Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

18.09.2014 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Слов'янського міськрайонного управління юстиції в особі реєстраційної служби, про визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він мешкає в с. Никанорівка Слов'янського району, в якому з 2000 року було зареєстроване та працювало сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Криничанське», працівником та учасником якого був позивач. У зв'язку із виходом із товариства позивачу на підставі загальних зборів від 12.04.2003р. та акту приймання-передачі від 12.4.2003р. СТОВ «Криничанське» виділило у власність майно товариства, а саме нежитлову будівлю механічної майстерні, яка розташована в с. Никанорівка, [ADDRESS], загальною площею 246,4 кв.м, 1967 року будівництва. 30.04.2014р. позивач звернувся до реєстраційної служби з приводу реєстрації права власності, але рішенням від 30.04.2014р. йому було відмовлено з тих підстав, що наданих документів недостатньо для підтвердження виникнення у позивача права власності. В 2008 році СТОВ «Криничанське» було ліквідоване, через що він не може надати будь-які додаткові відомості відповідачу. На протязі більш ніж 10 років позивач користується будівлею майстерні, робить її поточний та капітальний ремонт. Просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю механічної майстерні № 2 «в», розташованої за адресою : [ADDRESS], площею основи 293,8 кв.м, загальною площею приміщень 246,4 кв.м. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що оригіналів документів надати не може, з 2003 року не займався оформленням права власності, оскільки це усіх влаштовувало, а коли виникло питання про необхідність оформлення землі під будівлею, виникла необхідність і в оформленні права власності на саму будівлю. Представник відповідача реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами, та у межах заявлених вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. З наданих суду фотокопій вбачається, що згідно витягу з протоколу № 7 загальних зборів учасників СТОВ «Криничанське» від 12.04.2003р. [PERSON] виведено із складу учасників СТОВ «Криничанське» та вирішено передати йому у власність його долю в статутному капіталі в натурі, а саме будівлю механічної майстерні по [ADDRESS] Слов'янського району, площею 246,4 кв.м ( а. с. 5). Відповідно до копії акту приймання-передачі від 12.04.2003р. СТОВ «Криничанське» передало у власність [PERSON] будівлю механічної майстерні по [ADDRESS] Слов'янського району, площею 246,4 кв.м ( а. с. 6). 09.01.2003р. КП «БТІ» м. Слов'янська був виготовлений технічний паспорт на нежитлову будівлю механічної майстерні [ADDRESS] згідно якого приміщення майстерні складається з шести приміщень, загальна площа приміщення складає 246,4 кв.м ( а. с. 9-10). Відповідно до довідки КП «БТІ» м. Слов'янська № 3089/0.45/сл від 21.09.2011 року право власності на приміщення механічної майстерні в с. Никонорівка, Слов'янського району, по [ADDRESS] не зареєстроване, правовстановлюючих документів на будівлю та земельну ділянку в архівних матеріалах немає ( а. с. 7). Згідно фотокопії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АЖ № 157265, станом на 03.10.2011 року СТОВ «Криничанське» перебуває в стані припинення ( а. с. 8). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 12781433 від 30 квітня 2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлову будівлю механічної майстерні за адресою : Донецька область, Слов'янський район, с.Никонорівка, [ADDRESS] за [PERSON] з тих підстав, що заявником не надано документу, який підтверджує виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно ( а. с. 11). У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР, який був чинним на момент побудови будинку, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 128 ЦК України в ред. 1963р. право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанволених цим Кодексом. Відповідно до п. 7 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі передання нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 115 ЦК господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Згідно приписів ст. 148 ЦК учасник ТОВ має право вийти з товариства, повідомивши про свій вихід не пізніше ніж за 3 місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із ТОВ, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» частка в майні товариства повинна бути виплачена учаснику, що вийшов, після затвердження звіту за рік, в який мав місце вихід із товариства, але не пізніше 12 місяців після виходу. Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстроване в МЮ 18.02.2002 р. за № 157/6445 ( з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно до часу набрання чинності ЦЕ та Законом України від 01.07.2004р. «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 54 Порядку державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України № 868 від 17.10.2013 року, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею об'єктів нерухомого майна у власність фізичним та юридичним особам, що вийшли із складу засновників (учасників) юридичної особи, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: - рішення органу або особи, уповноважених установчими документами такої юридичної особи або законом, про передачу об'єкта нерухомого майна у власність фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи; - документ, що підтверджує факт передачі такого майна фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи. Суду не надано оригіналів фотокопій акту приймання передачі та витягу з протоколу № 7 СТОВ «Криничанське» від 12.04.2003р., позивачем та його представником не надано суду доказів про набуття в установленому законом порядку на праві власності будівлі механічної майстерні за СТОВ «Криничанське», а позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] є похідними від цих правовідносин, а тому на підставі наданих суду доказів позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed