Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

18.08.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 01.02.2011 року між відповідачем та ПАТ «Альфа банк» був укладений договір кредиту №500198867 від 01.02.2014 року згідно якого, банк надав відповідачі кредит на принципах поворотності, платності та строковості у сумі 38780,00 грн. з кінцевим строком погашення до 03.02.2011 року. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1 відповідно до умов якого, ПАТ «Альфа банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №500198867 від 01.02.2011 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа банк» прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 року складає 42471,31 грн., тому позивач просить суд стягнути на його користь вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2013 року між ПАТ «Альфа банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500198867, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 38780,00 грн. терміном до 03.02.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17% річних (а.с. 13-19). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв'язку із чим виникла заборгованість на загальну суму - 42471 грн. 31 коп., що підтверджується витягом з реєстру передачі прав вимоги (а.с. 9), яка складається з: - 24611,35 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; - 4719,96 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом; - 6440, 00 грн. - прострочена комісія; - 6700,00 грн. - пеня. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1 відповідно до умов якого, ПАТ «Альфа банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №500198867 від 01.02.2011 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа банк» прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 року складає 42471,31 грн. (а.с. 5-9). За змістом положень ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства України вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved