Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

19.07.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, як вагітної дружини, у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2014 року. На даний час вони з чоловіком проживають окремо через неповажні відносини, шлюбні стосунки не підтримують. Добровільно матеріальну допомогу чоловік не надає на придбання продуктів харчування, медикаментів, одягу, тощо, хоча має змогу надати допомогу, оскільки працює інспектором роти №4 батальйону УПП в м. Полтава, отримує заробітну плату. Позивачем також зазначено, що на даний час вона перебуває на обліку у 2-й міській клінічній лікарні у м. Полтава на 5-му місяці вагітності та працює у ТОВ «Схід-Транс», але буде вимушена покинути роботу та піти у відпустку у зв'язку із пологами та доглядом за дитиною. Вказане і стало підставою звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.07.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом рекомендованим листом з повідомленням про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань до суду не подавав, будь-яких заяв чи клопотань від останнього не надходило до суду. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановлена ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступне. Встановлено, що 25.06.2014 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 118185, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 743. Як вбачається з Обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, виданої 11.05.2018 р. Другою міською клінічною лікарнею м. Полтави, копія якої знаходиться в матеріалах справи, позивач [PERSON] знаходиться на обліку по вагітності, строк якої складав станом на 11.05.2018 р. - 9-10 тижнів. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4-6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Вагітність означає особливий стан жінки, який існує у період розвитку в її організмі плоду. В юридичному розумінні вагітність - це юридичний факт-стан, з наявністю якого закон пов'язує важливі правові наслідки. Зокрема, вагітність є одним з юридичних фактів, який надає жінці право на одержання утримання від її чоловіка. При цьому вагітність не пов'язана з непрацездатністю жінки, тобто жінка не повинна доводити, що у такий період вона не може працювати і її трудова функція суттєво обмежена. Вагітність є підставою для стягнення аліментів на користь дружини у сукупності з іншими обставинами, зокрема, здатністю чоловіка надавати дружині матеріальну допомогу. Факт походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) не визначений законом як умова виникнення права дружини на утримання під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України). Таким чином, чоловік зобов'язаний надавати утримання дружині під час її вагітності навіть у тому випадку, коли він не є батьком дитини. Вразі, якщо він оспорить батьківство після народження дитини, то його обов'язок буде припинятися лише після набрання сили відповідним рішенням суду про виключення відомостей про чоловіка як про батька дитини (ст. 136 СК України). Право на утримання у зв'язку з вагітністю виникає у шлюбі з моменту зачаття і триває протягом всього періоду вагітності. Хоча право на утримання у зв'язку з вагітністю припиняється з моменту народження дитини, одночасно за необхідних умов виникає право на утримання відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України. Тому, після народження дитини немає необхідності повторно звертатися до суду з іншою вимогою - про надання утримання до досягнення дитиною трьох років. Право особи на утримання у зв'язку з проживанням з нею дитини триває до досягнення дитиною відповідного віку (трьох або шести років). Жінка, яка завагітніла під час шлюбу, може одержувати аліменти з колишнього чоловіка також після розірвання шлюбу. Головне, щоб вагітність настала під час шлюбу. Ця обставина може визначатися за правилами, встановленими ч. 2 ст. 122 СК України. Вважається, що вагітність настала за час шлюбу, якщо дитина може бути народжена жінкою до спливу 10 місяців після припинення шлюбу. В даному випадку, судом встановлено, що вагітність позивача настала під час перебування сторін у шлюбі. Факт розірвання чи перебування сторін у зареєстрованому шлюбі не впливає на право дружини отримувати від чоловіка аліменти на її утримання під час вагітності та до досягнення дитиною трьох або шести років. Як зазначено позивачкою, на теперішній час вона потребує матеріальної допомоги на період вагітності. Відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. Навпаки, судом встановлено, що відповідач має належне грошове забезпечення, оскільки офіційно працевлаштований - Управління патрульної поліції в місті Полтаві Департаменту патрульної поліції, має постійний дохід, що підтверджується офіційною інформаційною довідкою суб'єкта декларування, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання позивача на період її вагітності. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача на період її вагітності, виходячи із того, що остання потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь та на утримання позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судового збору, суд виходить з наступного. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачем судовий збір не сплачувався з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, що був встановлений вказаним Законом на період пред'явлення позову до суду, та складав - 704,80 грн.

Outcome: approved