overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати, зареєстрований 24 грудня 2011 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що подальше спільне життя з останнім вважає неможливим через непорозуміння в сім'ї і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачем подано до суду заяву, в якій вона, підтримавши свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності і залишити їй після розірвання шлюбу шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач подав до суду заяву, в якій він, визнавши позов, просив розглядати справу за його відсутності. Судом встановлено, що 24 грудня 2011 року виконавчим комітетом Врублівської сільської ради Романівського району Житомирської області актовим записом № 11 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. При зверненні до суду позивачем сплачено судового збору в сумі 243,60 грн, що стверджується квитанцією № 143 від 17.10.2014 року. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини із всіх видів його прибутку щомісячно. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON]. та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. 13 березня 2014 року, згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, свідоцтвом про народження [PERSON]., рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON]. та [PERSON] 04 грудня 2014 року позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 7 жовтня 2006 року сторони перебувають у шлюбі. Мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, з огляду на що просить її позов задовольнити, стягнувши аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 300 грн. на кожну дитину. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що згідний сплачувати аліменти на дітей в сумі по 300 грн. на кожну. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, вказуючи, що [INFO]. померла її мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді сертифікату на право власності на земельну частку (пай), яку вона має намір успадкувати за законом. Проте, під час внесення запису у сертифікат на право власності на земельну частку (пай), була допущена помилка, а саме: запис по батькові спадкодавиці був внесений як, [PERSON], тоді як необхідно було внести правильний запис, [PERSON], і тому через неправильний запис в вищезазначеному документі вона не має змоги реалізувати своє спадкове право. Заявниця в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, проте керівник апарату державної адміністрації Марущак А.М. подав до суду лист про розгляд справи у відсутності представника Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, заперечував проти задоволення заявлених вимог. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява підлягає до задоволення з огляду на таке Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

17 жовтня 2014 року в Рівненський міський суд Рівненської області із заявою звернулася [PERSON], заінтересована особа реєстраційна служба Рівненського міського управління юстиції Рівненської області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Свою заяву обґрунтовує тим, що з 1950-х років вона проживає у [ADDRESS]. У свідоцтві про народження та свідоцтві про шлюб її прізвище, ім'я та по батькові вказані російською мовою як «[PERSON]». При видачі паспорта її прізвище, ім'я та по батькові вказані українською як «[PERSON]». Правовстановлюючі документи на будинок у [ADDRESS]-свідоцтво про право власності від 08 липня 1982 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 липня 1982 року видані теж російською мовою на її ім'я. Проте, вона не може розпорядитися належним їй майном, оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку її дані як власника земельної ділянки вказані як «[PERSON]». У судове засідання заявник не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження №134 та копії свідоцтва про шлюб №6 прізвище, ім'я та по батькові заявника вказані російською мовою, а саме «[PERSON]». Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER]виданого Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області її прізвище, ім'я та по батькові вказані українською як «[PERSON]». Правовстановлюючі документи на будинок у [ADDRESS] - свідоцтво про право власності від 08 липня 1982 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 липня 1982 року видані теж російською мовою на її ім'я. Проте, у державному акті на право власності на земельну ділянку її дані як власника земельної ділянки вказані як «[PERSON]». Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним і свідоцтві про народження або в паспорті.Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України (станом на час видачі державного акта), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим актом. На підставі ст. 234, 256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

17 жовтня 2014 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 12 жовтня 2002 року він уклав шлюб з [PERSON]. Реєстрація шлюбу проводилась відділом реєстрації актів громадянського стану Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис №34. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем виявились невдалими з причини відсутності взаємопорозуміння, несумісності характерів, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтвердив обставини викладені вище та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, вважає позов підлягаючим задоволенню. На підставі ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчать про неможливість їх подальшого спільного проживання та збереження шлюбу. Судові витрати покласти на сторони.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

17 жовтня 2014 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 12 грудня 2007 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Реєстрація шлюбу проводилась відділом реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №74. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Шлюбні відносини з відповідачем виявились невдалими з причини того, що [PERSON] вчинює подружню зраду, застосовує до позивачки фізичну силу, що за останні роки призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] залишивши їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивачка не з'явилась. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Наполягає на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, вважає позов підлягаючим задоволенню. На підставі ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчать про неможливість їх подальшого спільного проживання та збереження шлюбу. Судові витрати покласти на сторони.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

17 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду з заявою про надання права на шлюб мотивуючи заяву тим, що відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області відмовив у реєстрації шлюбу оскільки заявник не досяг шлюбного віку, [PERSON] та [PERSON] мають намір створити сім'ю. [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в заяві. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали заяви про слухання справи за їх відсутності, наполягали на задоволені заяви. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.23 СК України, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], познайомилися взимку 2014 року, в подальшому їх кохання переросло у близькі стосунки, наслідком яких стала вагітність [PERSON]. Згідно з довідкою Комунального закладу «Павлоградський пологовий будинок» Дніпропетровської обласної ради» № 2895 від 29.09.2014 [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: вагітність 32 тижнів. [PERSON], [INFO], є вагітною, батьком майбутньої дитини є [PERSON], тому шлюб між ними відповідатиме їх інтересам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

17 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2014р. о 11 год. 55 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.2014р. о 11 год. 55 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Синельниківської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора депресивна, тривожна, на питання відповідає не завжди по суті, спілкується з віртуальним співрозмовником. Висказує маячні ідеї відносин. Мислення з елементами розірванності. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячний розлад органічного походження внаслідок захворювання судин головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

17 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2014р. о 11 год. 47 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.14р. о 11 год. 47 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, чує «голоси» матері, демонів, агресивний, тривожний, напружений. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

17 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2014р. о 11 год. 28 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.2014р. о 11 год. 28 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кудренко Н.К. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не розмовляє, на питання не відповідає, відмовляється від їжі. Тривожна, підозріла. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна, безперервна. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved