Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

17 червня 2020 року [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 березня 1999 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2855 га, що розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акта серії І-ЛВ №089728. Спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном стала дочка спадкодавця - [PERSON] . Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується відповідними довідками Оглядівської сільської ради. Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується відповідним свідоцтвом про народження на свідоцтвом про шлюб позивача. Однак нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, інакше як звернутися до суду з позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити та справу слухати без його участі (а.с.30). Представник відповідача скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити без участі представника Радехівської міської ради (а.с.26, 29). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 05 березня 1999 року (а.с.11). [INFO] померла дружина спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 26 січня 1994 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 28 грудня 1995 року (а.с.12, 13). Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 16 січня 2018 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 10 грудня 1974 року (а.с.14, 15). Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №089728, виданого 16 березня 2000 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,2855 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.16). Згідно із копією довідки №1832 від 12.12.2017 року, виданої виконкомом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області до дня смерті [INFO] , [PERSON] , був зареєстрований в [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого виконкомом Оглядівської сільської ради не посвідчувався (а.с.17). Відповідно до копії довідки №1833 від 12.12.2017 року, виданої виконкомом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, разом з померлим [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті була зареєстрована та проживала в одному будинку в [ADDRESS] - дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). З копії заяви [PERSON] , адресованої приватному нотаріусу Радехівського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко Олені Василівні та посвідченої секретарем Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , 13 грудня 2017 року, судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved