Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

19 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що восени 2017 року позивач дізнався про те, що 23.11.2015 року третьою особою було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 2 485 283,42 грн. Виконавчий напис вчинено внаслідок невиконання позивачем кредитних зобовязань. На підставі виданого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження. Усупереч закону виконавчий напис було вчинено з приводу заборгованості, що утворилася майже за девять років. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.а.с. 2 5). 23 лютого 2018 року суд за заявою позивача своєю ухвалою зупинив стягнення за виконавчим провадження, відкритим відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі спірного виконавчого напису, заборонив проведення торгів з реалізації нерухомого майна, належного позивачеві (а.с. 41). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що восени 2017 року позивач дізнався про те, що 23.11.2015 року третьою особою було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 2 485 283,42 грн. На підставі виданого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №5464903. Усупереч закону виконавчий напис було вчинено з приводу заборгованості, що утворилася за вісім років і пять місяців. Представник відповідача до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа до суду також не зявилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с.а.с. 51 53). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) та позивачем було укладено кредитний договір №DNDVGA00000418, за яким позивач отримав кредит у сумі 120 000,00 доларів США (а.с.а.с. 13 18). 23 листопада 2015 року третя особа за заявою відповідача вчинила виконавчий напис (реєстровий №6909) про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 2 485 283,42 грн. за період від 27.04.2007 року по 02.10.2015 року., а також витрат із вчинення виконавчого напису в сумі 1 700,00 грн. (а.с. 6). Згодом на підставі вчиненого виконавчого напису відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження №52585390 (а.с. 7 12). Відповідно до статті 88 Закону України від 02.09.1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425-ХІІ) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі статтею 5 Закону №3425-ХІІ нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. У відповідності з пунктом 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5,нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. З аналізу приведеної норми вбачається, що виконавчий напис є одним з інститутів правового регулювання відносин між кредитором і боржником, який обумовлюється відсутністю у сторін таких правовідносин спору по суті вимог. При цьому законодавство покладає на нотаріусів не тільки формальну роль із вчинення виконавчих написів, але й функції з оцінки документів, що надаються кредиторами на предмет наявності або відсутності спірних правовідносин, періоду формування заборгованості, відповідності вимог кредитора чинному законодавству тощо. Судом встановлено, що строк утворення заборгованості, про яку йдеться у виконавчому написі, є більшим за строк, визначений статтею 88 Закону №3425-ХІІ, і дорівнює восьми рокам пяти місяцям і пяти дням. Ураховуючи викладене, відповідач станом на 23.11.2015 року не мав законних підстав для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису за вказаний період, а останній підстав для вчинення такого напису, через порушення приписів статті 88 Закону №3425-ХІІ. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити.

Outcome: approved