Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

17 вересня 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є її батьком, який до набуття нею повноліття виплачував аліменти на її утримання. 20.02.2013 року їй виповнилося 18 років, однак вона продовжувала навчання у середній школі № 40. З квітня 2013 року матеріальної допомоги відповідач не надає. З 01.09.2013 року вона навчається на другому курсі денного відділення Маріупольського технікуму Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського. Відповідач на протязі останніх десяти років працює у Москві, отримує високий дохід та є матеріально забезпеченим. Просить стягнути з відповідача на свою користь та утримання аліменти у розмірі 1000,00 гривень щомісячно на період її навчання. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти за час навчання у середній школі, а саме за квітень та травень 2013 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що на сьогодення її навчання потребує значних матеріальних витрат. З січня 2014 року вона не отримує стипендію, матір, із якою вона постійно проживає, не в змозі її самостійно утримувати. В середньому нею витрачаються кошти на проїзд у міському транспорті близько 12 гривень на день, на продукти харчування близько 15-20 гривень на день, на придбання підручників близько 100 гривень на місяць, на оплату послуг інтернету 100 гривень на місяць. Також їй необхідно нести додаткові витрати за місцем навчання, придбавати одяг та засоби особистої гігієни. В цілому на місяць на перелічені потреби нею витрачається близько 1500 гривень. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою зазначив про часткове визнання пред'явленого позову, та пояснив, що у квітні та у травні 2013 року надавав донці матеріальну допомогу у сумах по 500 гривень. Офіційно він не працює, має мінливий дохід. Крім того, він страждає на захворювання - бронхіальну астму, що потребує щорічних витрат на лікування. Також він надає матеріальну допомогу своїй матері, який виповнилося 80 років, та яка також страждає на бронхіальну астму. З урахування наведених обставин згодний надавати на утримання доньки матеріальну допомогу у сумі 500 гривень щомісячно. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналіз зазначеної норми на думку суду свідчить про те, що дане аліментне зобов'язання - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких фактів, як продовження навчання дитиною після досягнення нею повноліття; не досягнення дитиною встановленого законом віку - двадцяти трьох років; наявність потреби в матеріальній допомозі у дитини у зв'язку із навчанням; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Красногорівською міською Радою Маріїнського району Донецької області від 19.03.1995 року, [PERSON] народилася [INFO], про що вчинено актовий запис № 44. Батьками зазначені: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 2). Згідно із довідкою, наданою КСН «Первомайський» від 16 вересня 2013 року, позивач [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] (а.с. 3). Поясненнями ж позивача [PERSON] встановлено, що фактично вона проживає за зазначеною адресою спільно із матір'ю - [PERSON] З довідки № 176, виданої КЗ Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 40 ім. Миська Є.М. від 15 квітня 2013 року, вбачається, що станом на день видачі довідки позивач [PERSON] навчалася у даному закладі у 11-А класі (а.с. 4). Як вбачається із довідки № 241, виданої Маріупольським технікумом Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського від 04.09.2013 року, [PERSON] є студентом ІІ курсу даного освітнього закладу за денною формою навчання. Термін навчання становить - з 01.09.2013 року по 30.06.2015 року (а.с. 7) Згідно із довідкою № 96, виданою Маріупольським технікумом Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського від 14.02.2014 року студент [PERSON], прочинаючи з 01.01.2014 року стипендію не отримує на підставі наказу № 1-ст від 08.01.2014 року «Про призначення стипендії студентам денної форми навчання на 2 семестр 2013-2014 навчального року». Проаналізувавши зазначені докази, що були надані позивачем [PERSON], суд вважає встановленим факт її дійсної потреби у матеріальній допомозі у зв'язку із продовженням навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за завою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так, відповідач [PERSON] посилається на відсутність постійного місця роботи, отримання ним мінливого доходу, що об'єктивно підтверджується наданою ним копією трудової книжки, яка останнім місить запис № 18 про його звільнення від 09.09.2004 року (а.с. 18). Доказів, які б спростовували наведені обставини, а також на підтвердження доводів щодо отримання відповідачем високого доходу, позивачем [PERSON] в ході розгляду справи не надано та посилань на їх наявність не наведено. Згідно із витягом з медичної амбулаторної картки, наданим Комунальною установою охорони здоров'я «Лікарська амбулаторія с. Донське Первинної медико-санітарної допомоги Волноваського районного центру» від 29 жовтня 2013 року, [PERSON] перебуває на обліку з діагнозом «хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ стадії», у зв'язку із чим потребує постійного нагляду у лікарі-терапевта та регулярного прийому низки препаратів (а.с. 17). Отже, дослідивши усі надані в ході розгляду справи сторонами докази у їх сукупності, суд в сенсі ст.ст. 199, 200 СК України та враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, вбачаючи потребу [PERSON] у матеріальній допомозі через неможливість самостійно і повно себе забезпечувати у зв'язку із навчанням, можливість [PERSON] надавати таку матеріальну допомогу, а також виходячи з принципу солідарності обов'язків батьків, вважає за можливе стягнути з останнього аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 17 вересня 2013 року і до закінчення донькою навчання, але не пізніше досягнення нею 23-річного віку, тим самим частково задовольнивши пред'явлений позов в цій частині. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме за квітень-травень 2013 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Проте, жодного доказу на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливості їх одержання через ухилення останнього від їх сплати позивачем [PERSON] в ході судового розгляду справи не надано. При цьому, з наданих відповідачем первісних платіжних документів вбачається, що у спірний період ним було здійснено поштові грошові перекази на ім'я позивача, а саме 17 квітня 2013 року у сумі 500 гривень та 01 червня 2013 року у сім 500 гривень. Таким чином, суд у повному обсязі відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час за безпідставністю. У відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, оскільки позивача звільнено від його сплати при зверненні із позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial