Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що з 07.06.2007 року по 15.05.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач з дитиною не спілкується, участі у вихованні і утриманні доньки не приймає, не турбується про її стан здоров'я, не цікавиться навчанням, не провідує дитину, не телефонує, будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідач взагалі не виконує свої батьківські обов'язки. Позивач вважає, що вищевказане є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Позивач надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради Донецької області надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.05.2009 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є її батьком, а [PERSON] - матір'ю. З довідки Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № від 29.08.2016 року № 5922 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень містяться дані про виконавче провадження ВП № 51982937 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], однак у зв'язку з проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції доступ до виконавчих проваджень відсутній. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 05.08.2016 року за заявою [PERSON] Вугледарським відділенням поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області до ЄРДР за № 12016050540000214 внесені відомості відносно [PERSON] за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 12.10.2016 року встановлено, що сім'я складається з чотирьох чоловік: позивач [PERSON], її донька [PERSON], мати позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] Сім'я проживає за вищевказаною адресою, займають трикімнатну квартиру. Санітарні умови задовільні. Дитина має належні умови для проживання. Мати працює вчителем та займається вихованням дитини (а.с.13). Висновком органу опіки та піклування Вугледарської міської ради № 1/37-0843 від 25.12.2014 року, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] [INFO] (а.с. 9 ). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю, яка займається її вихованням та утриманням, батько дитини не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Під час судового розгляду справи виявлено, що відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідач систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дитини, матеріальної допомоги не надає, про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, публікацію у газеті «Урядовий кур'єр» було сплачено [PERSON] та документально підтверджено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено 551 грн. 21 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, слід стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 551,21 грн. та витрати, пов'язані з розміщенням оголошення в газеті у розмірі 420 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved