Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

18 березня 2019 року, позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що він є власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку крім власника зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які в даному домоволодінні не проживають більше 12 років. Оскільки відповідачі добровільно не знялися з місця реєстрації, що не дозволяє позивачу належним чином користуватися своїм правом власності, то він прохає суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді від 21 березня 2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримав позовну заяву та прохав її задовольнити. Справу прохав розглянути без його участі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, однак подали до суду заяви, в яких позов визнали повністю. Справу прохали розглянути без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] (а.с.8-10). В будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12, 13). Із акту обстеження будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в даному будинку не проживають з 22.08.2007 року, оскільки вибули в інший населений пункт. В будинку відсутні майно та кореспонденція останніх (а.с.11). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачі, без поважної причини, більше року не проживають в будинку [ADDRESS], домовленості щодо їх проживання між ними та власником не встановлено, то [PERSON] Та [PERSON] слід позбавити права користування вище вказаним житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) гривень.

Outcome: approved