overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

19.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, якою просить встановити факт того, що вона являється донькою [PERSON], яка померла 10.09.2012 року, мотивуючи тим, що після смерті матері вона є спадкоємцем за законом першої черги та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Заявник посилається на те, що в свідоцтві про народження, її прізвище та прізвище її матері вказані «Топалова», однак паспорт вона отримала на імя [PERSON], хоча у шлюбі з [PERSON] Жекою Дічевим, батьком її доньки [PERSON], не перебувала. Вони жили у цивільному шлюбі та шлюбні відносини не реєстрували. Тому вона позбавлена можливості довести свій родинний зв'язок та нотаріально оформити спадщину після смерті матері. Заявник [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити її вимоги. Представник заінтересованої особи, Болградської міської ради Одеської області, [PERSON], який діє на підставі довіреності, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 311198 від 13.09.2012 року, [PERSON] померла\~ 10.09.2012 року. Після її\~ смерті залишилася спадщина, але наявність різних прізвищ спадкодавця у свідоцтві про смерть та у паспорті заявника, створюють заявнику\~ перешкоди у оформленні спадщини. Заявник рідна донька померлої\~ є спадкоємцем за законом першої черги\~ після смерті своєї матері відповідно до ст. 1261 ЦК України та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Оформити спадщину за законом\~ на спадкове майно заявник\~ не може у зв'язку з наступними обставинами. Заявник народилася 01 січня 1942 року, її батьками є «Топалов Валентин Андрійович» та «Топалова Зінаїда Харлампіївна», що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ФЮ № 194373 від 18.11.1960 року (а.с.9). Крім вищезазначеного той факт, що померла [PERSON] дійсно є матерю заявника підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії МГ № 369412 від 16.09.1962 року, з якого вбачається що її батьками є [PERSON] Жеко Дічев та [PERSON], заявник по справі (а.с.6). Крім цього, з домової книги домоволодіння № 154 по вул. Суворова в м. Болград, вбачається, що заявниця завжди проживала та була зареєстрована з [PERSON] за однією адресою. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що різні прізвище матері заявника в свідоцтві про смерть та прізвище заявника в паспорті, виникла через помилку працівників органів РАЦС, тому докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що вона являється донькою [PERSON], яка померла\~ 10.09.2012 року. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

19.10.2017 року [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 05.09.2016 року, звернулася в суд в інтересах [PERSON] з вказаною позовною заявою в якій зазначила, що 05 червня 2007 року померла [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно, спадкоємцем по заповіту якої є [PERSON] Приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через пропуск термінів для прийняття спадщини, встановлених ст. 1270 ЦК України і рекомендовано звернутися до суду. Причиною пропуску терміну звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини стало те, що [PERSON] вважала, що спадщину після смерті [PERSON] може оформити в будь-який час, оскільки вступила у фактичне управління майном померлої, а інших близьких родичів у померлої не було. Просить визнати строк для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини три місяці. У судове засідання сторони не зявилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач [PERSON] позов підтримує, представник відповідача [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області секретар сільської ради [PERSON] позов визнає. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 05 червня 2007 року померла [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO] (а.с.13), спадкоємцем по заповіту якої є [PERSON] (а.с.12), яка вступила у фактичне управління спадщиною, але всупереч вимогам законодавства не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через юридичну необізнаність. Даному факту відповідають спадкові правовідносини, які регулюються ст. ст. 1220, 1270, 1272 ЦК України, відповідно до яких спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропустила з поважних причин, тому є підстави для визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19.10.2017 року головний лікар Берегівської обласної психіатричної лікарні звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що останній 19.10.2017 року поступив в Берегівську обласну психіатричну лікарню за направленням лікаря психіатра ПНД м. Хуст [PERSON], у звязку з тим, що в нього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для оточуючих. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому необхідне рішення суду про його госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник обласної психіатричної лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що 19.10.2017 року [PERSON] був доставлений до обласної психіатричної лікарні для обстеження та лікування. Останній страждає на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Його згода на госпіталізацію на даний час відсутня. Доставлений в судове засідання [PERSON] пояснив, що психічним розладом не хворіє та непотрібно його госпіталізовувати. Заслухавши пояснення представника обласної психіатричної лікарні, думку прокурора, який вважав за доцільне задовольнити заяву та думку особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із заяви головного лікаря Берегівської обласної психіатричної лікарні вбачається, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих і згідно висновку комісії лікарів психіатрів №2612 від 19 жовтня 2017 року, страждає на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Оскільки [PERSON] добровільно не погодився на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому суд вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

19.10.2017 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що під час знаходження у фактичних шлюбних відносинах 30.08.2011 року у них з відповідачем народився син [PERSON]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Дитина знаходиться на її утриманні. Сторони в судове засідання не зявилися. Надали суду заяви з проханням розглядати справу у їхню відсутність. Позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач вказав в заяві, що позов визнає в повному обсязі. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року. 30.08.2011 року у сторін народився син [PERSON]. В свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько» вказаний [PERSON]. Неповнолітня дитина мешкає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 та ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, стан здоровя відповідача, який не є інвалідом, також суд приймає до уваги, що у відповідача відсутні інші аліментні зобовязання. Також суд бере до уваги, що дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні. Крім того, суд при визначенні розміру аліментних платежів виходить з розміру прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний Бюджет України на 2017 рік», який з 01.05.2017 року для дитини віком від 6 років до 18 років складає 1777 грн. на місяць та приходить до висновку, що 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку аліментних платежів щомісяця, буде достатнім розміром коштів, який в певній мірі забезпечить необхідні потреби на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

19.10.2017 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки серії БТ-ІІ №2650590, виданої 25.08.1993 року на прізвище, імя, російською мовою «Ильина Анна Александровна» в якій неправильно зазначена дата її народження «20 апреля 1971 г.» замість 24 квітня 1971р. Вказані дані про дату народження не збігаються з даними у її паспорті, свідоцтві про народження. Встановлення факту належності трудової книжки необхідне заявнику для призначення пенсії. В судове засідання заявник не зявилася, надала суду заяву про підтримку доводів зазначених у заяві, яку просила розглянути у її відсутності. Представник заінтересованої особи Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя в судове засідання не зявився, надійшло повідомлення про відсутність заперечень по суті заяви, просив провести розгляд заяви у відсутності представника. Визнаючи наявні матеріали про права й взаємини сторін достатніми та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що розгляд справи можливий у відсутності осіб, які беруть участь у справі \~без фіксації судового процесу технічними засобами. Згідно ст.256 ЦПК України, суди розглядають справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження, або в паспорті. Судом встановлено, що дійсно 25.08.1993 року [PERSON], [INFO] була видана трудова книжка серії БТ-ІІ №2650590. У трудовій книжці дата народження заявника вказана на російській мові «20 апреля 1971 г.», яка не збігаються з даними вказаними у паспорті, свідоцтві про народження, де вказані дані про дату народження - 24 квітня 1971 року. Від встановлення факту належності [PERSON] трудової книжки залежить призначення пенсії заявнику. З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що вимоги заявника про належність правовстановлюючого документу підлягають задоволенню, оскільки обумовлені вимогами чинного законодавства і представленими суду доказами : паспортом серії ВА №418525, виданим 1.06.1996 року, свідоцтвом про народження серії І-НО №308062, виданим 31.05.1971 року, в яких датою народження заявника є 24 квітня 1971 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м.Тернівка, вул.Курська,16 а/7. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Тернівська МЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї впливу, «наведення порчі» на адресу сусідів. Стукає по стіні. Погрожує сусідам. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Луганська обл., м.Луганськ, вул. Гагаріна, 14-А/25. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, вважає, що її відвідують духи , відмовлялась від їжі, закривала вікна, двері ковдрами, кричала. Вимовляє маячні ідеї впливу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний шизофреноподібний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]М до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м.Дніпро, вул. Кармелюка, 53. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД»ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному мовному контакту. Напружений, тривожний. На питання відповідає не завжди в плані поставлених запитань. Говорить про те, що «голоси бісів заставляють мене бити інших..». не каже, що «після лікарні стало легше, але знову голоси бісів намагаються мене вбити…». Мислення паралогічне, дезорганізоване. Свої хворобливі переживання до кінця не розкриває. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м.Дніпро, вул. Косіора, 26/33. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.10.2017р. [PERSON]. був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує порти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК»ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий у бесіді ригідний, важкоперемикаємий. Психічно хворим себе мне вважає. Відмічає, що останнім часом став дратівливим, образливим. Виказує погрози на адресу оточуючих. Мислення торпідне, інертне, конкретне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічне ураження головного мозку складного генезу, (хронічна алкогольна інтоксикація, наслідки перенесеної закритої ЧМТ в 2003 році), енцефалопатія, ендоморфний с-м. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]. до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved