Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

19 березня 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння з будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 17 липня 2001 року на Універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс» за №200 дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 17 липня 2001 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння з будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння відповідно до договору складається з житлового будинку, визначеного на плані літерою - «А», житловою площею 40,7 кв.м., сараю - «Д», вбиральні- «Е», погрібу - «Впг», літньої кухні - «Б», сіней до л/к «б», навісу «Г», огорожі 5-9, споруд 2-4. 01 серпня 2001 року договір було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №618. Нотаріально договір не посвідчувався, та на даний час нотаріальне укладення даного договору неможливе, що змусило позивача звернутися за захистом свого права до суду. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини викладені у позовній заяві (а.с.24). У зв`язку з тим, що останньою відомою суду адресою місця проживання відповідачки є територія проведення антитерористичної операції, сповіщення відповідачки здійснено шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади (а.с.28). Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки представника суд не повідомила. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377 Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Відповідно до договору купівлі-продажу №200 від 17 липня 2001 року, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав домоволодіння з будівлями та спорудами, розташоване по [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до п. 2 зазначеного договору, відчужуване домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 12.07.2001 року №1-740, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 17.07.2001 року з реєстровим №618. Відповідно до п.3 зазначеного договору домоволодіння продане за 1500 грн., що отримані продавцем до підписання договору. Згідно п.5 зазначеного договору покупець набуває право власності на домоволодіння з моменту підписання договору та реєстрації його на біржі. Тобто, зазначене домоволодіння належить [PERSON] з 17 липня 2001 року. Продавець зобов`язується звільнити домоволодіння від усього побутового майна, здійснити виселення і виписку всіх проживаючих не пізніше 23.07.2001 року. Вказаний договір укладено на Універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс» та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Договір зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 01.08.2001 року. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в\~ст. 5 ЦК України\~та\~п. 4\~Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями\~ст. 42 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами\~ст. 227 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2\~ст. 48 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил\~ст. 15 Закону України «Про товарні біржі»\~угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. \~\~\~В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. \~\~\~Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння між ним та відповідачем, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. \~\~Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved