Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

19.01.2021 позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, вона разом із заінтересованими особами у справі є співвласниками квартири, за адресою: [ADDRESS] . 24.05.2013 вона уклала договір найму житла з відповідачкою строком на 5 років та зареєструвала її у своїй квартирі за вищевказаною адресою. Однак, після закінчення строку договору 25.05.2018 та від`їзду, відповідачка не вчиняє жодних дій по зняттю з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі. Реєстрація відповідача у будинку позивачки перешкоджає останній у оформленні субсидії. 05.02.2021 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.04.2021 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. 22.06.2021 представником позивачки адвокатом Казаковим О.А. до суду подано клопотання, у якому він просить суд розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Окрім того, зазначає, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Просить стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору (а.с.67). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.58). Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідачки до суду не надходило. Відповідачка не надала заперечень проти зазначених у позові обставин. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с.65-66). До суду надали заяви, у яких просять розглядати справу за їхньої відсутності, вважають заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню (а.с. 29-30). Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2001 (а.с.8). 24.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму (оренди) житла, за умовами якого позивачка надала відповідачці у тимчасове платне користування (найм) для проживання квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2.1. даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 25.05.2018 (а.с.9). Із довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 13.01.2021 №10-12/413, вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідач за своїм місцем реєстрації у будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає з 25.05.2018, що підтверджується актом обстеження побутових умов (а.с.11). Спір у справі виник із житлових правовідносин та його вирішення регулюється нормами житлового законодавства. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23\~ЦК\~України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч. 4 ст.\~9\~ЖК\~Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Нормами ст. 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму (ч. 2 ст. 158 ЖК України). Укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем (ч. 1 ст. 168 ЖК України). Згідно з ст. 71 Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Реєстрація відповідачки, яка фактично з 25.05.2018 не проживає за місцем своєї реєстрації, у квартирі, належній позивачці порушує її права власника розпоряджатися своїм майном. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із встановлених судом фактичних обставин та досліджених письмових доказів вбачається, що відповідачка була зареєстрована у спірній квартирі на підставі укладеного із влаником договору найму та проживала в ній до 25 травня 2018 року. Після закінчення строку дії договору найму звільнила займане житлове приміщення та починаючи з 25 травня 2018 року (понад шість місяців) у ньому не проживає. При цьому відповідачка не вчинила дій щодо зняття її з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] . Будь-яких доказів щодо продовження строку дії договору найму матеріали справи не містять. Таким чином договір припинив свою дію. Так само судом не встановлено, що позивачка чинить перешкоди у доступі до житла відповідачці. Реєстрація відповідача у будинку позивачки перешкоджає останній у вільному та безперешкодному володінні своїм майном. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вразовуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №\~0.0.1981657106.1 від 18.01.2021 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 18.01.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.18). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, то з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.\~71,72,\~150,\~158,\~168 ЖК Української РСР,

Outcome: approved