Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

17.10.2019 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 177458,75 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 1774,59 грн. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 15.06.2017 року у м. Харкові по вул. Ярослава Мудрого та вул. Чернишевського о 23.35 год. громадянин [PERSON] , керуючи мотоциклом марки «HONDA Translap 600» н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes Benz» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За вказаним фактом ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] 04.05.2018 року Київським районним судом м. Харкова закрито провадження по справі відносно відповідача у зв`язку із закінченням на момент надходження до суду строків накладення адміністративного стягнення згідно ст. 38 КУпАП, що не є реабілітуючою обставиною. Вина відповідача у здійсненій ДТП також підтверджується висновком ХНДЕКЦ від 31.10.2017 №961/17. Згідно висновку ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 15.01.2018 року №12760 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mersedes Benz» н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП (15.06.2017р.) становить 177458 грн. 75 коп. Відповідачем надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», та в діях [PERSON] також вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 10.4 ПДР, які також знаходились в причинному зв`язку з ДТП, що також підтверджується висновком експерта ХНДЕКЦ №961/17 від 31.10.2017 року. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача був складений лише 27.02.2018 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі, посилаючись на те, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, повідомлялась судом своєчасно та належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третьої особи в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 17.10.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 21.10.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 30.10.2019 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Філіппова О.В. про забезпечення позову по даній справі - відмовлено. Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №047676 від 27.02.2018 року, 15.06. 2017 року о 23.35 год., [PERSON] , керуючи мотоциклом марки «HONDA Translap 600» н.з. [NUMBER] за адресою: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого та вул. Чернишевського, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes Benz» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 року, яка набула чинності 15.05.2018 року, провадження по справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент надходження до суду справи строків накладення адміністративного стягнення. За змістом частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку. Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. Від так, з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Посилання відповідача, що він не винним у здійсненій ДТП, а остання мала місце також з провини третьої особи, спростовується постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 року, якою встановлена провина в діях відповідача у здійсненій ДТП, також вказані обставини підтверджуються висновком експерта ХНДЕКЦ від 31.10.2017 року №961/17, за яким надано 4 варіанту розвитку ДТП. Клопотань про призначення по дійсній справі судової автотехнічної експертизи зі сторони відповідача не надходило, а тому доказів на спростування провини відповідача до суду надано не було, лише посилання на варіант №4 вказаної експертизи за свідченнями самого відповідача, які суд сприймає неналежним доказом по справі, оскільки таким чином відповідач намагається уникнути від цивільної відповідальності. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №12760 від 15.01.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mersedes Benz» н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП (15.06.2017) становить 177458,75 грн. Автомобіль «Mersedes Benz» н.з. [NUMBER] , яким в момент ДТП керувала [PERSON] на праві власності належить позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пунктом 13 Постанови Пленуму №4 зазначено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). У зв`язку із заподіянням позивачеві матеріального збитку, спричиненого даною ДТП, позивач звернувся до суду за захистом свого права, оскільки позивачем було спрямовано відповідачу досудову вимогу про відшкодування збитків, яка залишена останнім без задоволення. Автомобіль відповідача на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0340717 від 10.05.2017 року, строк дії якого з 11.05.2017 року по 10.05.2018 року, зі страховим лімітом 100 000 грн., страховик - ПрАТ «Європейський страховий союз». Відповідач повідомив страховика про виниклу ДТП. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон у статті 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, та документом суворого обліку. Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)». Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Судом встановлено, що позивач з відповідним позовом до ПрАТ «ЄСС» не звертався. Посилання представника позивача на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, є помилковим, оскільки вказане суперечить правовому висновку, зробленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Обставин, на обґрунтування неможливості одержати страхове відшкодування від страховика у достатньому розмірі, позивачем не наведено. Відповідно до статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача - ПрАТ «ЄСС» до суду не надходило. Оскільки із зазначених позивачем підстав позов заявлено не до усіх належних відповідачів, а вирішення справи є неможливим без участі страхової компанії, тому вимоги [PERSON] , що пред`явлені лише до відповідача [PERSON] , з урахуванням характеру спірних правовідносин та встановленого страхового ліміту, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed