Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

18.09.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання права приватної власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований від 05.02.1961 року Приморським органом ЗАГС м. Одеси. Проживало подружжя у квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності їм та матері [PERSON] , [PERSON] [INFO] померла [PERSON] (мати [PERSON] ) , що підтверджує свідоцтво про смерть від 07.03.1995 року серія [NUMBER] . Оскільки померла проживала разом з подружжям у квартирі № 104 , зокрема сином [PERSON] , то він згідно з спадковим законодавством України прийняв автоматично у спадок частку своєї матері, тобто 2/6 частини. 28.03.2007 року був складений договір дарування згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку житловою площею 36,5 кв.м. розташованого на земельній ділянці площею 1358 кв.м. Подаровану 1/2 частку житлового будинку [PERSON] зареєструвала, як право власності на нерухоме майно у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 23.04.2007 року про, що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №14330628. 27.01.2013 року [PERSON] оформила, будучи у шлюбі, в управлінні Держземагенства у м. Одесі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:13:018:0087 площею 0,0337 га та земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:13:018:0086 площею 0,0336 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10.04.2014 року зазначені земельні ділянки [PERSON] зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (додаток 9). Крім того, 14.02.2018 року [PERSON] здійснила Державну реєстрацію в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, права власності на Ѕ частину житлового будинку, житловою площею 36,5 кв. м., що розташований на земельній ділянці 1358 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2018 року [PERSON] здійснила заповіт, в якому визначено, що після її смерті все майно, де б воно не було та з чого не складалося, що належатиме на день її смерті заповідає громадянину Угорщини [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за спадковою справою №65л/2018 зареєстрованою у Приморській державній нотаріальній конторі у м. Одесі. Чоловік [PERSON] - [PERSON] непрацездатний інвалід II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №023266, тому має право на обов`язкову частку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.03.2019 року серія [NUMBER] . У [PERSON] єдиною спадкоємицею є [PERSON] , яка є його рідною сестрою про що свідчать свідоцтво про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 19.08.1952 року, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , а також рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2019 року по справі №697/1249/19 яким встановлено факт родинних відносин про те що [PERSON] , [INFO] є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] подала до Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса заяву від 27.08.2019 року про призупинення будь-яких юридичних дій державною нотаріальною конторою щодо оформлення спадщини [PERSON] до вирішення спору у суді з претендентом на спадщину [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, просили у його задоволені відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не мешкав з [PERSON] на момент смерті, тому він не спадкує за нею, померла [PERSON] не могла сама себе обходити, а тому він проживав з нею і на [ADDRESS], і на [ADDRESS]. Третя особа [PERSON] надав до суду письмові пояснення відповідно до яких повідомив, що [PERSON] коли був не за кордоном проживав за адресою: [ADDRESS] , їх покійна сестра проживала разом з чоловіком та його покійною матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , свою частку переоформив на сестру, оскільки це була воля батька, він не хотів нічого залишати [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Повідомлена належним чином, пояснення на позов не надала. Свідок [PERSON] повідомив, що знає [PERSON] , 19 років, на квартирі за адресою: [ADDRESS] , бачив неодноразово [PERSON] та покійну [PERSON] , не знає чи проживала вона там. Свідок [PERSON] , знає [PERSON] з 2012 року та знала його сестру, [PERSON] погано знає, вони проживали на [ADDRESS], познайомив їх [PERSON] , [PERSON] доглядав за сестрою, купував продукти, [PERSON] не доглядала. Свідок [PERSON] , повідомила що [PERSON] попросив її допомагати у квартирі на [ADDRESS] , допомагала йому готувати їжу, [PERSON] приходила, проте жила на [ADDRESS]. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є дружиною брата [PERSON] , пояснила, що їх батько не хотів оформлювати будинок на [PERSON] , [PERSON] нікому не сказав коли померла його сестра, коли [PERSON] хотіла приїхати, він їй погрожував, на [ADDRESS] померлі жили разом без [PERSON] , [PERSON] подарував половину будинку, оскільки він громадянин Угорщини ї йому потрібно було сплачувати податок. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований від 05.02.1961 року Приморським органом ЗАГС м. Одеси про, що підтверджує печатка з відомостями у паспорті [PERSON] . Проживало подружжя у квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності їм та матері [PERSON] , [PERSON] в наступних долях. Якщо цілу квартиру прийняти за 6/6, то кожному з них належало на праві приватної власності по 2/6 частині від 6/6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.04.1995 року. [INFO] померла [PERSON] (мати [PERSON] ), що підтверджує свідоцтво про смерть від 07.03.1995 року серія [NUMBER] . Оскільки померла проживала разом з подружжям у квартирі № 104 , зокрема сином [PERSON] , то він згідно з спадковим законодавством України прийняв автоматично у спадок частку своєї матері, тобто 2/6 частини. Відповідно до ст. 525. ЦК Української PCP (Закон 1540-06 від 18.07.1963) «Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця». Відповідно до ст. 526 ЦК Української PCP «Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини». Відповідно до ст. 529 ЦК Української PCP «При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого». Відповідно до ст. 548 ЦК Української PCP «Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». У результаті, після смерті [PERSON] , у [PERSON] збільшилась частка права власності на квартиру, а саме 2/6 + 2/6 = 4/6 частини від всієї квартири № 104 . 28.03.2007 року був складений договір дарування згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку житловою площею 36,5 кв.м. розташованого на земельній ділянці площею 1358 кв.м. Подаровану 1/2 частку житлового будинку [PERSON] зареєструвала, як право власності на нерухоме майно у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 23.04.2007 року про, що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №14330628. 27.01.2013 року [PERSON] оформила, будучи у шлюбі, в управлінні Держземагенства у м. Одесі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:13:018:0087 площею 0,0337 га та земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:13:018:0086 площею 0,0336 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10.04.2014 року зазначені земельні ділянки [PERSON] зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, 14.02.2018 року [PERSON] здійснила Державну реєстрацію в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, права власності на 1/2 частину житлового будинку, житловою площею 36,5 кв. м., що розташований на земельній ділянці 1358 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2018 року [PERSON] здійснила заповіт, в якому визначено, що після її смерті все майно, де б воно не було та з чого не складалося, що належатиме на день її смерті заповідає громадянину Угорщини [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за спадковою справою №65л/2018 зареєстрованою у Приморській державній нотаріальній конторі у м. Одесі. Чоловік [PERSON] - [PERSON] непрацездатний інвалід II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №023266. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст.1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, згідно вищенаведених норм законодавства України, після смерті [PERSON] спадкоємцем у першу чергу на її спадкове майно є її чоловік [PERSON] який фактично прийняв спадщину, оскільки весь час, і до смерті дружини проживав з нею у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «ЖКС «Вузівський» № 1858 від 15.06.2015 року. Так, [PERSON] має за законом право власності на обов`язкову частку у квартирі № 104 , що належала його дружині, а саме 2/6 частки. Але, оскільки покійна зробила заповіт на [PERSON] , то він з даної частки має 1/6 частину, а інша 1/6 частина від 2/6 успадковується [PERSON] . Тому, у результаті успадкування від дружини 1/6 частки у квартирі № 104 , [PERSON] враховуючи його частку 4/6, взагалі отримує право власності на дану квартиру у розмірі 1/6 + 4/6 = 5/6 часток. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Що стосується 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , то оскільки він був набутий по-перше, у шлюбі, а по-друге, згідно вищенаведених норм спадкового права, [PERSON] згідно закону успадкував 1/4 частину від 1/2 частини житлового будинку, що належала на праві власності [PERSON] , а інша 1/4 частина будинку належить за заповітом [PERSON] . Таким же чином, від кожної земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та знаходились у власності [PERSON] , набутої під час шлюбу 1/1, частка у спадщині [PERSON] складає в наступному вигляді: - частка земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:13:018:0087 площею 0,0337 га за [PERSON] складається з 3/4, та 1/4 частка належить [PERSON] . - частка земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:13:018:0086 площею 0,0336 га, за [PERSON] складається з 3/4, та 1/4 частка належить [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.03.2019 року серія [NUMBER] . 21.11.2019 року постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем документів, які підтверджують право власності на нерухоме майно не надано. У [PERSON] спадкоємицею є [PERSON] , яка є його рідною сестрою про що свідчать свідоцтво про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 19.08.1952 року, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (додаток 15), а також рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2019 року по справі №697/1249/19 яким встановлено факт родинних відносин про те що [PERSON] , [INFO] є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті15та статті392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, судом не встановлено в наявності у позивача правовстановлюючого документу на спірне, 21.11.2019 року постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем документів, які підтверджують право власності на нерухоме майно не надано. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач позбавлений можливості отримати спадщину за законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та не спростовані стороною відповідача, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 26804 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження здійснення витрат на правову допомогу відповідачем не надано до суду жодного доказу понесення вказаних витрат, зокрема, акту виконаних робіт та доказів сплати вказаних витрат. На підставі викладеного та ст. ст.1216, 1217, 1220, 1221, 1222, 1223, 1233, 1235, 1261, 1268, 1241, 1267 ЦК України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: partial