Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

19 грудня 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.12.2015 року із [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі 1 200 грн щомісячно. На думку позивачки відповідний розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, загальний розмір витрат становить 5000-7000 грн на місяць. З огляду на вимоги ст.ст.183, 192 СК України, позивач просить її вимоги задовольнити та стягувати аліменти у частці від доходу відповідача, а саме 1/3 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечив, щодо зміни способу сплати аліментів, зазначив, що [PERSON] фізично здоровий, однак ніде не працює, фінансову допомогу йому надають батьки, з огляду на що, не спроможний сплачувати аліменти в тому розмірі який просить позивачка, оскільки це призведе до погіршення його матеріального становища. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 2008 року. Мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1 200 грн, щомісячно, починаючи з 04.03.2016 року і до повноліття дитини. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки ч.3 ст.182 СК України визначено два способи стягнення аліментів у частці від доходу та у твердій грошовій сумі, право вибору одного із них надано позивачу нормами зазначеної статті, у суду відсутні законні підстави для відмови у задоволенні вимог [PERSON] . Як слідує з роз`яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має. Разом з цим, визначаючи розмір аліментів суд має виходити з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання сина, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 1200 грн на частку від доходу відповідача, яку слід визначити в розмірі ј частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.

Outcome: partial