Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

17 листопада 2017 року [PERSON], який діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON], звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на садовий будинок. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить садовий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого за рішенням виконкому Виноградненської сільської Ради за № 254 від 18.09.2001 року. Державна реєстрація права власності підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, згідно якої садовий будинок зареєстрований Новоазовським районним бюро технічної інвентаризації та записаний у реєстрову книгу за реєстраційним за № 357 від 18.02.2000 року. Земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0498 га, за цільовим призначенням - ведення індивідуального садівництва, була передана у приватну власність позивачці [PERSON] на підставі розпорядження Новоазовської райадміністрації від 18.08.2004 року за № 399, на підставі якого було видано державний акт серія [NUMBER] від 30.08.2004 року. Станом на сьогодення через похилий вік позивач [PERSON] не має можливості у подальшому вести індивідуальне садівництво, а тому вирішила продати даний садовий будинок. Проте при зверненні до нотаріальної контори приватного нотаріуса Демко М.Л. із заявою про посвідчення договору купівлі-продажу, їй було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу у зв'язку з відсутністю у єдиних та державних реєстрах відомостей про реєстрацію права власності на ім'я [PERSON], отримати з БТІ м. Новоазовська необхідну інформацію на даний час також не представляється можливим. У зв'язку з чим позивач [PERSON] вимушена звертатись до суду, оскільки іншого способу захисту права власності законодавством не передбачено. Просив суд визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності на садовий будинок [ADDRESS] з усіма господарськими спорудами для його обслуговування, що складається з: садового будинку літ. А-1, загальною площею 38,8 кв.м., літньою житловою площею 24,2 кв.м., підсобною площею 14,6 кв.м., веранди літ.а, уборної літ. Б, колодязя літ.К. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, Демидова І. І., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду заяву з проханням справу за позовом [PERSON] проводити за відсутності представника Маріупольської міської ради, вирішення справи покладала на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданого 18.02.2002 року на підставі рішення виконкому Виноградненської сільської Ради за № 254 від 18.09.2001 року, садовий будинок [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі державна реєстрація права власності на садовий будинок за [PERSON] проведена Новоазовським районним бюро технічної інвентаризації та записана до реєстрової книги за реєстраційним номером № 357 від 18.02.2002 року. Згідно з технічним паспортом, виготовленим Новоазовським БТІ станом на 25.09.1997 року, садове домоволодіння у садовому товаристві «Троянда» селища Приморське міста Маріуполя Донецької складається з: садового будинку літ. А-1, загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., веранди літ.а площею 8,5 кв.м, уборної літ. Б, колодязя літ.К. Як вбачається з посвідчення, виданого 15.04.2015 року Правлінням садового товариства «Троянда», [PERSON] є членом садового товариства «Троянда». Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 30.08.2004 року, площею 0,0498, розташованої на землях Виноградненської сільської ради, Новоазовського району Донецької області, за цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, видано на ім'я [PERSON]. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області М.Л. Демко від 14.11.2017 року, [PERSON] було відмовлено в оформленні договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], оскільки не має можливості провести державну реєстрацію прав, у зв'язку з відсутністю у єдиних та державних реєстрах відомостей про реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] та неможливо отримати з БТІ м. Новоазовськ Донецької області необхідну інформацію, як того вимагає п.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Новоазовськ Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Постановою Верховної Ради України від 20 травня 2015 року № 457-VIII «Про внесення змін до Постанови Верховної Ради України від 11 грудня 2014 року №32- VIII «Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Донецької області, зміну і встановлення меж Волноваського, Новоазовського та Тельманівського районів Донецької області», з метою упорядкування адміністративних зв'язків між окремими населеними пунктами Донецької області, які були розірвані внаслідок проведення антитерористичної операції, створення умов для ефективного здійснення повноважень органами місцевого самоврядування адміністративно-територіальних одиниць, та забезпечення життєдіяльності у таких пунктах тимчасово, до переходу під контроль органів державної влади та органів місцевого самоврядування неконтрольованих ними населених пунктів Донецької області змінено межі міста Маріуполя, Волноваського, Новоазовського та Тельманівського районів, збільшивши територію міста Маріуполь на 2282,7 гектара земель Новоазовського району, що знаходяться у віданні Виноградненської сільської ради (в тому числі території села Виноградне, села Піонерське, села Приморське). Відповідно рішенням Маріупольської міської ради Донецької області від 05.06.2015 року № 6/48-5402 «Про збільшення меж Орджонікідзеського району міста Маріуполя» міська рада вирішила тимчасово, до переходу під контроль органів державної влади і органів місцевого самоврядування непідконтрольних ними населених пунктів Донецької області, збільшити межі Орджонікідзевського району міста Маріуполя на 2282,7 гектара земель за рахунок передачі до його складу 2282,7 гектара земель Новоазовського району, що знаходяться у віданні Виноградненської сільської ради Донецької області (в тому числі території села Виноградне, села Піонерське, села Приморське). Частиною 1 ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав є визнання права. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що через тимчасове припинення доступу користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, розташованих на тимчасово окупованій території Донецької області, позивач [PERSON] позбавлена можливості отримати з БТІ міста Новоазовська відомості, необхідні для проведення державної реєстрації її права власності на садовий будинок, та подальшої реалізації позивачем свого права власності, зокрема права розпорядження належним їй майном. Оскільки законом не передбаченого іншого порядку захисту майнових прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON], до Маріупольської міської ради про визнання за нею права власності на садовий будинок [ADDRESS] з усіма господарськими спорудами для його обслуговування. На підставі викладеного,

Outcome: approved