Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

17 жовтня 2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, в якій позивач просить визнати виконавчий напис від 12 вересня 2017 року за №19011 щодо звернення стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» з [PERSON] заборгованості в розмірі 5217,43 доларів США таким, що не підлягає виконанню. Також позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування вимог посилається на те, що стягнута заборгованість не є безспірною. Позивач зазначає, що ним в період з 02 червня 2017 року по 07 лютого 2018 року було погашено заборгованість за кредитним договором згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року, а виконавчий напис був виданий на стягнення заборгованості за період з 12 вересня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Таким чином, за виконавчим написом стягнута заборгованість, яка раніше була стягнута за рішеннями суду, що свідчить про подвійну відповідальність, в зв`язку з чим просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню вищезазначений виконавчий напис. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Від відповідача ПАТ «Альфа-Банк» 22 березня 2019 року надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на його безпідставність. У період з жовтня 2018 року до 09 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засідання на 23 березня 2021 року. Підготовче судове засідання 23 березня 2021 року відкладено у зв`язку із неявкою відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. Підготовче судове засідання 13 квітня 2021 року не відбулося та було відкладено на 20 травня 2021 року у зв`язку із поданням представником відповідача АТ «Альфа-Банк» заяви про відкладення з огляду на перебування її на лікарняному. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 23 вересня 2021 року з`явився позивач [PERSON] , представник ПАТ «Альфа-Банк» Коваленко О.Л. Від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. надійшла заява з прохання розглядати справу без його участі на підставі наявних у матеріалах справи документів, в якій він просить відмовити в задоволенні вимог відносно нього, оскільки він є неналежним відповідачем у даній справі. Позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних з підстав викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1401/0808/88-018 згідно якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 33000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10% на рік з кінцевим терміном повернення 31 липня 2018 року. 02 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір про переведення боргу на підставі та відповідно до якого 02 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, згідно якого кредитний договір викладено в новій редакції, а саме позичальником було зазначено [PERSON] , якому банк надав кредит в сумі 21 237 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних з кінцевим строком повернення кредиту 31 липня 2018 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором були укладені договори поруки від 02 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , а також між Банком та [PERSON] 25 травня 2012 року між ПАТ «Светбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Светбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до [PERSON] та його поручителів. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив позивачу право вимоги до [PERSON] та його поручителів. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2015 року по справі № 2/489/785/15 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року в розмірі 196517 грн 65 коп. з яких 191370,77 грн - заборгованість за кредитом, 4014,19 грн - заборгованість за відсотками, 1132,69 грн - пеня та судовий збір в розмірі 1965 грн 17 коп. Постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби від 14 січня 2016 року відкрито виконавче провадження № 49772049 з виконання виконавчого листа № 2/489/785/15 виданого 11 грудня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 196517 грн 65 коп. та 1965,17 грн судового збору. Постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Шелетей Т.В. від 27 січня 2016 року закінчено виконавче провадження № 49772049 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/785/15 виданого 11 грудня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва у зв`язку з повним фактичним виконання рішення боржником. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року по справі №489/4180/16-ц стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року в розмірі 1074,93 доларів США та судовий збір у розмірі 574 грн. 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 19011, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , у розмірі 5217,43 доларів США. Згідно квитанції № 149793 від 07 червня 2017 року, квитанції № 20062 від 02 червня 2017 року, квитанції № 59-2020К від 07 лютого 2018 року [PERSON] було сплачено на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року в розмірі 1074 доларів США та судовий збір в розмірі 574 грн. Постановою приватного виконавця Баришнікова А.Д. від 27 липня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 19011 вчиненого 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 статті 88Закону№3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50ЗаконуУкраїни«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховним Судом у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке. Статтею 87 Закону №3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Враховуючи ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року № К/800/6492/17 та № К/800/7651/17, до даних правовідносин має бути застосовано Перелік у редакції, чинній станом на 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зі змісту оскаржуваного у цій справі виконавчого напису слідує, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є: кредитний договір № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , договір про внесення змін і доповнень № 4 від 02 грудня 2011 року до кредитного договору № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, згідно якого позичальником було зазначено [PERSON] , договір про переведення боргу від 02 грудня 2011 року, договір про внесення змін та доповнень № 1 від 26 січня 2009 року до кредитного договору № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, договір про внесення змін та доповнень № 2 від 05 березня 2009 року до кредитного договору № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, договір про внесення зміну та доповнень № 3 від 15 квітня 2009 року до кредитного договору №1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року, виписка з особового рахунку. Кредитний договір від 01 серпня 2008 року № 1401/0808/88-018 укладений у простій письмовій формі, про що свідчить його копія, наявна в матеріалах справи. Відтак, оскаржуваний у цій справі виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку. Стосовно безспірності сум які були стягнуті за виконавчим написом, що оспорюється, суд зазначає таке. Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 12 вересня 2015 року по 12 вересня 2017 року у сумі 27 323,73 грн, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5217,43 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 4562,37 доларів США, заборгованість за відсотками - 655, 06 доларів США. Разом з цим, з наявних матеріалів справи слідує, що з відповідача вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1401/0808/88-018 від 01 серпня 2008 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування за період з 12 вересня 2015 року до 12 вересня 2017 року заборгованості [PERSON] перед ТОВ ПАТ «Альфа-банк» у сумі 5217,43 доларів США матеріали справи не містять. Відтак сума заборгованості [PERSON] за період з 12 вересня 2015 року по 12 вересня 2017 року у сумі 5217,43 доларів США не є безспірною, тому не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити в повному обсязі. Виконавчий напис від 12 вересня 2017 року за № 19011 щодо звернення стягнення на користь ПАТ «Альфа банк» з [PERSON] заборгованості в розмірі 5217,43 доларів США слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Також суд вважає за необхідне зазначити таке. Позивачем визначено процесуальний статус приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. як відповідача, з чим погодитись неможливо. Залучення в якості співвідповідача в даній справі є таким, що прямо суперечить диспозитивності та процесуальному статусу відповідача, оскільки приватний нотаріус не є стороною правовідносин, на підставі яких виникли взаємні зобов`язання сторін, а він лише вчинив виконавчий напис, тобто здійснив дію, за результатами якою були змінені права боржника та кредитора. Необхідно зауважити, що Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 2 від 03 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами зазначив, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є стягувач - особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис. Аналізуючи наведене, можна дійти висновку, що приватний нотаріус, яким був вчинений виконавчий напис, може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено право суду самостійно змінити процесуальний статус особи, це є можливим лише за клопотання позивача. Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача - приватного нотаріуса, а клопотання про заміну його правового статусу не заявив, за такого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову стосовно цього відповідача. За таких обставин у задоволенні позовних вимог до відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. слід відмовити, оскільки такі вимоги заявлені до неналежного відповідача. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви розмірі 704 грн 80 коп. та витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 352 грн 40 коп. Всього 1057,20 грн.

Outcome: partial