Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

19 березня 2021 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить звільнити його з 01 грудня 2020 року від сплати аліментів на користь [PERSON] на дитину - [PERSON] , [INFO] , які були стягнуті на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2010 року у справі № 2-8321/10. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що їх спільна з відповідачем неповнолітня дочка - [PERSON] , з 01 грудня 2020 року постійно проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні, проте відповідач продовжує отримувати від нього аліменти та витрачати їх на свою користь, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Зокрема, у відзиві відповідач вказує, що дійсно з січня 2021 року дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , однак позивач разом з нею не проживає, а мешкає з новою родиною у місті Краків в Республіці Польща. Також, відповідач посилається на статтю 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якої неповнолітня дитина, яка досягла 14 років має право самостійно обирати місце свого проживання, а тому обов`язок утримання батьками своєї дитини залишається незалежно від місця проживання дитини, зокрема переїзду дитини до третьої особи. Крім того, позивач не надає доказів того, що відповідач використовує аліменти на свою користь, хоча і зазначає про це у позовній заяві. Порядок звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину визначений статтею 188 Сімейного кодексу України. В свою чергу, [PERSON] не має доходу, який би перевищував дохід кожного з батьків і повністю забезпечував її дитячі потреби, у зв`язку з чим безумовно потребує отримання аліментів, а тому позбавлення її цього права призведе до порушення прав дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2021 року залучено до участі у справі Службу у справах дітей Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві. При цьому, відповідач у судовому засіданні, зокрема, зазначила, що дійсно її донька [PERSON] з 29 грудня 2020 року проживає за адресою реєстрації позивача разом з бабусею і дідусем. Відповідач купувала і купує доньці одяг та необхідні речі, пересилала кошти. Позивач разом з донькою не проживає, оскільки має родину в Польщі, донька йому не потрібна, він її не утримує, а лише маніпулює для того, щоб не сплачувати аліменти. Позивач пообіцяв доньці, що забере її до Польщі, а тому донька переїхала жити до с. Іванівка. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник Служби у справах дітей Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності. Заслухавши думку неповнолітньої [PERSON] , пояснення представника позивача, відповідача, її представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2010 року у справі № 2-8321/10 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 листопада 2010 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 10-11). На виконання вказаного рішення суду стягувачу 27 грудня 2010 року було видано виконавчий лист (а.с. 67), який на даний час перебуває на виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, станом на 12 квітня 2021 року заборгованість позивача по сплаті аліментів становить 11306 грн. 75 коп. (а.с. 58). Відповідно до акту від 23 лютого 2021 року, підписаного комісією в складі: депутата Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Дорошенко Юлії Григорівни та сусідів: [PERSON] , [PERSON] , затвердженого сільським головою Іванівської сільської ради, [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] не зареєстрована, але фактично проживає з грудня 2020 року (а.с. 13). З 01 березня 2021 року [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 01 березня 2021 року № 138, виданою Іванівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 12). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 273 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У судовому засіданні в присутності педагога було заслухано думку [PERSON] , [INFO] , яка суду повідомила, що дійсно з грудня 2020 року вона проживає за адресою реєстрації батька: [ADDRESS] , разом з дідусем та бабусею. Батько - [PERSON] працює, в нього є сім`я в Польщі, однак він приїздить в Україну та пересилає кошти для її утримання. Зокрема, кошти надсилає її дядьку, який потім купує їй продукти та все необхідне. З матір`ю вона не проживає, оскільки в неї новий чоловік та є інша донька. Після того як батьки розлучилися вона проживала з бабусею по лінії матері, а на вихідних приходила до матері. У грудні 2020 року мати та бабуся її образили, у зв`язку з чим вона переїхала від них і стала проживати за адресою реєстрації батька. Нормами статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Неповнолітня [PERSON] досягла 14 років і вправі самостійно обирати місце свого проживання, вона на даний час проживає не з матір`ю, на користь якої рішенням суду стягнуті аліменти, а проживає за адресою реєстрації батька разом з дідусем та бабусею, що не заперечувала і відповідач у судовому засіданні, та перебуває, в тому числі, і на утриманні батька. Наведені обставини свідчать про зміну обставин, що впливають на визначені розміри платежів, у зв`язку з чим суд знаходить підстави для звільнення позивача від сплати аліментів, стягнутих з нього на користь відповідача на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . При цьому, звільнення від сплати аліментів позивача відповідно до норм законодавства України не звільняє обох батьків від обов`язку утримувати дитину до її повноліття. Проте, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про звільнення його від сплати аліментів з 01 грудня 2020 року, оскільки рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 273 ЦПК України, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Бабинець С.П. на підставі договору про надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року (а.с. 14). Квитанцією до прибуткового касового ордера № 1/03-21 від 01 березня 2021 року підтверджується сплата позивачем адвокату Бабинцю Сергію Петровичу 7000 грн. за договором від 01 березня 2021 року (а.с. 69). В свою чергу, відповідачу правничу допомогу надавала адвокат Кулініч К.В. на підставі договору № 30/21 про надання правничої допомоги від 02 квітня 2021 року (а.с. 44). Копією квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 02 квітня 2021 року підтверджується сплата відповідачем Адвокатському бюро «Катерини Кулініч «Скай Лоерс» 8000 грн. згідно договору про надання правничої допомоги від 02 квітня 2021 року (а.с. 45). Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Оскільки сторонами документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, часткове задоволення позовних вимог, вважає, що справедливим, співмірним і пропорційним буде стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу, а з позивача на користь відповідача - 1000 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial