Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

17\~грудня 2020\~року Концерн\~«Міські теплові\~мережі» звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~комунальні послуги,\~яка виникла\~за період\~з 01.03.2015\~року по\~30.11.2020\~року у\~розмірі 75001,89 гривень і судових витрат у розмірі 2102,00 гривні, посилаючись на те, відповідно до вимог діючого законодавства України Концерн «Міські\~теплові мережі» неодноразово вживав заходів щодо укладення з відповідачами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак останні на ці пропозиції не відгукнулися, і, зі свого боку, також не ініціювали укладення договору. Не дивлячись на відсутність письмово укладеного договору, Концерн «Міські теплові мережі» здійснював надання відповідачам за вказаний період за адресою: [ADDRESS] , відповідних послуг, які останніми споживались без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. На підставі цього, позивач вважає, що між ним і відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте останні неналежним чином не виконують зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2020 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду детальний розрахунок заборгованості і заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі, будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили розглядати справу без їхньої участі, застосувати строк позовної давності, у зв`язку з чим позов задовольнити частково. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основним видомйого економічної діяльності є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.11). [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , є власниками зазначеної квартири (а.с.9, 13) і споживачами послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» (особовий рахунок № [NUMBER] ). Нарахування за послугу з централізованого опалення проводяться на 51,35 кв.м опалювальної площі (а.с.6). Як зазначено позивачем у позові, у період з 01.03.2015 року по 30.11.2020 року за вказаною адресою Концерном «Міські теплові\~мережі» були надані, а відповідачами по справі спожиті, послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання. Сплату за спожиті послуги за вказаний період відповідачі належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 75001,89 гривень (а.с.5, 6-8). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, правовідносини між позивачем і відповідачами з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та іншими нормативно-правовими актами України. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з вимогами пунктів 12, 20-22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач оплачує надані послуги відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Якщо встановлено будинкові засоби обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їхніми показами пропорційно до опалюваної площі квартири. Відповідач [PERSON] заявила клопотання про застосування позовної давності, оскільки Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду 17.12.2020 року. За таких обставин, строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості до січня 2018 року позивачем пропущено. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ч.\~ч.\~3,\~4\~ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою та п`ятою ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570). Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки, між сторонами договору про надання послуг укладено не було, суд виходить з загальних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Тобто, кожного 20 числа місяця позивач вже обізнаний, чи надійшла оплата від споживача за надані у попередньому місяці послуги, тому за кожним щомісячним платежем строк позовної давності починає спливати з 21 числа наступного за розрахунковим місяця та спливає через три роки, оскільки договором інший строк позовної давності не узгоджувався. Позивач звернувся до суду 17.12.2020 року з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.03.2015 року по 30.11.2020 року, тобто майже за 5 років, у розмірі 75001,89 гривень. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з 01.01.2018 року заявлені в період трьохрічного строку позовної давності. Згідно з наданого позивачем розрахунку, за період з 01.03.2015 року по 30.11.2020 року у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги у розмірі 75001,89 гривень. У зв`язку із викладеним, суд вважає, що оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за період з березня 2015 року по листопад 2020 року включно, то до вказаних вимог можливо застосувати позовну давність, і стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з січня 2018 року (оскільки строк оплати за надані послуги до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) по листопад 2020 року включно (дату, по яку нараховано заборгованість) в розмірі 16173,65 гривень та за послуги з гарячого водопостачання за період з січня 2018 року (оскільки строк оплати за надані послуги до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) по листопад 2020 року включно (дату, по яку нараховано заборгованість) в розмірі 30767,52 гривень, а всього у розмірі 46941,17 гривень. Розмір заборгованості відповідачів підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який відповідачами не спростований. В решті позову щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з березня 2015 року по грудень 2017 року включно та за послуги з гарячого водопостачання за період з березня 2015 року по грудень 2017 року включно, суд дійшов висновку, що слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 46941,17 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 2102,00 гривні судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 46941,17 гривень (на 62,59 %), то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1315,64 гривень, тобто по 657,82 гривень з кожного.

Outcome: partial