Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

19 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов обґрунтовано тим, що 04 серпня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, у якому в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що після розірвання шлюбу вона з відповідачем проживають окремо, неповнолітні діти разом із позивачем проживають у її матері. Відповідач не бере участі у вихованні та утримання дітей. Позивач [PERSON] просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до їх повноліття. На розгляд справи по суті позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] на розгляд справи по суті не зявилися. У поданій до суду представником відповідача заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності та без участі відповідача, позовні вимоги [PERSON] не визнає, заперечує проти їх задоволення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області по справі №162/1779/13-ц від 10 грудня 2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ №062407 від 11 січня 2008 року та свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ №103391 від 22 вересня 2009 року відповідно. Діти проживають разом з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідно до ст.180\~Сімейного\~кодексу\~України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181\~Сімейного\~кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В ч.2 ст.182 СК України зазначається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, даною нормою на законодавчому рівні визначено мінімальний розмір аліментів, привязкою якого є прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначається Законом. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. У відповідності до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Проаналізувавши наведені обставини в сукупності, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття, принципу законності, враховуючи відсутність\~даних про\~незадовільний стан\~здоров'я\~відповідача,\~його матеріальне\~становище,\~відсутність інших\~утриманців, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для врегулювання спору по суті. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Outcome: approved