Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

18.09.2017 року позивач звернувся до суду до відповідача із нададням в подальшому заяви про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно, починаючи з дня подання позову на весь період навчання [PERSON] , але не більше чим до досягнення 23 років та стягнути 1/2 понесених витрат на навчання і проживання в сумі 22800 грн. та 1/2 частини вартості гуртожитку, протягом наступних чотирьох років в сумі 14280 грн. Позивачка вказує на те, що з 22.05.1998 р. по 29.09.2016 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з ним. 12.05.2017 року донька вступила в Харківський національний університет України радіоелектроніки на денну форму навчання, і у зв`язку з цим вона потребує коштів на утримання, на проживання на період навчання та до досягнення нею 23 віку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2017 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С . Ухвалою від 26.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 15.02.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою від 17.02.2021 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Надала суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що позивач не надав доказів, що [PERSON] перебуває на його утриманні, що він фінансово її забезпечує. Зазначає, що розмір стипендії становить 1300,00 грн. (звичайна) та 1892 грн. (відмінний) , і можливо отримати рейтинг успішності та побачити, чи отримує [PERSON] стипендію. Також, розвинутим є робота фрілансером, внаслідок чого для студента є можливим знайти роботу. Крім того, донька не проживає в гуртожитку, а батько знімає квартиру, вартість якої складає 5000,00 грн. Пояснила, що оскільки донька живе дорослим життям, то повинна і самостійно заробляти. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах, встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Відповідно до ч. 2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. За правилами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Беручи до уваги неодноразову неявки відповідачки та її представника в судові засідання, неодноразові задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, а також наявність в матеріалах справи відзиву, строк, протягом якого дана справа перебуває в провадженні суду, підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 2 ст. 223 ЦПК України, яка передбачає можливість відкладення судового розгляду лише у разі першої неявки учасника справи в судове засідання, а повторна неявка незалежно від причини є підставою для проведення судового засідання у відсутності учасника судового розгляду відповідно до приписів ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності відповідачки та її представника. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис №1008. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 червня 2016 і до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки №48/450 від 06.09.2017 року Харківського національного Університету радіоелектроніки, [PERSON] є студентом І курсу КН (денна, бюджет) факультету. Згідно розрахунку станом на 12.05.2017 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 11197,45 грн. Згідно Довідки №34 від 27.08.2019 р., [PERSON] є студентом 1 курсу Харківського національного автомобільно-дорожнього університету на денній формі навчання на контрактній основі. Закінчення навчання 30.06.2023 р. Відповідно до Договору №29Т-19 про надання освітній послуг від 10.08.2019 р., укладеного між Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом та [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 45600 грн. Згідно довідки ТОВ «КСН-Капітал» від 19.02.2020 р., заробітна плата [PERSON] за період серпень 2019 р. - січень 2020 р. становить 26489,08 грн. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 20 Постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на батька позивача. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дитини або одного з батьків, з якими вона проживає, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. При визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи та оцінює надані докази в їх сукупності, а також бере до уваги Правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі №208/3075/16, та дійшов висновку, що можливо стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки, оскільки є фізичною особою-підприємцем та передала в оренду нежитлові приміщення, за які отримує щомісячну орендну плату, то суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходів та заробітку щомісячно, за період з 18 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року та з починаючи з 01 вересня 2019 року і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку за умов продовження навчання. За період з 01 липня 2018 року по 31 серпня 2019 року суд вважає за необхідне відмовити у стягненні аліментів , оскільки відсутні докази навчання [PERSON] у вказаний період, про що не заперечував також позивач в судовому засіданні. Що стосується позовних вимог про стягнення 1/2 понесених позивачем витрат на навчання і проживання в сумі 22800 грн. та 1/2 частини вартості гуртожитку, протягом наступних чотирьох років в сумі 14280 грн., суд приходить до наступного. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст..199, 200, 201цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Тому у задоволенні таких позовних вимог позивача як стягнення додаткових витрат слід відмовити за їх безпідставністю. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Позивачем надано до суду квитанція до прибуткового касового оредра №б/н від 19.10.2017 р., відповідно до якого адвокатом Долговим А.Г. прийнято від [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги 5000,00 грн. За такого, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджену суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial