Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилалися на те, що 16 лютого 1974 позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Всі вони проживали однією сім'єю за адресою [ADDRESS]. 09 червня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0414 га в с/т «Труд», цільове призначення земельної ділянки: для садівництва, кадастровий номер [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла. Позивачі звернулись до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, однак нотаріусом було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку. З урахуванням викладеного, позивачі просять суд визнати за [PERSON], та [PERSON] в рівних частках по 1/2 право власності на земельну ділянку № [NUMBER], площею 0,0414 га, яка розташована на території Бабушкінського району м. Дніпро, с/т «Труд», цільове призначення земельної ділянки: для садівництва, кадастровий номер [NUMBER], після смерті померлої [INFO] [PERSON], в порядку спадкування за законом. Позивачі та їх представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях, де зазначив, що позивачем не доведено факту наявності спору з Дніпровською міською радою. Крім того, спадкодавець не отримав державного акту про право власності на земельну ділянку, отже право власності на вказану земельну ділянку у нього не виникло. В зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату судового засідання сповіщалась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Позивач [PERSON] рідним сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті залишилося майно - земельна ділянка [NUMBER] площею 0,0414 га, яка розташована на території Бабушкінського району м. Дніпро, с/т «Труд», цільове призначення земельної ділянки: для садівництва, кадастровий номер [NUMBER]. Вказана земельна ділянка належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Канівець О.М. Ця земельна ділянка належала продавцю за договором - [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.05.2009 року. Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. від 22 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки у відповідності до Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, який діяв на момент посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними,м міськими, районними радами народних депутатів. Заявниками вказаного документу подано не було. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, серед іншого: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивачі не мають можливості, їх права підлягають судовому захисту. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved