Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

19 вересня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулись до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 122400,14 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно договору б/н від 27.02.2012 року, відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких, відповідач надає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті, що діють на дату нарахування, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, позичальник зобов`язалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.07.2019 року виникла заборгованість у розмірі 445662,92 грн. При цьому, позивач вимагає стягнути з відповідача лише частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 122400,14 грн., яка складається із: 4961,89 грн. - заборгованості за кредитом, 117438,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 27.02.2012 року по 29.01.2018 року. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, надавши суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості визнає лише в частині стягнення основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 4961,89 грн., в іншій частині позову просила відмовити, а справу розглянути за її відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н від 27.02.2012 року про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку (а.с.7-32). Згідно умов договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідачем не оскаржувався розрахунок заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4961,89 грн., як і не оскаржувалась та обставина, що при підписанні заяви позичальника 27.02.2012 року, остання складалася з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що боржник [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, в результаті чого станом на 31.07.2019 року виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4961,89 грн., яка підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 27.02.2012 року по 29.01.2018 року у розмірі 117438,25 грн., суд дійшов до наступного висновку. Так, у заяві - анкеті про надання банківських послуг від 27.02.2012 року (зворотній бік аркушу справи 7) процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. У позові позивач вказує, що відповідачеві надано кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Між тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом неодноразово змінювалися, а саме з 01.01.2013 року відсотки за користування кредитом були зменшені до 30,00%, з 01.09.2014 року відсотки збільшені до 34,80 %, а далі з 01.04.2015 року - до 43,20% (а.с.5-6). Пунктом 1.1.3.2.3 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин. При цьому, у відповідності до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суду не надано достатніх та допустимих доказів того, що зменшення/збільшення фіксованої процентної ставки відбувалося за погодженням з [PERSON] , як і не надано доказів того, з якими саме Умовами та правилами надання банківського кредиту (в якій редакції, з якими змінами) [PERSON] ознайомлювався при укладенні кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відсутність позову про визнання кредитного договору в цій частині, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягає, суду не доведено розмір процентної ставки за користування кредитом, а також не доведено, що зміна процентної ставки відбувалась за погодження та обізнаністю позичальника. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у 1921,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial