Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

17.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 180 273 грн. 60 коп., у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. Вказує, що він пропрацював з 15.02.1991 по 01.02.1996 та з 01.02.1996 по 13.03.2018 у відповідача на посаді помічника машиніста екскаватора у кар`єрі та машиніста екскаватора у кар`єрі, а всього 27 років 1 місяць. 03.10.2019 медичним висновком лікарсько-експертної комісії встановлено позивачу професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з вираженим церебрально-переферичним ангідистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою 3 стадії 1 ступеня, гіпертензивне серце ІХСдифузний кардіосклероз. СН 0 ст. Ризик 4, на фоні перенесеного ішемічного інсульту (12.11.2017) в ВББ у вигляді правобічної пірамідної недостатності помірних когнітивних порушень, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, C6, C7) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей; хронічний (пиловий) бронхіт, легенева недостатність першого ступеня. Відповідно Довідки МСЕК від 12.12.2019 року йому було первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ 180 273 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 20.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15.01.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому позивач [PERSON] свідомо обрав місце роботи в умовах впливу шкідливих факторів. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] в проміжок часу з 15.02.1991 по 13.03.2018 на посадах: помічника машиніста екскаватора у кар`єрі та машиніста екскаватора у кар`єрі на ПрАТ, стаж позивача складає понад 27 років 3 місяці роботи в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 30-31). Актом від 30.10.2019 розслідування хронічного професійного захворювання встановлена наявність у позивача професійних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з вираженим церебрально-переферичним ангідистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою 3 стадії 1 ступеня, гіпертензивне серце ІХСдифузний кардіосклероз. СН 0 ст. Ризик 4, на фоні перенесеного ішемічного інсульту (12.11.2017) в ВББ у вигляді правобічної пірамідної недостатності помірних когнітивних порушень, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, C6, C7) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей; хронічний (пиловий) бронхіт, легенева недостатність першого ступеня, що також підтверджується медичним висновком, (а.с. 12-13, 19-23). Відповідно до п. п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 жовтня 2019 року, причиною хронічного професійного захворювання позивача є робота машиністом екскаватора, який виконував роботу з керування екскаватором по розробці вибою, навантаження гірничої маси в транспортні засоби на відкритих гірничих роботах та здійснював роботи з ремонту та обслуговування механізмів, вузлів та обладнання екскаватора під час його зупинки. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом діоксину кремнії від 10% до 70 %, під які також підпадав працюючи помічником машиніста екскаватору з 15.02.1991 по 01.02.1996. Винних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось, оскільки [PERSON] працював на ПрАТ впродовж 27 років та 3 місяців, у зв`язку із чим запропоновано в.о. генерального директора Скачкову А .А. дотримуватись основних вимог в організації технологічних процесів та експлуатації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії згідно вимог Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом, затверджених Наказом Міністерства соціальної політики України № 704 від 15.05.2018 (а.с. 19-23). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 12.12.2019 позивачу первинно, встановлена 3 (третя) група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, з яких 55% - вібраційна хвороба, 10% - хронічний бронхіт, він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санітарно-курортним лікуванням(а.с. 24). Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання (отруєння) від 17.12.2018 та п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), умови праці [PERSON] відносяться по вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); по рівню вібрації - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); по показникам мікроклімату до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); за показниками напруженості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка : умови праці відноситься до 3 класу 3 ступеня (шкідливі)(а.с. 14-18, 19-23). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок (а.с.12-13, 19-23), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці позивача у ПрАТ: перевищення гранично допустимого рівня вмісту пилу, концентрації аерозолю переважно фібро генної дії з вмістом кремнію діоксину кристалічного, рівня вібрації, рівня шуму, важкості праці. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.16-19 акту, рекомендовано застосування заходів по зменшенню шкідливих викидів та запиленості на робочих місцях, важкості праці. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача і завданою здоровю позивача шкодою. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 27 років 3 місяці, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 65 % та встановлення йому 3 групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення Пленуму Верховного Суду України , суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 95 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 52,7% відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 950,04 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial