Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

18.02.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначають, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.07.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання з надання кредиту, проте [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав, тому станом на 08.12.2019 року виникла заборгованість в сумі 16567,66 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 11778,23 гривень, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 840,41 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 2683,89 грн. та штраф у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 765,13 гривень (процентна складова). Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту зі сплатою процентів за користування кредитними коштами щомісячно, але він добровільно не розрахувався. Тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом та просять стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту в розмірі 16567,66 гривень і витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 2102 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Позовні вимоги підтримують повністю і просять їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає частково в частині стягнення тіла кредиту та відсотків по кредиту. Інші вимоги не визнає. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.07.2010 року станом на 08.12.2019 року (а.с. 9-10) встановлено, що за несвоєчасне повернення грошових коштів відповідачу нараховано заборгованість в сумі 16567,66 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 11778,23 гривень, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 840,41 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 2683,89 грн. та штраф у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 765,13 гривень (процентна складова). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору б/н від 14.07.2010 року (а.с.11) є заява відповідача. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Згідно із п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п .п. 2.1.1.5.5-2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди банку. Власник зобов`язаний стежити за витратою коштів в межах кредитного ліміту з метою попередження виникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Так, як вбачається з п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту; Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт, а згідно з п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Однак, Банком не підтверджено, що на час укладення відповідного кредитного договору діяли саме ці Умови, а не інші, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що Умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили вказані умови щодо кредитного ліміту. Позивач, серед іншого просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками - 840,41 грн, а також штрафи відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 1265,13 грн., однак вказані вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Доводи позивача про те, що до спірних правовідносин належить застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України є необґрунтованими, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками - 840,41 грн, а також штрафів відповідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 1265,13 грн., оскільки Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачем не підписані, а умови та порядок їх нарахування прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором на загальну суму 14462,12 грн, з яких: 11778,23 грн - заборгованість за тілом кредита; 2683,89 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, наявність яких станом на 08.12.2019 підтверджується наданими позивачем розрахунками. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 2102,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 14462,12 грн. х 100% : 16567,66 грн. ціни позову = 87,30 %), тобто 87,30 % від суми сплаченого судового збору 87,30 % х 2102 грн:/100% = грн), що складає 1835,05 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial