Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

18 листопада 2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») про стягнення вихідної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. При звільненні позивачу згідно із колективним договором було нараховано вихідну допомогу в розмірі двомісячної середньої заробітної плати. Позивач не згоден з розміром обчисленої вихідної допомоги вважаючи, що для розрахунку вихідної допомоги слід взяти його заробітну плату за грудень 2014 року та січень 2015 року. Під час судового розгляду представник позивача неодноразово змінювала позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути на користь позивача недоплату одноразової допомоги в розмірі 4717,58 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5695,60 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав визначених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що [PERSON] з лютого по червень 2015 року не відпрацював жодного дня, а тому йому було нараховано вихідну допомогу виходячи із тарифної ставки за професією гірник очисного забою 3-го розряду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 04.11.1996 року по 08.06.2015 року, був звільнений 08.06.2015 з професії гірничого робітника очисного забою 3 розряду за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 14-17). У період часу з 31.01.2015 по 20.03.2015 та з 21.04.2015 по 04.06.2015 [PERSON] був тимчасово непрацездатний, що підтверджується копіями листів тимчасової непрацездатності (а.с. 67-69). У період часу з 20.03.2015 по 22.04.2015 [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується копією наказу про надання відпустки по ПАТ «КЗРК» № 415. (а.с. 70). 08 червня 2015 року наказом по підприємству № 631-к [PERSON] був звільнений 08.06.2015 у звязку із виходом на пенсію із виплатою одноразової виплати у розмірі двомісячної середньої заробітної плати при стажі роботі в системі комбінату 18 років, у відповідності до умов Колективного договору ПАТ «КЗРК» на 2011-2012 р.р. (а.с. 71-72). Згідно табелю обліку робочого часу та довідки видів оплати та утримань [PERSON] у період часу з 31.01.2015 по 08.06.2015 року не мав відпрацьованого часу на підприємстві. (а.с. 54-55, 74-95, 151). Із довідки ПАТ «КЗРК» № 53-02/48 від 12.01.2016 вбачається, що [PERSON] підприємством було нараховано 10524,15 грн. одноразової виплати із розрахунку 38,55 (тарифна ставка) х 273 (квітень 2015 р. 147 год. + травень 2015 р. 126 год.) 10524,15 грн. З цієї суми утримано податок на доходи в розмірі 1578,62 грн. Сума до виплати [PERSON] склала 8945,53 грн. (а.с. 73, 158). Згідно бухгалтерської довідки № 53-02/379 від 09.02.2016 [PERSON] відпрацював у грудні 2014 року 140 годин, йому було нараховано заробітну плату в розмірі 8585,54 грн., до виплати після утримання податків та обовязкових платежів 5097,16 грн. (а.с. 107). Згідно бухгалтерської довідки № 53-02/378 від 09.02.2016 [PERSON] відпрацював у січні 2015 року 147 годин, йому було нараховано заробітну плату в розмірі 7058,94 грн., до виплати після утримання податків та обовязкових платежів 3496,99 грн. (а.с. 108). Із довідки ПАТ «КЗРК» від 27.07.2015 № 53-02/2127 вбачається, що [PERSON] у квітні 2015 року із 147 годин за графіком відпрацював 0 годин, у травні 2015 року із 126 годин за графіком відпрацював 0 годин, середньогодинна заробітна плата становить 38,55 грн., середньомісячна заробітна плата 5262,08 грн. (а.с. 111). Із довідки ПАТ «КЗРК» від 25.03.2016 № 53-02/858 вбачається, що 15.06.2015 платіжним дорученням № 8348 [PERSON] було сплачено 10226,64 грн., до якої включено виплату при звільненні 8861,63 грн. (а.с. 150, 159-160). Із довідки ПАТ «КЗРК» від 19.05.2016 № 53-02/1468 вбачається, що Положення з нарахування та виплати одноразової допомоги при виході на пенсію підприємством не розроблялось та не затверджувалося. (а.с. 192). Із довідки ПАТ «КЗРК» № 53-02/1765 від 16.06.2016 вбачається, що [PERSON] гірнику очисного забою 3-го розряду оплата в період грудень 2014 року по березень 2015 року здійснювалась почасової годинної ставці 31,86 грн., квітень червень 2015 року 38,55 грн. (а.с. 199). Згідно ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Пункт 25.12 Колективного договору на 2011-2012 роки ПАТ «КЗРК», який діяв на час звільнення [PERSON] з підприємства, встановлює, що працівнику, при виході на пенсію за віком, виплачується одноразову виплату в розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, а саме: середньомісячної заробітної плати при стажі від 7,5 до 15 років, двомісячної середньої заробітної при стажі від 15 до 20 років, тримісячної середньої заробітної плати при стажі від 20 і більше років. (а.с. 49-50). Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] відпрацював у комбінаті ПАТ «КЗРК» більше 18 років, був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію та йому при звільненні була нарахована одноразова виплата в розмірі двомісячного середнього заробітку. Оскільки у ПАТ «КЗРК» не розроблено окремого порядку нарахування середньої заробітної плати при виплаті одноразових виплат, передбачених Колективним договором, тому суд приходить до висновку, що при обчисленні середнього заробітку [PERSON] при нарахуванні вказаної одноразової виплати слід керуватись постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( із змінами та доповненнями), якою затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок). Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Таким чином розрахунковим періодом для обчислення середнього заробітку [PERSON] є період його роботи за квітень травень 2015 року, а в разі якщо в ці місяці він не працював: лютий березень 2015 року. Сторонами у судовому засіданні не оспорювалось те, що [PERSON] у період з лютого по травень 2015 року не працював. Так, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 26.01.2009 р. № 70/13/84-09 зазначено, що Пунктом 4 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (зокрема, за час відрядження) та допомога в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Отже, при обчисленні середньої заробітної плати за два календарні місяці не враховуються суми збереженого середнього заробітку та період (робочі дні), протягом яких вони зберігаються. Оскільки у період часу з лютого по травень 2015 року [PERSON] не працював через тимчасову непрацездатність та щорічну основну відпустку, за ним в цей період зберігався середній заробіток, тому цей період не може бути взятий до розрахунку середньомісячного заробітку. Заміну розрахункового періоду на інші місяці, ніж попередні два місяці, що передують останнім двом місяцям роботи Порядок не передбачає. Водночас, положеннями останнього абзацу п. 4 Порядку передбачено, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Так, [PERSON] працював у ПАТ «КЗРК» у квітні травні 2015 року за професією гірник очисного забою 3-го розряду та йому була встановлена часова година тарифна ставка в розмірі 38,55 грн., із якої й повинно бути обраховано середньомісячний заробіток при виплаті одноразової виплати. Відповідне розяснення також було надано листом Міністерства соціальної політики України від 25.02.2016 № 135/13/155-15 представнику позивача [PERSON] (а.с. 143). Таким чином суд вважає, що відповідачем було правильно обраховано середньомісячний заробіток [PERSON] за квітень травень 2015 року в розмірі 10524,15 грн., виходячи із часової годинної ставки 38,55 грн., а тому позовні вимоги позивача щодо обчислення вихідної допомоги за період роботи за грудень 2014 року та січень 2015 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 13 КЗпП України, Закону України «Про колективні договори і угоди»,

Outcome: dismissed