Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання незаконним дій, визнання недійсним наказу про звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що відповідно до наказу №162-к від 03 червня 2013р. він був прийнятий на посаду заступника начальника відділу формування та розподілу фінансових ресурсів департаменту економіки та фінансів апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Згідно з наказом № 278-к від 21 серпня 2013р. він був переведений на посаду заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» . Починаючи з 03 березня 2014р., після зміни виконавчої влади у АР Крим, фактично, почались спроби захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». 04 березня 2014р. до головного офісу компанії за адресою: м.Сімферополь, пр.Кірова/пров.Совнаркомівський, № 52/1 зайшли озброєні люди на чолі з незаконно назначеним владою Криму новим Головою Правління [PERSON] та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Проте, їхні вказівки працівники Товариства не виконували, продовжуючи виконувати розпорядження діючого Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] 11 березня 2014р. Голова Правління [PERSON], з метою недопущення подальшого захоплення підприємства, виїхав за межі АР Крим з правоустановчими документами та печаткою Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» і продовжував керівництво підприємством з київського офісу за адресою: м.Київ, вул.Богдана Хмельницкого,26. Вся документація передавалась на підпис поштою до Києва і поверталась назад, щоденно [PERSON] проводились селекторні наради в режимі відеозв'язку, видавались накази та розпорядження. 13 березня 2014р., в головний офіс прибув віце-прем'єр Криму [PERSON] у супроводі автоматників і представив нового керівника - Голову Правління [PERSON], а [PERSON], як його заступника. Позивач зазначив, що призначення [PERSON] Головою Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» були незаконні, оскільки відповідно до п.п. 27 п.9.3.4. Статуту Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», це питання відноситься виключно до компетенції Загальних зборів, як вищого органу управління Товариства. [PERSON] одразу були дані розпорядження, під загрозою негайного звільнення, про припинення будь якого зв'язку з київським офісом компанії та діючим Головою Правління [PERSON], почались нові кадрові призначення в апараті управління, було звільнено головного інженера, начальників управлінь добичі газу, магістральних газопроводів, підземного сховища газу та інших, озброєні військові зайняли всі виробничі об'єкти підприємства. 17 березня 2014р., після проведення референдуму в Криму, владою Криму було проголошено про націоналізацію «Чорноморнафтогаза» та створення Кримського регіонального підприємства «Чорноморнафтогаз». Всі мешканці Криму були поставлені владою перед вибором визначитись протягом місяця зі своїм громадянством, або автоматично стати громадянами Росії. Позивач зазначив, що 19 березня 2014р. він був запрошений до кабінету Голови Правління [PERSON], який повідомив його про те, що у складі нового підприємства він його не бачить, бо в нього відсутня кримська прописка та запропонував написати заяву про звільнення за згодою сторін. В цьому випадку він обіцяв провести повний розрахунок по заробітній платі, в іншому випалку йому погрожували неприємностями та звільненням. В таких умовах, в атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, постійної присутності озброєних людей на його робочому місці, відсутності житла у м.Сімферополі, невиплати заробітної плати, відсутності зв'язку з діючим Головою Правління він був вимушений прийняти рішення про звільнення, та 20 березня 2014 р. написав заяву про звільнення за угодою сторін. 20 березня 2014 р., відповідно до наказу №22-л від 20 березня 2014 р., його було звільнено з посади заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін та видано трудову книжку з відповідним записом. Під час звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 5311,95 грн. Позивач зазначив. що наказ про його звільнення був підписаний головним інженером Бази виробничо-технічного облуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] - неуповноваженою на те особою та в супереч вимогам пп.18 п.9.5.9., п.9.5.12 Статуту Публічного акціонерного товариства, «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Позивач зазначив, що наказ про його звільнення, у відповідності до ст..ст. ст.203, 215, 231, 233 ЦК України є недійсним. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, діями відповідача йому завдано моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своєї сім'ї, неповнолітньої дитини. Враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Враховуючи наведене, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -визнати незаконними дії головного інженера Бази виробничо-технічного обслуговання та комлектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] щодо видання наказу №22-л від 20 березня 2014р. та недійсним наказ Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 20 березня 2014р. №22-л. -зобовязати Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ від 20 березня 2014р.№22-л та негайно поновити його на посаді заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічними ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». -стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь заборгованість із заробітної плати за березень 2014 року; -стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 березня 2014 року по день розгляду справи. -стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» в судове засідання не з'явився, про дату місце і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. На адресу суду надійшло заперечення на позов, в якому відповідач не заперечував протиправність наказу про звільнення позивача, відсутність повноважень особи, яка підписала наказ про звільнення - [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступного. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що у відповідності до наказу № 278-к від 21 серпня 2013р. позивач [PERSON] працював на посаді заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». У відповідності до наказу №22-л від 20 березня 2014 р. головного інженера Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON], позивача [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника служби організації постачання матеріально-технічним ресурсами Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Згідно до ст. 221 КЗпПУ, трудові спори розглядаються… міськрайонними судами. На підставі п.2 ст. 232 КЗпПУ, безпосередньо в судах розглядаються трудові спори працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору. У відповідності до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» є юридичною особою, яка зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно до ст. 87 ЦК України, установчим документом товариства є затверджений учасниками статут. На підставі ст. 88 ЦК України, у статуті товариства вказуються наіменування юридичної особи, її місцезнаходження, адреса, органи товариством, їх компетенція, порядок прийняття рішень тощо. У відповідності до п.9.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (надалі за текстом - Статут), органами товариства є Загальні збори акціонерів; Наглядова рада; Правління; Ревізійна комісія. У відповідності до п.9.2 Статуту, посадовими особами органів товариства визнаються Голова та члени наглядової ради, Голова та члени Правління товариства, Голова та члени виборчої комісії. Згідно до п.9.5.9 Статуту, Голова Правління, крім іншого, видає накази та розпорядження, інші нормативні вказівки з питань діяльності Товариства, обов'язкові доля виконання всіма працівниками Товариства (п.3), приймає на роботу працівників та звільняє з роботи працівників, застосовує засоби заохочення та накладає стягнення. (п.18); У відповідності до п.9.5.12 Статуту, у разі відсутності Голови правління виконання його обов'язків може покладатися наказом Голови правління на заступника Голови правління або на члена Правління. Як зазначалося вище, оскаржуваний наказ про звільнення з роботи позивача був винесений головним інженером Бази виробничо-технічного обслуговування та комплектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] Суд приходить до переконання, що [PERSON], як головний інженер не мав повноважень щодо видання наказу про звільнення позивача, відповідачем не надано доказів того, що [PERSON] є Головою правління, заступником Голови правління або членом Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», в зв'язку з чим. має право прийняття або звільнення з роботи працівників товариства. Крім того, обставини, викладені позивачем в позові стосовно подій, які мали місце у березні 2014 року, а саме, зміна влади у Автономній Республіці Крим, її окупація та захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» озброєними особами є загальновідомими обставинами, тому, у відповідності до ч.2 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. В зв'язку з наведеним. суд приходить до переконання, що наказ №22-л від 20 березня 2014р. Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» є недійсним, в зв'язку з чим, вимоги позивача в зазначеній частині підлягають задоволенню. Оскільки трудовий договір був укладений [PERSON] з Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», його вимоги щодо визнання незаконними дії головного інженера Бази виробничо-технічного обслуговання та комлектації Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] щодо видання наказу про звільнення не підлягають задоволенню, оскільки між позивачем та головним інженером [PERSON] відсутні будь-які правовідносини, [PERSON] не є особою, повноважною на видання наказів про звільнення, виступав від імені товариства, тому, не є належним відповідачем у справі. Не підлягають вимоги позивача і в частині зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ від 20 березня 2014р.№22-л, оскільки з вищенаведених підстав суд визнав зазначений наказ недійсним. Згідно до ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 94 КЗпПУ, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до вимог ст. 115 КЗпПУ, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», заробітна плата позивача за березень 2014 року становила 5 311,95 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Відповідачем не надано суду доказів того, що заробітна плата за березень 2014 року була виплачена позивачу, тому, його вимоги в частині вобгрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 235 КЗпПУ При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, перелічених у підпунктах а) - й), в тому числі у випадку оплати вимушеного прогулу (підпункт з) пункту 1). В абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», середньоденна заробітна плата позивача складає 363,94 коп.; У відповідності до зазначеної довідки, заробітна плата [PERSON] складала: за січень 2014 року - 9 753,14 грн.; за лютий 2014 року - 10 068,32 грн. В зв'язку з наведеним, середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням складала 9 910,73 грн. (9 753,14 грн. + 10 068,32 грн.) Позивач був звільнений 20 березня 2014 року, таким чином, час вимушеного прогулу позивача тривав з 20 березня 2014 року по 26 грудня 2014 року, тобто 9 місяців 5 робочих днів, в зв'язку з чим, середня заробітна плата за зазначений період складає 91 016,27 грн. (9 міс. х 9 910,73 грн.) + (5 днів х 363,94 коп.) У відповідності до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягали у неправомірному звільненню з роботи, позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях в зв'язку з неправомірною поведінкою щодо неї, позивач не працював тривалий час, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час, виходячи з обставин справи, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є надмірними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 2 000 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial