Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

19.07.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя до відповідача, [PERSON] 03.08.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні з викликом учасників розгляду справи на 09 серпня 2021 року. 09.09.2021 року розгляд справи відкладений до 03.11.2021 року в зв`язку з неявкою сторін у призначене судове засідання Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 03.11.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , і [PERSON] , житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1600 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним з них право власності на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, та земельної ділянки, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.1600 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 22 грудня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Пушкарівській сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 17. 26.01.2021 року Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шлюб між ними було розірвано, про що був складений відповідний актовий запис за № 5. За час шлюбу, а саме 08 липня 1996 року архітектором [PERSON] , було складено акт розробки житлового будинку та господарських споруд на підставі рішення Пушкарівскої сільської ради народних депутатів від 29 лютого 1996 року № 7 та було виконано розбивку основних осей житлового будинку та дворових господарських споруд гр. [PERSON] , згідно з планом забудови ділянки. Площа присадибної ділянки складає 1600 кв.м. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] та отримано дозвіл на будівництво. На підставі рішення Пушкарівської сільської ради від 30 листопада 1997 року № 103 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.16 га., серія РИ № 20059098, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вони з відповідачем розпочали будівлю житлового будинку. 07.03.2001 року [PERSON] , на підставі рішення Пушкарівської сільської ради № 11 від 22 лютого 2001 року було видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Таким чином зазначене вище майно є об`єктом права спільної сумісної власності їх як подружжя. Наразі спільної згоди щодо розподілу даного майна між ними не досягнуто, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1995 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований у Пушкарівській сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 17, витягом з державного реєстру актів цивільного стану. 26.01.2021 року Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шлюб між сторонами було розірвано, про що був складений відповідний актовий запис за № 5, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. За час шлюбу, а саме 08 липня 1996 року архітектором [PERSON] , було складено акт розробки житлового будинку та господарських споруд на підставі рішення Пушкарівскої сільської ради народних депутатів від 29 лютого 1996 року № 7 та було виконано розбивку основних осей житлового будинку та дворових господарських споруд гр. [PERSON] ,. згідно з планом забудови ділянки. Площа присадибної ділянки складає 1600 кв.м. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] та отримано дозвіл на будівництво, що підтверджується копією акту. На підставі рішення Пушкарівської сільської ради від 30 листопада 1997 року № 103 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.16 га., серія РИ № 20059098, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім`я [PERSON] .. На підставі зазначених вище документів сторони розпочали будівлю житлового будинку, який завершили будівництвом. 07.03.2001 року [PERSON] , а підставі рішення Пушкарівської сільської ради № 11 від 22 лютого 2001 року було видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З наданих доказів, судом встановлено, що сторони набули житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами та присадибну земельну ділянку до нього в період перебування в зареєстрованому шлюбу. Відповідно зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за кожною із сторін право власності на Ѕ ідеальну частку у зазначеному в позовній заяві майні, припинивши право спільної сумісної власності сторін на дане майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що при поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір відповідно до вартості Ѕ частини майна, право власності на яке вона просить визнати за собою, тому понесені позивачем судові випрати суд вважає за можливе покласти на позивача, а з відповідача стягнути на користь держави судовий збір відповідно до вартості майна, на яке право власності визнається за відповідачем в сумі 908.00 грн.

Outcome: approved