Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

19 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АК КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів. Свої вимоги обґрунтовувала наступними обставинами. Між нею та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоди №SAMDNWFC00037213896 від 07.09.2017 р. (кредитна карта № [NUMBER] ) та №SAMDNWFC00042727838 від 24.05.2018 р. (зарплатна карта № [NUMBER] ) на обслуговування карткових рахунків. До вказаних карт був зареєстрований фінансовий номер телефону позивача [NUMBER] . 05.12.2018 р. після 18 год. 00 хв. на вказаному номері телефону позивача зник зв`язок. Оператор мобільного зв`язку завірив у наявності зв`язку і порадив звернутися до сервісного центру. На наступний день у сервісному центрі «Водафон» позивачці замінили сім-карту і зв`язок із мережею відновились, однак, при спробі зайти до особистого кабінету сервісу «Приват 24» була надана рекомендація звернутися до відділення «Приватбанку». У відділенні банку за адресою: [ADDRESS] , спеціаліст повідомив про списання грошових коштів 05.12.2018 р. із належних [PERSON] карткових рахунків за операцією «переказ із своєї картки. Позивач повідомила співробітників банку про крадіжку грошових коштів, неправомірне їх списання, та написала заяву до поліції. [PERSON] отримала виписки по картці/рахунку, відповідно до яких: -з кредитної карти № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00037213896 від 07.09.2017 р.) списано 39 200 грн. 25 коп. у т.ч. 1500 грн. 75 коп. - комісія; -з зарплатної карти № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00042727838 від 24.05.2018 р.) списано 7 929 грн. 81 коп. у т.ч. 52 грн. 81 коп. - комісія. Також, 05.12.2018 р. без згоди позивачки на кредитній карті № [NUMBER] (угода №SAMDNWFC00037213896 від 07.09.2017 р.) було збільшено кредитний ліміт на 39 000 грн., оскільки баланс карти на 02.12.2018 р. складав 353 грн. 00 коп. Зазначила, що вона не надавала банку відповідних платіжних доручень на переказ (списання) цих коштів у письмовій чи електронній формі, не втрачала свої платіжні/кредитні картки, і свідомо не розголошувала третім особам конфіденційні дані за ними, або кодові слова, паролі (стікер PayPass), коди (ПІНи), тощо стосовно цих карток та доступу до платіжної системи інтернет-банкінгу «Приват 24» та мобільного банкінгу «СМС-банк», а також вищезгаданих некоректних платіжних операцій виконаних відповідачем. На письмові звернення до відповідача щодо повернення безпідставно перерахованих коштів, припинення нарахування процентів за кредитом, банк відмовив та не повернув споживачу суму необґрунтовано (безпідставно) проведених банком некоректних видаткових платіжних операцій, і не відновив залишок коштів на всіх рахунках позивача до стану, в якому вони були, тобто до 05.12.2018 року, що й стало підставою для звернення до суду. Тому просила зобов`язати АТ КБ «Пирватбанк» відшкодувати їй з власних коштів некоректно (безпідставно) списані з: картки-рахунку № [NUMBER] (угода №SAMDNWFC00037213896 від 07.09.2017 року) грошові кошти в розмірі 39200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) гривень 25 копійок, у тому числі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 75 копійок - комісія банку; та з картки-рахунку № [NUMBER] (угода №SAMDNWFC00042727838 від 24.05.2018 року) грошові кошти в розмірі 7929 (сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 81 копійку, у тому числі 52 (п`ятдесят дві) гривні 81 копійку комісії банку, шляхом відновлення стану рахунку вказаних карток [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 04 грудня 2018 року до некоректного (безпідставного) виконання Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» видаткових платіжних операцій щодо списання цих сум з карток-рахунків на користь невідповідних отримувачів. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Нагорнюк Д.В. позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позову заперечував у повному обсязі мотивуючи це тим, що кошти з карти були зняті на інтернет сайтах, а також здійснені інші операції з введенням секретних даних карти і смс-паролів, тобто вважав доведеним, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (а.с.60-62). Крім того представником відповідача було надано клопотання про заміну неналежного відповідача на належного - Приватне акціонерне товариства «Водафон Україна». Ухвалою суду від 07.08.2019 року із згоди представника позивачки ПАТ «Водафон Україна» було залучено до участі у справі у якості співвідповідача (а.с.80). Представник другого відповідача ПАТ «Водафон Україна» у судовому засіданні проти задоволення позову в частині вимог до оператора мобільного зв`язку заперечував, надав письмовий відзив у якому зазначив, що між сторонами по справі відсутні будь-які спільні правовідносини, а наявні між позивачкою та банком договірні правовідносини не створюють для ПАТ «Водафон Україна», як до третьої особи, будь-яких прав та обов`язків у відповідності до ст.511 ЦК України (а.с.90-96). З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено. Між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоди №SAMDNWFC00037213896 від 07.09.2017 р. (кредитна карта № [NUMBER] ) та №SAMDNWFC00042727838 від 24.05.2018 р. (зарплатна карта № [NUMBER] ) на обслуговування карткових рахунків. До вказаних карт був зареєстрований фінансовий номер телефону позивача [NUMBER] . Зазначені обставини повністю визнаються АТ КБ «Приватбанк», а тому, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. 05.12.2018 року після 18 год. 00 хв. на номері телефону позивачки зник зв`язок. Оператор мобільного зв`язку завірив у наявності зв`язку і порадив звернутися до сервісного центру. На наступний день у сервісному центрі «Водафон» позивачці замінили сім-карту і зв`язок із мережею відновились, однак, при спробі зайти до особистого кабінету сервісу «Приват 24» була надана рекомендація звернутися до відділення «Приватбанку». У відділенні банку за адресою: [ADDRESS] , спеціаліст повідомив про списання грошових коштів 05.12.2018 р. із належних [PERSON] карткових рахунків за операцією «переказ із своєї картки. Позивач повідомила співробітників банку про крадіжку грошових коштів, неправомірне їх списання, та написала заяву до поліції. Зазначені обставини підтверджуються Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.12.2018 року № 12018050380001405, та матеріалами досудового розслідування, згідно яких кошти з рахунку позивачки були перераховані на рахунок певної особи (а.с.28-46). Крім того, позивачка [PERSON] отримала в АТ КБ «Приватбанк» виписки по картці/рахунку, відповідно до яких: -з кредитної карти № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00037213896 від 07.09.2017 р.) списано 39 200 грн. 25 коп. у т.ч. 1500 грн. 75 коп. - комісія; -з зарплатної карти № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC00042727838 від 24.05.2018 р.) списано 7 929 грн. 81 коп. у т.ч. 52 грн. 81 коп. - комісія (а.с.7-10). Позивачкою вживались заходи досудового врегулювання спору, однак вони не надали позитивного результату, на звернення до відповідача АТ КБ «Приватбанк» останній відмовив у поновленні стану рахунків Відповідно до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Встановивши, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не доведено вчинення позивачкою будь-яких дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позивачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог до АТ КБ «Приватбанк». При вирішенні спору суд бере до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, а також постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року справа № 127/23496/15-ц. Щодо позовних вимог до ПрАТ «Водафон Україна», суд враховує позицію вказаного відповідача про відсутність правових підстав щодо відповідальності оператора мобільного зв`язку. Судові витрати слід стягнути з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави.

Outcome: partial