Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

17 липня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. З 14.08.1997 року в даному будинку зареєстрований син позивача [PERSON] З липня 2014 року [PERSON] не проживає у будинку, проживає на території АР Крим. Особистих речей [PERSON] у будинку немає, щодо сплати комунальних послуг або підтримання житла в належному стані відповідач не цікавиться. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника житлового будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв'язку з чим він просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в тому ж обсязі та з тих же підстав. Відповідач [PERSON] не з'явився до зали судового засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на сайті Веселинівського районного суду Миколаївської області. Надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] є сином позивача та на протязі чотирьох років не проживає за адресою: [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на житловий будинок підтверджено свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 10 січня 1993 року. Відповідно до довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №1372/02-12 від 15.06.2018 року [PERSON], [INFO], дійсно є постійним жителем [ADDRESS]. Дружина: [PERSON] 1960 року народження, син - [PERSON] року народження зареєстрований, але не проживає з липня 2014 року (зі слів)/а.с.13/. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом. Статтею 33 Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування житловим приміщенням за собою, так і для відмови в цьому. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника на місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. Згідно акту від 19.06.2018 року, затвердженого депутатом Веселинівської селищної ради Граненко О.М.. в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON],[INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з липня 2014 року по теперішній час не проживає за даною адресою. Згідно будинкової книги для прописки громадян, в зазначеному будинку крім позивача зареєстрована [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, що визначено ст. 72 цього ж Кодекс. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач як власник будинку має право вимагати усунення порушення його права власності, а відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад рік, вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved