overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

18 грудня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем 23 червня 2007 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу дітей не мають. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з червня 2014 року з цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору на даний час вони не мають. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився від нього на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову та розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 23 червня 2007 року, актовий запис № 284. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

18 грудня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з 16 березня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також позивачка просить стягнути аліменти на її утримання з посиланням на вимоги ст.84 СК України, мотивовано тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини. Подружжя проживає окремо, позивачка має скрутне фінансове становище, втім відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та на утримання позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причину неявки в судове засідання. Про час, день і місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд розглядає справу на підставі наявних доказів по справі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що міським відділом реєстрації актів громадського стану Житомирського обласного управління юстиції 16 березня 2002 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9). Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Наявність порушення відповідачем своїх обов'язків, як батька, утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, є підставою для задоволення вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

18 грудня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 7 серпня 2004 року з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON]. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Її коштів для повноцінного утримання їх спільної дитини не вистачає. Відповідач на даний час працює в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз», регулярно отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров'я, крім їх спільної дочки на його утриманні є ще одна дитина від першого шлюбу - дочка [PERSON], [INFO], на яку вже стягуються аліменти. За таких обставин просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/ 4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового розгляду позивачка надала суду заяву про зменшення позовних вимог і просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач також надав суду заяву про визнання змінених позовних вимог і про розгляд справи без його участі. Судом встановлено, що сторони з 7 серпня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а. с. 4). Сторони разом не проживають. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Матеріально забезпечувати дочку в добровільному порядку відповідач відмовляється. [PERSON] на даний час офіційно працевлаштований, працює в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз», регулярно отримує заробітну плату, на його утриманні є ще одна дитина від першого шлюбу - дочка [PERSON], [INFO], якій він також сплачує аліменти. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

18 грудня 2014 року позивачка звернулась до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. В шлюбі мають одну неповнолітню диину. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що спільне життя не склалося, в них часто виникали конфлікти та сварки. Сімейні відносини вони припинили, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Під час розгляду справи позивачка, позов підтримала та погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи (а.с.12), але до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, відповідно ст.ст.224-225 ЦПК України за згодою позивачки, суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів та постановив заочне рішення. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 05 травня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). В шлюбі мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.5). З вересня 2003 року сторони разом не проживають, припинили шлюбні відносини, за цей час примирення не досягли. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

18 грудня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 16 жовтня 2004 року у відділі РАЦС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 88. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, датей залишити на її виховання. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Кожна з сторін окремо звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. При цьому у своїй заяві відповідач зазначив, що він згодний на розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі 16 жовтня 2004 року у відділі РАЦС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 88. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В нинішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо. Щодо вимог про залишення дітей на виховання позивачці суд звертає увагу, що обов'язок батьків виховувати дитину встановлений ст.150 СК України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

18 грудня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 24300 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 25.10.2011 року відповідач з ПАТ «Дельта Банк» уклав кредитний договір №001-16526-251011. Відповідач до підписання Договору був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Згідно п.1.3. Договору, Банк встановлює ліміт Кредитної лінії у розмірі: 20 000 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, відкривши Відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, та встановивши ліміт Кредитної лінії у розмірі 20 000 грн. Відповідач скористався кредитної лінією, але станом на 29.09.2014 року не виконує належним чином зобов'язання за Договором в результаті чого виникла прострочена заборгованість (а.с.10). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 29.09.2014 року має заборгованість - 24300 грн. 00 коп., яка складається з: - 24300,00 грн. - тіло кредиту; - 0,00 грн. - прострочене тіло кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за комісіями; Тому, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 24300 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

18 грудня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6919 грн. 41 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 10.06.2011 року відповідач з ПАТ «Дельта Банк» уклав кредитний договір №002-16512-100611. Відповідач до підписання Договору був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, відкривши Відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, та встановивши ліміт Кредитної лінії у розмірі 8119,01 грн. Відповідач скористався кредитної лінією, але станом на 29.09.2014 року не виконує належним чином зобов'язання за Договором в результаті чого виникла прострочена заборгованість (а.с.9). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.09.2014 року має заборгованість - 6919 грн. 41 коп., яка складається з: - 6919,41 грн. - тіло кредиту; - 0,00 грн. - прострочене тіло кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за комісіями; Тому, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6919 грн. 41 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

18 грудня 2014 року представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору №5707С78 від 04 липня 2007р. відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 50000 доларів США зі строком погашення 03.07.2028 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує. Так, у зв'язку з порушенням зобов'язань у відповідача станом на 08.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 657636,80 грн., що складається з: 571848,17 грн. - заборгованість по кредиту, 34894,17 грн. - заборгованість по процентам, 27159,27 грн. - пені за прострочення сплати кредиту, 23735,19 - пені за прострочення сплати процентів. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 657636,80 грн., а також суму судового збору у розмірі 3654,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 04.07.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000 доларів США (а.с. 17-28). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконав, в результаті чого станом на 08.12.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 39079,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.12.2014 року (а.с.31) складає 606742,33 грн. Крім того, у відповідача виникла пеня за прострочення основного боргу у розмірі 27159,27 грн., а також пеня за прострочення процентів у розмірі 23735,19 грн., всього сума заборгованості відповідача складає 657636,80 грн. (а.с.3-12). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 657636,80 грн. та судовий збір в сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

18 грудня 2014 року Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON], [INFO] знаходиться на повному державному утриманні у Хотинському психоневрологічному будинку-інтернаті з 06 листопада 2014 року згідно наказу № 86 від 16 листопада 2014 року. Також вказує на те, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні представник заявника Рибак Н.Й. повністю підтримала доводи, викладені в заяві і просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Гіждівський В.В. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату щодо визнання недієздатною [PERSON] Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було стверджено в судовому засіданні представником заявника Рибак Н.Й., що [PERSON], [INFO] страждає на хворобу Дауна, розумову відсталість. Також судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в Хотинському психоневрологічному будинку інтернаті. Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновку судово-психіатричної експертизи № 174, [PERSON], [INFO] на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі помірної розумової відсталості внаслідок хвороби Дауна. За своїм психічним станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає, що заява Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату підлягає задоволенню, оскільки це необхідно в інтересах [PERSON] для захисту її прав та інтересів. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

18 грудня 2015р. до суду звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому ставить питання про розірвання шлюбу зареєстрованого 21.03.2009р. виконкомом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №18 і стягнення на її користь аліментів на утримання дітей синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення ними повноліття. На доведеність позову позивач вказала, що відповідач є батьком дітей, які знаходяться на її утриманні. Останній рік спільне життя з відповідачем не склалося через те, що він проживає за межами України і не приймає участі у вихованні дітей і матеріальному забезпеченні сім'ї. Вони припинили шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і на питання пояснила, що припинили шлюбні відносини з липня 2015р. Відповідач одноразово надавав матеріальну допомогу у розмірі 1000грн., але вона бажає, що б він сплачував аліменти. Наполягає на розірвані шлюбу і стягненню аліментів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково і вказав, що не має можливості сплачувати аліменти у розмірі половини свого доходу. Позов в частині розірвання шлюбу визнав. Вислухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. В суді встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини в липні 2015р. і не підтримують їх. Поновляти шлюбні відносини не збираються і позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд доходить висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, ґрунтується на вимогах ст.110-112 СК України, а тому шлюб між подружжям [PERSON] слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище [PERSON]. В суді також встановлено, що відповідач згідно до свідоцтв про народження (а.с. 7,8,9) є батьком дітей, які проживають разом з відповідачем. Тому у відповідності до ст.ст.180, 182, 183 СК України позов по стягненню аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню саме у розмірі 1/ 2 частини доходу. Відповідно слід стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] і дочки [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/2 частини доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2015р. і стягувати до повноліття дітей у розмірі 1/2 частини до виповнення повноліття [PERSON], опісля у розмірі 1/3 частини до виповнення повноліття [PERSON] і опісля у розмірі 1\\4 частини до виповнення повноліття [PERSON]. Також у відповідності до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у розмірі 487,2грн. і на користь держави судовий збір у розмірі 487,2грн.

Outcome: approved