Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

19 березня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. В позові зазначив, що 01 вересня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав у борг 200 000 гривень під зобовязання повернути суму боргу до 01 жовтня 2014 року. В обумовлений договором строк [PERSON] борг не віддав, від зустрічей з ним ухиляється та вимоги щодо повернення грошей ігнорує. За таких обставин просить суд стягнути з [PERSON] вищевказану суму боргу у розмірі 200 000 гривень та три відсотки річних за весь час прострочення повернення боргу за період з 01.10.2014 року по 16 березня 2015 рік у сумі 2\~745,21 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Пояснив суду, що 01.09.2014 року він дав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 200\~000 гривень, які останній зобовязався повернути до 01 жовтня 2014 року включно, про що була складена відповідна розписка. В обумовлений строк [PERSON] борг не повернув, від зустрічей з ним ухиляється. Також суду пояснив, що йому відомий факт передачі [PERSON] [PERSON] автомобіля, проте вказана передача жодним чином не стосується боргових зобовязань за їх договором. Жодних домовленостей з [PERSON] про те, що вартість переданого ним [PERSON] автомобіля буде зараховуватися як погашення наявного перед ним боргу не було; жодних довіреностей, які б уповноважували [PERSON] на отримання від [PERSON] коштів в погашення боргу він не давав. Також зазначив, що на скільки йому відомо, у [PERSON] перед [PERSON] також існували боргові зобовязання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що дійсно 01.09.2014 року він взяв у борг у [PERSON] 200\~000 гривень, які зобовязався повернути 01.10.2014 року. На даний час борг він погасив частково у сумі 140\~000 гривень, переоформивши автомобіль [PERSON] на чоловіка дружини позивача [PERSON] Разом з цим, позивач відмовився видати йому розписку про часткове погашення заборгованості за вказаним договором позики. Таким чином вказав, що його заборгованість перед [PERSON] становить 60\~000 гривень, які він визнає, та не заперечує стягнення з нього і трьох відсотків річних саме з цієї суми. У наступне судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, судом встановлене наступне. З матеріалів справи встановлено, що 01 вересня 2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші у сумі 200000 гривень та зобовязався повернути борг до 01 жовтня 2015 року. Вказане підтверджено наданою суду розпискою позичальника та не заперечувалося самим відповідачем в судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві 01 вересня 2014 року грошової суми у розмірі 200\~000 гривень. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданої розписки [PERSON] зобовязався перед [PERSON] повернути останньому борг до 01 жовтня 2015 року. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінал виданої [PERSON] боргової розписки, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позичальнику свій борг. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики з урахуванням 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч.2 ст.251, ч.2 ст.252, ч.1 ст.255 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати; якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що згідно представленої боргової розписки сторонами визначена дата (01.10.2014 рік), до якої позичальник повинен був погасити наявний перед позикодавцем борг, то простроченим вважається зобовязання з наступного дня, який слідує за кінцевим днем повернення боргу, тобто з 02.10.2014 року. Сума 3% річних за період з 02.02.2014 року по 16.03.2015 рік (заявлений період) становить 2728,76 гривень (200700 * 3% *166 дня/ 100 * 365). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 200 000 гривень, 3% річних у сумі 2728,76, а всього 202728,76 гривень. Стосовно посилань відповідача про те, що він частково погасив борг перед [PERSON] у сумі 140\~000 гривень суд не приймає до уваги з таких підстав. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобовязань та закріплює основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобовязання є його виконання належними субєктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний особисто виконати зобовязання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною другою статті 527 ЦК України виконання зобовязання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Таким чином, за змістом цієї норми переадресування виконання боржником іншій особі можливе, якщо кредитор уповноважить на ці дії іншу особу. При цьому з системного аналізу ст.ст. 237, 238, 527 ЦК України під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обовязку боржником. За змістом частини другої статті 527 ЦК України кредитор має можливість уповноважити іншу особу на прийняття виконання за зобовязанням, якщо зазначить про це у договорі чи у виданій довіреності. У разі нездійснення боржником перевірки особи кредитора чи наявності необхідних повноважень у іншої особи ризик можливих наслідків, за змістом цієї норми, покладається на боржника. Як встановлено з м матеріалів справи договорі позики відсутня будь-яка вказівка на іншу особу, яка уповноважена позикодавцем ([PERSON]В.) на прийняття виконання за цим зобовязанням. Також відповідачем не представлено суду будь-яких доказів того, що передача [PERSON] автомобіля, була здійсненна в якості погашення боргу перед [PERSON] за договором позики від 01.09.2014 року та зі згоди позикодавця. Крім того, відповідачем не представлено жодного доказу, що така передача автомобіля на суму 140\~000 гривень взагалі відбулася. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог () у розмірі 2027,28 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial