Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

17 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], в якому просить: визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проживає в будинку [ADDRESS]. Будинковолодіння [ADDRESS] складається з двох квартир: №1 та №2. Квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. В квартирі, яка є його власністю, зареєстрована [PERSON], яка з 12 березня 2001 року в ній не проживає, її особистих речей у вказаній квартирі немає. Враховуючи, що [PERSON] тривалий час не проживає у квартирі [ADDRESS], знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, вважає, що своєю бездіяльністю відповідач порушує його права, як власника вищевказаного будинку на розпорядження ним; позивач змушений здійснювати оплату у подвійному розмірі, тобто за всіх зареєстрованих у вказаній квартирі осіб, в зв'язку з чим він звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявою, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили х задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування його за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON], позов визнала, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого засідання. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, інвентаризаційна справа №1009, реєстраційний №56ст133-2955; будинковолодіння [ADDRESS], складається з двох житлових будинків. Власником 11/20 вказаного будинковолодіння являється [PERSON] (а.с.8-15). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2011 року у цивільній справі №2-1295/11р. визнано дійсним договір купівлі - продажу, від 20 вересня 2010 року, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив 11/20 частин будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 11/20 частин домоволодіння, що складається із двох житлових будинків [ADDRESS] (а.с.6). Вказане рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області набрало законної сили 16 серпня 2011 року (а.с.6-зворот). Згідно витягу про державну реєстрацію прав №31223807, сформованого Смілянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07 вересня 2011 року, за [PERSON] 06 вересня 2011 року зареєстровано право приватної власності на 11/20 будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №146060049, сформованого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 20 листопада 2018 року, за [PERSON] 06 вересня 2011 року, на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2011 року, зареєстровано право приватної власності на 11/20 будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків [ADDRESS] (а.с.42-43). Як вбачається з позовної заяви [PERSON], він являється власником квартири [ADDRESS]. Вищевказані доводи позивача відповідачем не заперечуються та повністю визнаються. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з довідки №118474, виданої квартальним комітетом №7 Смілянської міської ради 11 жовтня 2018 року, [PERSON], 1984 року народження, являється власником будинковолодіння по [ADDRESS], в якому зареєстрована [PERSON], 1963 року народження, але не проживає у вказаному будинковолодінні з 12 березня 2001 року (а.с.24). Згідно довідки №1573, виданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області 25 жовтня 2018 року, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно до копії документу серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], [INFO], на сторінці №11 графі «місце проживання», виконаний запис про місце реєстрації, відповідно до якого остання з 08 січня 1980 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с.28). Як вбачається з актів від 04 жовтня 2018 року, 05 жовтня 2018 року та 10 жовтня 2018 року, [PERSON], який проживає по [ADDRESS], [PERSON], яка проживає по [ADDRESS], та [PERSON], яка проживає по [ADDRESS], засвідчили, що [PERSON] не проживає в будинковолодінні [ADDRESS], з 12 березня 2001 року. Її особистих речей в будинку немає. Справжність підписів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вказаних актах засвідчено Головою кварткому №7 Владіміровою О.В. (а.с.26, 27, 28). Доказів, які б свідчили про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS], матеріали справи не містять. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано жодного доказу, який свідчить про її проживання в квартирі [ADDRESS] з 2001 року, або вчинення перешкод будь-якими особами в її проживанні за зареєстрованим місцем проживання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт постійної відсутності відповідача [PERSON], [INFO], без поважних причин з 2001 року в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об'єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов'язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу, порушує право останнього на володіння та користування своїм майном, а також викликає необхідність сплати комунальних послуг за відсутнього відповідача. Вищевказані обставини перешкоджають позивачу реалізовувати свої права, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене та позицію відповідача, яка позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №0.0.1160831155.1 від 17 жовтня 2018 року позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, сплачено судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок (а.с.1). Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги [PERSON], останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 352 гривні 40 копійок. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 352 гривні 40 копійок. Така сума є різницею між сплаченим позивачем судовим збором та його частиною, яка підлягає поверненню з державного бюджету. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, згідно ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР та

Outcome: approved