Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

17 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з нього згідно з рішенням суду від 14 липня 2015 року стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та рішенням суду від 2 лютого 2018 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки з його заробітної плати стягуються аліменти за двома виконавчими листами в розмірі 1/2\~\~ частини, що\~ перевищує встановлену законом частку то просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за двома виконавчими листами до 1/6 частини. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він дійсно на момент винесення рішень про стягнення з нього аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] не заперечував проти такого стягнення. Однак з травня 2018 року в нього змінився сімейний стан, він став проживати однією сімєю з [PERSON], яка на даний час є вагітною та постійно перебуває під наглядом лікарів на що він витрачає значні кошти.\~ Окрім того він у зв'язку відсутністю власного житла повинен сплачувати кошти за його найм. В звязку з тим, що в нього погіршився матеріальних стан (несе витрати на вагітну дружину, сплачує кошти за оренду житла), він не має змоги сплачувати 1/2 частину від його заробітної плати в рахунок сплати аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON]. Зауважив, що Законом передбачено, що на 2 дітей повинні стягуватись аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку, а не 1/2 частини. Даний розмір стягнень (1/2 частина за двома виконавчими листами) вважає таким, що погіршує його матеріальний стан є не законним, а тому і просить суд його зменшити до 1/6 частини щомісячно на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що під час винесення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області рішенням від 2 лютого 2018 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку щомісячно відповідач не заперечував. Посилання відповідача на те, що розмір аліментів на двох дітей не може перевищувати 1/3 частини його заробітку, оскільки це передбачено Законодавством, нічим не обґрунтовано та не доведено жодними доказами. Вказала на те, що розмір аліментів може бути зменшено за рішенням суду відповідно до вимог СК України лише у випадку якщо у платника змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось його здоровя або членів його сімї. Однак позивач жодним чином, а ні в судовому засіданні, а ні в наданих до суду документах\~ не довів і не підтвердив зміну свого матеріального стану, не надав доказів і зміни сімейного стану або ж наявності третього утриманця, відсутні і докази зміни у стані здоровя позивача чи членів його сімї. Зважаючи на необґрунтованість поданого [PERSON] позову просить суд відмовити у його задоволені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник відповідача, [PERSON], адвокат [PERSON] в судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції з Маньківським районним судом Черкаської області вказала на те, що\~ відповідач [PERSON] позов не визнає, оскільки позивач [PERSON] під час винесення Маньківським районним судом Черкаської області рішення від 14 липня 2015 року не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку. Дане рішення носить преюдиційний характер. Зазначила, що заперечення позивача щодо розміру частки аліментів, які ґрунтуються на тому, що на двох дітей повинно бути стягнуто з нього 1/3 частину його заробітку, а не 1/2 частину, не мають правового підґрунтя, оскільки стосуються наказного провадження. Обмеження на двох дітей -1/3 частини не можуть бути застосовані судом при розгляді справи в порядку позовного провадження. Розмір аліментів дійсно може бути зменшений за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя платника або членів його сімї. Однак позивачем в позовній заяві не доведено, що його матеріальний стан або стан здоровя погіршився, змінився його сімейний стан, а тому позовні вимоги про зменшення розміру аліментів до задоволення не підлягають.\~\~\~ Суд, врахувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області № 701/638/15-ц від 14 липня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 8 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2957/17 від 2 лютого 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2017 року та до повноліття дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні як на підставу звернення з даним позовом вказав те, що в нього після винесення рішень про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON] по 1/4 частині на кожного змінився сімейний стан, він став проживати разом з [PERSON], яка на даний час є вагітною, постійно перебуває під наглядом лікаря для збереження вагітності, на що він витрачає близько 3000 грн. на місяць. Окрім того вказав, що оскільки він не має власного житла то змушений його винаймати на що також потребує значних коштів. Ці обставини погіршують його матеріальний стан та внаслідок цього він не має можливості сплачувати визначений раніше рішенням судів розмір аліментів, який в цілому складає 1/2 частини його заробітку. Однак позивач а ні в позовній заяві, а ні під час слухання справи не надав суду жодних доказів на підтвердження погіршення свого матеріального стану, не надав відповідних документів, які б підтверджували і той факт, що він має на утриманні вагітну дружину - [PERSON], а чи той факт що в нього погіршився стан його здоровя. Позивач надав до суду на підтвердження зміни свого сімейного стану акт з ОСББ «Надія» (а.с.54) з якого вбачається лише те, що позивач [PERSON] та громадянка [PERSON] проживають за однією адресою без реєстрації. З наданого позивачем акту не вбачається зміни сімейного стану позивача, а чи проживання ним однією сімєю як подружжя з [PERSON], а тому вказаний акт не може бути сприйнятий судом як доказ утримання позивачем третьої особи. Відповідно до ч.3,4 ст.77 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Окрім того позивач як на підставу свого позову вказав на те, що відповідно до ст. 183 СК України з нього повинні бути стягненні аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку, а не так як у його випадку 1/2 частина, а тому розмір стягуваних з нього аліментів підлягає зменшенню до 1/6 частини. Ст. 183 СК України, на яку як на підставу своїх позовних вимог посилається позивач, стосується стягнення аліментів в порядку наказного провадження, а не позовного провадження, в порядку якого і були розглянуті позовні заяви [PERSON] та\~\~\~\~\~ [PERSON] і винесені відповідні рішення про стягнення з [PERSON] аліментів по 1/4 частині його заробітку на синів [PERSON] та [PERSON]. В ч. 5 вказаної вище статті вказано на те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, обмеження на двох дітей 1/3 частини заробітку (доходу)\~ платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину стосується лише випадку обрання спрощеного порядку стягнення, тобто в разі винесення судового наказу, а також випадків одночасного стягнення аліментів на утримання одного, двох, трьох або більше дітей, та не можуть бути застосовані судом при розгляді позовних вимог, з підстав визначених ст. 192 СК України, про зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Суд враховує, що батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час стягується з позивача забезпечує нормальний життєвий рівень його дітей, сина [PERSON] та сина [PERSON]. Відтак, суд вважає, що оскільки відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоровя, які унеможливлювали б ним сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей у\~ визначеному судами розмірі суду не подав, доказів на підтвердження зміни сімейного стану а чи утримання третьої особи не надав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати позивачем. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, щодо необхідності відмовити у задоволенні позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed