Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

19 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 7\~456,87 доларів США та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 06.10.2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0AK03110832, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 9\~414 доларів США на термін до 05.10.2012 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 25.09.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 17\~503,87 доларів США. яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 2\~848,68 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1\~722,02 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 209,88 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 12\~723,29 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 10\~047 доларів США, яка була задоволена судовим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року. Різниця становить 7\~456,87 доларів США. Отже, заборгованість до стягнення становить 7\~456,87 доларів США. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вищезазначеної суми. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.\~ У судовому засіданні встановлено, що 06.10.2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0AK03110832, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 9\~414 доларів США. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 05.10.2012 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не в повному обсязі виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з позовних вимог, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 25.09.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 17\~503,87 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 2\~848,68 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1\~722,02 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 209,88 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 12\~723,29 доларів США. Як встановлено у судовому засіданні, судовим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року з відповідачки [PERSON] на користь позивача вже було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 80\~074 грн. 59 коп. Рішення набрало чинності 11.01.2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитними коштами нарахованими за період до 10.11.2011 року, заборгованості по комісії та пені задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період після 05.10.2012 року, то дані вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що 06.10.2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0AK03110832, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 9\~414 доларів США. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 05.10.2012 року. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Саме такого\~\~висновку\~\~дійшов\~\~Верховний Суд України в\~постанові\~від\~06 листопада 2013 року у справі за позовом\~\~Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Тому, вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом, заборгованості по комісії та пені за період після 05.10.2012 року, тобто після закінчення строку дії договору, задоволенню не підлягають, а тому позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти чи комісію за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та комісії за користування кредитом, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 05.10.2012 року, всі нараховані платежі по даному кредитному договору станом на 10.11.2011 року вже були стягнуті на користь позивача за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року. Належних та допустимих доказів не виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення обовязкових платежів, станом на час звернення до суду позивачем не надано, а тому і не має підстав стягувати пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту та відсотків, а також комісію за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed