Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

18 квітня 2016 року позивачі, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» звернулися із позовом до суду до Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» про відновлення надання послуг радіо та відшкодування моральної шкоди, заподіяної неякісним наданням послуги. Позовну заяву обґрунтували тим, що вони є споживачами послуг провідного радіо. 17.11.2014 відповідач перестав надавати їм свої послуги. На звернення відповідач не реагував. Вони зверталися до Президента України, який переадресував звернення до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері завязку та інформації. Однак надання послуг радіо відновлено відповідачем не було. В звязку з цим просять суд стягнути з ПАТ «Укртелеком» на їх користь моральну шкоду за ненадання послуг, починаючи з 17.11.2014, за кожний місяць (за 18-21 місяць ненадання послуги), мінімальну заробітну плату кожному по день прийняття рішення суду та зобовязати ПАТ «Укртелеком» відновити надання послуг протягом 5 днів з дня набрання рішення законної сили. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтриманням позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, з підстав зазначених в його запереченнях (а.с. 12-13), в яких відповідач підтверджує, що послуги позивачу припинились 17.11.2014. Після перевірки заявки виявили пошкодження розподільчої фідерної лінії. Лінія довжиною 580 метрів потребує заміни. Планувалися ремонтно-відновлювальні роботи до кінця січня 2016 року, але роботи виконані не були. За період відсутності проводового радіомовлення з 17.11.2014 по 31.08.2015 абонентна плата за користування радіоточкою не нараховувалася. На користь позивачів відповідачем було сплачено штраф, що відображено у рахунках за телекомунікаційні послуги за листопад, грудень 2014 року та січень, лютий 2015 року. Наразі плата за послуги позивачам не нараховується. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з тлумаченнями Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до розяснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Виходячи зі змісту ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. Відповідно до п. 19 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України «Про телекомунікації» основним принципом діяльності у сфері телекомунікацій є: доступ споживачів до загальнодоступних телекомунікаційних послуг, які необхідні їм для задоволення власних потреб, участі в політичному, економічному та громадському житті. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про телекомунікації» споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: своєчасне і якісне одержання телекомунікаційних послуг. В ході судового розгляду встановлено та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, що відповідач надав позивачам [PERSON] та [PERSON], кожному окремо, послуги радіомовлення. 17.11.2014 надання послуг позивачам припинилося. На користь позивачів відповідачем було сплачено штраф, що відображено у рахунках за телекомунікаційні послуги за листопад, грудень 2014 року та січень, лютий 2015 року (а.с. 18). Наразі плата за відсутні послуги позивачам не нараховується. У зв'язку з тим, що радіо не працює, позивачі неодноразово зверталися до відповідача з проханням відновити радіомовлення, але відповіді не отримували. Крім того, відповідачі зверталися до Президента України і їхнє звернення було направлене до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері завязку та інформації (а.с. 2). Однак радіо не працює, і тому звернулися з позовом до суду, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів». Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушує свої обовязки щодо своєчасного та якісного надання телекомунікаційних послуг, в звязку з чим вимога позивачів зобовязати ПАТ «Укртелеком» відновити надання радіопослуг підлягає задоволенню. Частина 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відносно моральної (немайнової) шкоди. Але виходячи з положень ч. 5 ст. 4 вказаного Закону, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди споживач має право лише внаслідок шкоди, спричиненої безпечною для життя і здоров'я продукцією. Таким чином, підстави для стягнення моральної шкоди, вказані позивачами в позовній заяві, в Законі України «Про захист прав споживачів» не передбачені, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позову. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial