Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

17.12.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 54020, про звернення стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 183253741 від 22.01.2019 року у розмірі 23 075 грн. 90 коп., а всього сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, становить 24 275 грн. 90 коп. На переконання позивача виконавчий напис Приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, вчинений з численним порушенням законодавства України, а тому є таким, що не підлягає виконанню, на підставі наступного: вматеріалах виконавчого провадження № 63443269 міститься договір № 183253741 від 22 січня 2019 року, укладений між позивачем з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповідно до умов якого (п. 1.1.) Товариство зобов`язується надати Позичальникові (Позивачу) Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом. Строк дії Договору та строк кредиту становить 17 днів (п. 1.2., 1.4 Договору). В той же час, вказаний кредитний договір не нотаріально посвідчений, не містить підписів сторін та не скріплений печаткою позичальника. Окрім того, як зазначено у виконавчому написі, він вчинений на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2020 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду м. Києва (а.с.34-35). 18.02.2021 року матеріали справи надійшли до Святошинського районного суду м. Києва згідно ухвали (а.с.40). 25.02.2021 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва та визначеного головуючого по справі Бабич Н.Д. 26.02.2021 року справа передана головуючому (а.с.42,43). Ухвалою суду від 26.02.2021 р. у справі відкрито прровадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.44-45). Ухвалою суду від 15.06.2021 р. закрито підготовче провадження та пизначено до судового розгляду (а.с.85-86). Ухвалою суду від 26.02.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення, що здійснюється в рамках виконавчого провадження № 63443269 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою Марією Вікторієвною на підставі виконавчого напису від 28.09.2020 р., зареєстрований в реєстрі за № 54020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, до розгляду вказаної справи по суті (а.с.46-49). В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судове засідання інші учасники процесу не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відзив відповідачем не подано, пояснень від третіх осіб не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 8.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 54020, про звернення стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», заборгованості за кредитним договором № 183253741 від 22.01.2019 року у розмірі 23 075 грн. 90 коп., а всього сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, становить 24 275 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосувала третя особа нотаріус вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved