Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

18.10.2019 виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради звернувся з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якої вказує, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] .. Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей виконком Тернівської районної у місті ради, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, оскільки її мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє належної уваги та часу вихованню, не створює належних умов для навчання, виховання та розвитку дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, вживає алкогольні напої та наркотичні речовини, веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює. Дитина проживає із бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON] , які піклуються про неї та забезпечують матеріально. Просять суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти у розмірі Ѕ частини її доходу на утримання дитини на користь майбутнього законного представника. З метою встановлення місця реєстрації відповідача по справі відповідно до ст. 187 ЦПК України, 21.10.2019 було зроблено запити до відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради. Остання відповідь надійшла до суду 20.11.2019. Ухвалою від 27.11.2019 року відкрито провадження по вищевказаній справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення підготовчого судового засідання на 20.01.2020. Підготовче судове засідання, призначене на 20.01.2020 не відбулось у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні, про наступну дату розгляду справи сторони повідомлені судовими повістками. Ухвалою від 25.02.2020 відкладено підготовче судове засідання на 06.04.2020 та витребувано від Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо [PERSON] , [INFO] . У судове засідання 06.04.2020 сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не з`явились. Представник позивача подала заяву про проведення підготовчого судового засідання 06.04.2020 за її відсутністю, а також долучила клопотання про виклик і допит свідків та копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (вх.№3778 від 25.02.2020). Відповідач відзиву на позов, заяв і клопотань не подала. Ухвалою суду від 06.04.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 15.05.2020. Представник позивача надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надала згоду на заочний розгляд справи. У судове засідання, що призначене на 15.05.2020, відповідач повторно не з`явилась, судова повістка повернута з відміткою пошти про причини її невручення: за закінченням терміну зберігання. Згідно з положеннями ч. ч. 7, 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідач [PERSON] , яка мала дошлюбне прізвище [PERSON] , є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 24 квітня 2012 року, актовий запис №209 (а.с.5), та копією свідоцтва про шлюб, зареєстрований 07 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] у Тернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №59. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.51). Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 29.12.2018, актовий запис №1580 (а.с.14). Згідно із довідкою від 10.06.2019 №2221, що надана відділом реєстрації місця проживання громадян Тернівської районної у місті ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Працівникам служби у справах дітей 11.10.2019 не вдалося провести обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що двері їм не відчинили (а.с. 12). У висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 17.01.2020 вказано, що [PERSON] зареєстрована разом зі своєю дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина, яка опинилася складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не приділяє належної уваги та часу вихованню, не створює належних умов для навчання, виховання та розвитку, не піклується про фізичний і духовний розвиток, вживає алкогольні напої та наркотичні речовини, веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює. З 2016 року дитина проживає разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] забезпечений усім необхідним, для нього створені необхідні умови для проживання та фізичного і духовного розвитку. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не створює належних умов для проживання та розвитку [PERSON] , не бажає змінювати свій спосіб життя. Виконком Тернівської районної у місті ради вважає, що недбале відношення до дитини, її здоров`я, нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, може негативно вплинути на нормальний фізичний розвиток та моральне виховання дитини, а тому позбавлення батьківських прав [PERSON] в ситуації, що склалася, є доцільним (а.с.32-33). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом України, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини [PERSON] , адже вона не проживає разом із своєю дитиною, не виконує своїх батьківських обов`язків з її утримання та виховання. Таке байдуже ставлення [PERSON] до своєї дитини судом розцінюється як самоусунення від участі у її власному житті. Також суд бере до уваги, що протягом тривалого часу відповідач матеріально дитину не утримує, веде асоціальний спосіб життя, державні соціальні виплати витрачає на власні потреби, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини. З іншої сторони відповідачем суду не надано доказів, що спростовують зазначені обставини. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. В силу ч. 2 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що за приписами ч.5 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, суд вважає, що на одну дитину з відповідача підлягають стягненню аліменти саме в цьому розмірі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1921 грн., від сплати якого звільнений позивач. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial