Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

18 жовтня 2012 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про стягнення страхової виплати, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь страхову виплату за договором добровільного страхування від 21 грудня 2010 року в розмірі 96\~192 грн. 42 коп. та пеню за прострочення платежу в розмірі 24\~408 грн. 42 коп. В обґрунтування позову посилався на те, що 21 грудня 2010 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» (далі по тексту - ПАТ «СК «Універсальна») було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та захворювання. 26 квітня 2011 року позивач був госпіталізований до хірургічного відділення Харківської обласної травматологічної лікарні. 27 квітня 2011 року йому було проведено оперативне лікування мікродискектомія LS-S1. За результатами подальшого лікування і нагляду згідно з актом медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 17 серпня 2011 року йому встановлена первинна інвалідність 2 групи. 19 серпня 2011 року позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про отримання страхової виплати з передбаченими договором додатками, але листом відповідача від 11 листопада 2011 року у задоволенні вказаної вимоги відмовлено у звязку з тим, що відповідно до пунктів 2.3, 7.1 підпункту 7.1.8 договору добровільного страхування його захворювання не потребувало невідкладного хірургічного втручання. [PERSON] вважав, що його випадок підпадає під дію пункту 2.1 підпункту 2.1.3, пункту 2.3 договору добровільного страхування, яким передбачено що страховим випадком за цим договором є встановлення страхувальнику (застрахованій особі) первинної інвалідності ІІ групи внаслідок нещасного випадку та захворювання (виникнення або загострення захворювання), що настали в період дії договору, тому просив суд стягнути з ПАТ «СК «Універсальна» на його користь страхову виплату за договором добровільного страхування від 21 грудня 2010 року в розмірі 96\~192 грн. 42 коп., пеню за прострочення платежу в розмірі 24\~408 грн. 42 коп. та понесені судові витрати. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2015 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на користь [PERSON] страхову виплату за договором добровільного страхування від 21 грудня 2010 року в розмірі 96\~192 грн. 42 коп., пеню за прострочення платежу в розмірі 24\~408 грн. 42 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Універсальна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначало, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не перевірив належним чином чи наступила стійка втрата працездатності упродовж 6 місяців з дати виникнення хвороби та чи між хворобою позивача і стійкою втратою працездатності встановлений і документально підтверджений прямий причинний звязок. Також судом не застосовано частину 2 статті 8 Закону України «Про страхування» та пункт 7.3. договору добровільного страхування від 21 грудня 2010 року внаслідок чого невірно застосовано статтю 25 Закону України «Про страхування». Судом невірно визначено коло учасників цивільного процесу по даній справі, так як не враховано, що договір добровільного страхування укладений на користь третьої особи, і в матеріалах справи відсутні докази відмови вигодо набувача третьої особи, від своїх прав за вказаним договором. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2015 року залишено без змін. Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду ПАТ «СК «Універсальна» оскаржило її в касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року касаційна скарга ПАТ «СК «Універсальна» задоволена частково. Ухвала апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним\~\~і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини,\~\~якими обґрунтовувалися\~\~ вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх\~\~підтвердження;\~які право відносини сторін випливають із встановлених обставин; яка\~\~правова норма\~\~підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.\~ Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявне у позивача захворювання, яке потребувало безумовного оперативного втручання для збереження здоровя пацієнта, треба вважати невідкладним оперативним втручанням, незважаючи на особливості проведення операцій на хребті людини, що вимагають проведення попереднього обстеження, тобто мав місце страховий випадок за ознаками пунктів договору добровільного страхування, тому вважав вимоги позивача доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. \~\~\~\~ Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Як вбачається з наявних матеріалів справи 21 грудня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Універсальна» укладено договір добровільного страхування № 1513/227/000848 від нещасних випадків та захворювання (для позичальників роздрібного бізнесу АТ «[PERSON] Аваль»). Згідно з додатком № 1 по договору від 21 грудня 2010 року страхова сума на кожний рік становить 120\~240 грн. 53 коп. Вигодонабувачем по вказаному договору є ПАТ «[PERSON] Аваль». Відповідно до виписки Харківської обласної клінічної травматологічної лікарні [PERSON] знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні з 26 квітня 2011 року по 10 травня 2011 року, а 27 квітня 2011 року йому було проведено оперативне лікування - мікродискектомія LS-S1. 16 серпня 2011 року позивачу встановлено первинну інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням. 19 серпня 2011 року позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про отримання страхової виплати за договором добровільного страхування від 21 грудня 2010 року, додавши до неї відповідні документи. Листом ПАТ «СК «Універсальна» від 11 листопада 2011 року у задоволенні вимоги [PERSON] про отримання страхової виплати відмовлено з посиланням на пункт 2.3, пункт 7.1 підпункт 7.1.8 вказаного договору. Згідно з довідкою до акту МСЕК від 01 червня 2012 року [PERSON] подовжений термін інвалідності ІІ групи до 15 липня 2014 року. У пункті 10.3 договору добровільного страхування передбачено, що вигодонабувач має право на отримання страхової виплати в межах існуючої заборгованості страхувальника перед вигодонабувачем згідно з кредитним договором. При цьому відповідно до пункту 5.3.5 цього договору позивач зобовязався ознайомити вигодонабувача з обовязком письмово повідомити страховика про подію, що має ознаки страхового випадку протягом 48 годин з моменту, коли вигодонабувачу про це стало відомо, і надати страховику документи, що необхідні для отримання страхової виплати згідно з розділом 6 цього договору. Так, у пункті 6.5.5 договору добровільного страхування встановлено обовязок позивача надати документ, що засвідчує право вигодонабувача на отримання страхової виплати, про стан заборгованості страхувальника (застрахованої особи за кредитом). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Зазначене положення міститься і в статті 3 Закону України «Про страхування». За змістом наведених норм випливає, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обовязки останнього. Відповідно до положень статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка склала договір на користь третьої особи, може скористатися цим правом, якщо це не випливає із суті договору. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. З практики Верховного Суду України, узагальненій у листі від 19 липня 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», вбачається, що право вимоги позивач (потерпілий, страхувальник) може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення. Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, у пункті 6.8 договору добровільного страхування зазначено, що страховик здійснює страхову виплату на підставі документів, зазначених в пункті 6.5, вигодонабувачу, або за його письмовою згодою страхувальнику (застрахованій особі). Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «[PERSON] Аваль», який є вигодонабувачем по договору добровільного страхування, від виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] не відмовлявся. Також, ПАТ «[PERSON] Аваль»» не наділяв будь-якими повноваженнями [PERSON] на право отримувати страхові виплати, не звертався з самостійними вимогами до ПАТ «СК «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування. Надані у судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачем заява на адресу АТ «[PERSON] Аваль» та відповідь банку на неї, не можна вважати такими, що свідчать про виконання позивачем умов договору добровільного страхування, а саме пункту 5.3.5 щодо ознайомлення вигодонабувача з обовязком письмового повідомлення страховика про подію, що має ознаки страхового випадку (п. 3 а.с. 26, 28). Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 статті 309 ЦПК України і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє [PERSON] у задоволені позовних вимог про стягнення страхової виплати та пені за прострочення платежу.

Outcome: dismissed