Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

17.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявоюдо відповідача [PERSON], в якій посилаючись на добросовісне, відкрите і безперервне володіння та користування протягом останніх десяти років житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], просив суд ухвалити рішення про визнання за ним права власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю. До розгляду судом справи по суті позивачем було змінено предмет і підстави позову, з гідно з якими, останній посилаючись на те, що 08.04.1999 року він саме придбав у відповідачки [PERSON] зазначений житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу № 271, посвідченого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею, однак 2013 року при вирішенні питання щодо продажу цього будинку йому було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеного ним договору купівлі-продажу на біржі, оскільки така угода нотаріально не посвідчена та ухилення відповідачки з різних причин на протязі тривалого часу, після його неодноразових звернень до неї, як продавця належного йому будинку, з питанням нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, просив визнати угоду, за якою продано йому вищевказаний будинок, дійсною. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання на виклик суду не з'явилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, пред'явлений до неї позов визнала і не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 271 від 08.04.1999 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною Товарно-Сировинною Біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 771 від 08 квітня 1999 року, [PERSON] як власниця житлового будинку, житловою площею 31,4 кв.м., з туалетом дерев'яним В, сараєм дерев'яним Д, літньою кухнею цегляною Е, тамбуром до літньої кухні Е-1, гаражем цегляним Ж, огорожею 1, 3, 4, 5, спорудами № 2, 1, П, що розташований по [ADDRESS], продала покупцю [PERSON] належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 15.02.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 271 від 08.04.1999 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, йому стало відомо лише у 2013 році від нотаріуса, коли мав наміри продати куплений у відповідачки будинок, але остання ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користувався ним з квітня 1999 року до червня 2010, коли виїхав на постійне місце проживання в Снігурівський район), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Позивач [PERSON] на виконання п. 9 біржової угоди, 07 жовтня 1999 року зареєстрував своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за р./№ 1389, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідачка, яка уклала з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 08.04.1999 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачкою [PERSON] пред'явленого до неї позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved