Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

19 квітня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, проте до початку розгляду справи по суті змінила предмет і підстави позову та просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений 01.02.2004 року між нею та ПП Благодатненський птахпром. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №025444, виданого 28.07.2003 року Арбузинською районною державною адміністрацією, вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 10.58 га, розташованої на землях Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 01.02.2004 року між нею та Аграрним підприємтсвом Благодатненський птахпром (правонаступник ПП Благодатненський птахпром), було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Однак, вказаний договір не відповідав затвердженій формі Типового договору оренди землі, не містив істотні умови, передбачені ст.15 Закону України Про оренду землі, а саме була відсутня істотна умова обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), оскільки на момент укладення даного договору їй належала земельна ділянка в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату на право власності на земельну частку (пай). На підставі викладеного, позивач просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем 01.02.2004 року. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили про їх задоволення. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та вважає, що посилання позивача та її представника на відсутність істотних умов договору оренди землі, є безпідставними, оскільки, до договору оренди землі було надано копію державного акту на право власності на земельну ділянку позивача, яка містить план-схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) її у використанні, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів, кадастровий номер земельної ділянки. Дані обставини свідчать про те, що між сторонами при укладанні договору оренди землі було погоджено всі істотні умови. Крім того, позивач регулярно отримувала орендну плату, що підтверджує виконання відповідачем умов договору оренди, які є підставою спору. Враховуючи зазначене просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області у судовому засіданні пояснив, що розпорядженням Арбузинської районної державної адміністрації №466 від 28.07.2003 року було затверджено проект організації земельних ділянок паїв про виділення в натурі на місцевості громадянам та складання державних актів на право приватної власності на землю в межах території Благодатненської сільради. Згідно додатку до даного розпорядження [PERSON] передано у власність земельну ділянку №237 загальною площею 10,58 га (рілля) для ведення товарного с/г виробництва, вартість якої складала 33491,84 грн., без врахування коефіцієнтів індексації на момент виготовлення технічної документації в 2003 році. Зазначив, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки може бути виданий територіальним органом Держгеокадастру виключно із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, яка розроблена та затверджена у встановленому законодавством порядку. Однак, технічна документація з нормативної грошової оцінки на земельну ділянку належну [PERSON] у відділі Держгеокадастру відсутня та не надходила. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Предметом спору є конфлікт інтересів орендодавця-позивача та орендаря-відповідача, внаслідок відсутності в договорі істотних умов договору оренди землі: розміру та місця розташування ділянки, як вважає позивач. Статтею першою ЗУ Про оренду землі визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За правилами ч.1 ст.15 вищезазначеного закону істотними умовами договору оренди землі є обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК №025444, виданого 17 травня 2004 року Арбузинською районною державною адміністрацією [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 10.58 га, розташованої на землях Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с.5). 01 лютого 2004 року між [PERSON] та АП Благодатненський птахпром (правонаступник ПП Благодатненський птахпром) було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований Миколаївською регіональною філією Державного підприємства Центр державного земельного кадастру 03 серпня 2004 року за реєстровим №040400500062 (а.с.99). Між відповідачем та представником орендодавця в особі [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 24 березня 2004 року від імені позивача, було укладено додатковий договір до спірного договору оренди землі, який було зареєстровано у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 040800500038 від 09.01.2008 року (а.с.100). За умовами спірного договору орендна плата мала сплачуватись не пізніше місячного строку після закінчення фінансового року у розмірі 2% від грошової вартості земельної ділянки. Відповідачем у судовому засіданні було доведено факт нарахування та виплати орендної плати позивачу за 2009-2011, 2012-2014 та 2015 роки з урахуванням індексів індексації, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.45,48), платіжними відомостями (а.с.46-47) та таблицями, з яких вбачається, що оренда плата позивачу нараховувалась за 2004-2016 роки (а.с.115-127). У судовому засіданні позивач не заперечувала факт отримання нею грошових коштів за орендну плату за вищезазначені звітні роки. Отже, не встановлено факту систематичної несплати орендної плати, вимоги про стягнення недоплаченої орендної плати позивач не заявляла. Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин, що виникають унаслідок укладання правочинів, у тому числі договору оренди земельної ділянки. Згідно ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частині першій ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Невідємною частиною договору оренди землі на підставі ч.4 ст.15 ЗУ Про оренду землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду. Як встановлено в судовому засіданні до підписаного сторонами договору було долучено план земельної ділянки, яка надавалась в оренду, зазначено її кадастровий номер та акт визначення меж земельної ділянки в натурі (а.с.68,69). Згідно з ч.1 ст.792 ЦК України - за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. У судовому засіданні встановлено, що позивач звернулася з позовом про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки він суперечить вимогам ст.15 Закону України Про оренду землі, а саме відсутній обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), а тому просила визнати договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем недійсним. Відсутність в договорі істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання такого договору недійсним відповідно до закону. На момент укладання договору сторін задовольняли його умови, про що свідчать їх підписи у договорі. Також реєстратор провів реєстрацію договору як такого, що відповідає чинному законодавству, що ніким не оспорювалось. Статтею 15 Закону України Про оренду землі визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У постанові від 09.12.2015 року в справі №6-849цс15 Верховний суд України зазначає, що суд повинен встановити чи були порушені права, свободи чи інтереси позивача та залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмови в їх задоволенні. Суд вищої інстанції звертає також увагу, що у справі про визнання недійсним договору оренди землі, з підстав відсутності у ньому істотних умов, суд має встановити чи дійсно порушується право орендодавця, у звязку з відсутністю у договорі оренди таких умов визначити істотність цих умов, а також зясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. В судовому засіданні встановлено та із спірного договору оренди землі та державного акту на право власності на землю вбачається, що у ньому зазначено істотні умови договору: місце розташування земельної ділянки, її розмір та номер державного акту на право власності на землю, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки, розміри та її план. Тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення прав позивача, які б потягли за собою визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Однак, позивач та її представник у своїх доводах не зазначили, яке саме їхнє право порушене та підлягає захисту в судовому порядку, як при укладенні так і при виконанні договору оренди земельної ділянки зі сторони відповідача, та не довели суду цього відповідними доказами, а тому суд вважає, що права позивача не є порушеними. Перехідними положеннями ЗУ Про оренду землі визначено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Приймаючи до уваги викладені обставини суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відсутні законні підстави для цього. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed