Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

18.02.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, укладеного 16.09.2006 року, мають дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які знаходиться на її утриманні, всупереч вимогам статті 180 Сімейного кодексу України відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітніх дітей, тому вона змушена звернутись до суду. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 16.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 053596, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції Житомирської області від 26.12.2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №80 (а.с.2). Від шлюбу сторони мають спільних дітей сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП № 094117, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції Житомирської області від 26.12.2008 року, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП № 143858, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції Житомирської області від 16.02.2011 року (а.с. 4-5). Відповідно до довідки № 556, виданої 10.02.2016 року виконавчим комітетом Чуднівської міської ради Житомирської області, склад сім`ї позивача чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наявність у відповідача обовязку матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого аліменти стягувати у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок). На підставі наведеного та

Outcome: approved