; в період з квітня 2016 по травень 2016 року з 2437,26 грн. на 2592,02 грн.; з липня 2012016 по вересень 2016 року включно з 2592,03грн. на 2705,00грн.; з вересня 2016 по грудень 2016 року з 2592,03грн. на 2758,66грн.; з квітня по червень 2017 року включно з 3034,66грн. на 3347,33грн.; в липні 2017 року з 3034,66грн. на 3663,33грн.. Крім того, не враховано, здійснені відповідачем платежі в рахунок оплати аліментів: в серпні 2017 року -1000грн., в вересні 2017 року - 500грн., в жовтні 2017 року - 350 грн., в грудні 2017 року - 500грн., в лютому 2018 року - на загальну суму 1200грн., в березні 2018 року - 1500грн. (а.с.38-на звороті). З урахуванням вказаних платежів, заборгованість з аліментів, яка мала враховуватись при розрахунку неустойки, як вбачається з довідки-розрахунку (а.с.38- на звороті) становила : в серпні 2017 року - 2663,33грн., в вересні 2017 року - 3163,33грн., в жовтні 2017 - 3507грн., в грудні 2017 року - 3357грн., в лютому 2018 року - 2387грн., в березні 2018 року - переплата становила 604 грн. Проте, ці суми, за виключенням березня 2018 року, також, враховувались позивачем в розрахунку пені в менших сумах. Позивач не використала свого права та не уточнила розрахунок пені, водночас, враховуючи вимоги ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а отже заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму заборгованості станом на 31.03.2018 року, яка складала 93606 гривень 42 копійки. Враховуючи, що позивач звернулась до суду з даним позовом в квітні 2018 року, підстави для застосування ст.196 Сімейного кодексу України в раніше чинній редакції та стягнення пені в більшому, ніж визначено судом розмірі, відсутні. Враховуючи, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, судові витрати в розмірі 704 гривень 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial