Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

19.12.2016 позивач звернулася до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на на її утримання. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 06.09.1997 перебуває з відповідачем у шлюбі, але спільно не проживають. Зазначила, що у період шлюбу тяжко захворіла і на даний час має третю групу інвалідності. Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на лікування, у зв'язку з чим, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви. У судовому засіданні позивач та представник позивача - [PERSON], позов підтримали з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями. Представник позивача просив вимоги задоволити, додатково пояснив, що позивач є інвалідом третьої групи, коштів, які вона отримує не вистачає, повною мірою забезпечити себе, в зв'язку з чим змушена звернутися до суду, на даний час стан здоров'я позивача вкрай поганий, двічі на рік проходить курс стаціонарного лікування. Відповідач та представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що відповідач дійсно не підтримує сімейно-шлюбних відносин з позивачкою, проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка згідно медичної довідки вагітна. Стягнення аліментів на дружину порушить його матеріальний стан. Також підтверджує надання відповідачем (аліментів) матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Просить відмовити у позові, оскільки йому також треба за щось жити. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ст. 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених ст. ст. 83, 85, 87 і 89 цього Кодексу. Згідно ст. 83 СК України рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного злочину; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги. Положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу. В даному випадку норми закону передбачають право дружини або колишньої дружини на утримання від чоловіка або колишнього чоловіка, і з моменту пред'явлення позову. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.09.1997, який зареєстрований Путиловицькою сільською радою Лугинського району Житомирської області, актовий запис №5. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги своїй дружині, яка потребує такої допомоги по віку та стану свого здоров'я, проти цього факту відповідач не заперечує, тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку. Позивач не працює, отримує щомісячну пенсію по інвалідності, відповідач офіційно працює, однак згідно рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 01.12.2016 сплачує аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, серії 12ААА №220272, [PERSON] має третю групу інвалідності. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач працює, інших утриманців крім своєї дитини немає. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. В силу ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 в справі №6-3066цс15, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Суд вважає, що відповідно до наданих матеріалів у справі, враховуючи матеріальний стан як позивача так і відповідача, підлягає задоволенню стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення. При ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем та його представником протягом всього часу розгляду справи суду не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved