Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

18 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди батька. У позові [PERSON] зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 01 серпня 1998 року по квітнень 2006 року. Має з відповідачем спільну дитину неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка за рішенням суду після розлучення мешкає разом з нею. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини, судове рішення про сплату аліментів не виконує. Матеріально утримує дитину позивач, піклується про стан її здоровя, фізичний, моральний та духовний розвиток. Для підтримання імунітету, з метою оздоровлення дитини, її фізичного, духовного та морального розвиту позивач регулярно вивозить дитину за кордон. Крім того, дівчинка навчається у ліцеї №293 м. Києва з поглибленим вивченням іноземної мови. Для підвищення рівня навчання та удосконалення знань учнів організовуються виїзди за межі України до інших держав. Однак, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійснення позивачем заходів, спрямованих на покращення стану здоровя дитини та її всебічний розвиток. Він не надає дозвіл на виїзд дитина за межі України. Жодних вагомих аргументів щодо відмови від надання дозволу відповідач не наводить. Позивач просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] без згоди та супроводу батька до Туреччини, Єгипту, Румунії, Болгарії, Польщі, Угорщини, Франції, Сполучених Штатів Америки з 20 квітня 2016 року по 20 квітня 2017 року без дозволу батька; надати позивачу або її офіційному представнику дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду чи супроводу дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення обяви на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецького суду, оскільки відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території, з якою відсутнє поштове сполучення. Суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі до 29 серпня 2006 року. Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач [PERSON] позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору дитини. Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитині повноцінного відпочинку, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд та оформлення проїзних документів для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України без згоди одного з батьків до Туреччини, Єгипту, Румунії, Болгарії, Польщі, Угорщини, Франції, Сполучених Штатів Америки та надання дозволу матері дитини або її офіційному представнику дозволу на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за межі України у супроводі одного з батьків. Початком перебігу терміну дії такого дозволу суд вважає встановити дату набрання цим рішенням законної сили, кінцем - 20 квітня 2017 року. Оскільки зазначені країни, в які тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Outcome: partial