Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

17 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу із відновленням їй її дошлюбного прізвища «Костенюк», стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1228,00 грн. щомісячно від дня предявлення даного позову і до досягнення донькою повноліття, тобто до 13 листопада 2031 року, та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 600,00 грн. щомісячно від дня предявлення даного позову та до досягнення донькою [PERSON] трьох років, тобто до 13 листопада 2016 року. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, в звязку з чим з січня 2016 року вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, й подальше збереження їх шлюбу та сімї неможливе та недоцільне, а також, що відповідач матеріальну допомогу на утримання їхньої доньки не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, незважаючи на те, що на теперішній час вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці до досягнення донькою трирічного віку. Позивач просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, а направлена йому судом судова повістка, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не зявляється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти, що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та обовязками й ухиляється від явки до суду, чим створює штучну тяганину у справі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 13 листопада 2013 року у сторін народилася донька [PERSON]; 15 квітня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 537; у сторін це перший шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як зазначає позивач, їх сімейне життя з відповідачем не склалося, так як вони перестали розуміти один одного, в них зявилися різні погляди на життя та вони перестали йти один одному на поступки, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, в звязку з чим в січні 2016 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини. Крім того, позивач переконана, що збереження шлюбу та сімї з відповідачем неможливо, та й недоцільне. В своїй адресованій суду письмовій заяві позивач вказала, що будь-які строки для примирення з відповідачем не потрібні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу на відновлення їй її дошлюбного прізвища. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Також позивач вказує, що її дитина [PERSON], [INFO], проживає з нею, а відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці Одеської міської ради за № 1922 від 15.06.2016 р., позивач знаходиться на обліку в цьому Управлінні та отримує державну соціальну допомогу по догляду за донькою [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку, у розмірі 130,00 грн. на місяць, але цих грошей позивачу разом з її дитиною не вистачає. Згідно з ч. 2, 4, 6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка прийнята резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р. та ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Як зазначає позивач, інших неповнолітніх дітей вона та відповідач не мають, відповідач працездатний та матеріально забезпечений, але їй невідомо його місце роботи та його щомісячний дохід, саме тому вона вважає за необхідне стягувати з нього аліменти на утримання їхньої доньки у твердій грошовій сумі, у розмірі 1228,00 грн. на місяць, що відповідає розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. на місяць. Доказів на підтвердження того, чи мають вони непрацездатних утриманців та чи провадяться з них будь-які стягнення за виконавчими документами, сторони не надали суду. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач та її малолітня донька [PERSON] потребують матеріальної допомоги відповідача, який має можливість надавати їм таку допомогу. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., повязані зі сплатою нею судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. (551,20грн.+551,20грн.). На підставі викладеного і

Outcome: approved