overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

19 березня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог посилається на те, що з 07.10.2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], 2006 року народження. Шлюбно-сімейні стосунки між ними фактично припинені з червня 2012 року, до чого призвела різність характерів та поглядів на життя. З цього часу проживають окремо. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила розірвати шлюб, залишивши їй прізвище «[PERSON]». Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, надавши заяву про визнання пред'явленого позову. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 07 жовтня 2005 року, актовий запис № 894. У даному шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина, а також майнового характеру, станом на день вирішення справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

19 березня 2014 року позивач звернулася до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року народження, у розмірі 1/35 частини від усіх видів його доходу, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. (а.с. 1, 22) В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що вони з відповідачем припинили сімейні відносини, проживають окремо, діти знаходяться на її утриманні. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився, не заперечує свого обов'язку сплачувати аліменти на обох дітей у заявленому позивачкою розмірі. З підстав ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року, діти знаходяться на утриманні матері. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач працює, має постійний дохід, відтак у відповідності до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку ( доходу) батька дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З підстав ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

19 березня 2014 року позивач звернулася з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем більше 10 місяців проживають окремо, донька перебуває на її утриманні. Протягом усього часу відповідач коштів на утримання дитини та жодної матеріальної допомоги не надає, участі в утриманні дитини взагалі не приймає. У нього здоров'я добре, інших дітей, непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні немає, а тому вважає, що відповідач має можливість і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Оскільки він раніше мав неофіційні мінливі доходи, та те, що вже близько року не підтримують жодних стосунків і контактів, не володіє інформацією про його працевлаштування просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала і уточнила позовні вимоги та просить стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу. Пояснила, що протягом останнього року вони з відповідачем проживають окремо, він практично не надавав жодних коштів на утримання дитини. Вважає, що він може сплачувати таку суму аліментів. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що в даний час працює, згоден на стягнення з нього 1/4 частки заробітку на утримання дитини, проте бажає сам купувати речі для дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де він записаний батьком (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього кодексу. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач є працездатною особою, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, інших осіб на утриманні не має, працює, одержує заробітну плату, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити в розмірі, вказаному позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

19 березня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, згідно якого стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з моменту подання позову до суду та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 21.01.2006 року вона з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO]. З початку 2012 року вона з відповідачем стали проживати окремо. 10.01.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова їх шлюб було розірвано. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги не надає. Тому вона звернулась до суду з проханням примусово стягувати з відповідача кошти на утримання дитини. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої підтримала свої позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечував, також просив розглядати справу за його відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.01.2006 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). Згідно з копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 10 серпня 2006 року, [PERSON] народилась [INFO]. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] (а.с.4). Донька [PERSON] знаходяться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст.183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

19 березня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 24 вересня 2005 року у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. З січня 2013 року мешкають окремо. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, вказуючи, що після розірвання шлюбу дитина буде мешкати з нею просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, вказав, що дитина після розірвання шлюбу буде мешкати з позивачкою. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 371, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області (а.с.3). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.4). З січня 2013 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON], [INFO], залишається мешкати з позивачем [PERSON] за місцем її проживання. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

19 березня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 лютого 1988 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають 3-х дітей, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені з березня 2012 року, шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, так як на даний час відповідач проживає з другою жінкою. У зв'язку із вказаними вище підставами просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також позивачка зазначила, що в період шлюбу з відповідачем ними придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 93,3 кв.м. , та житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 67,0 кв.м. Посилаючись на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-25 00:00:00

19 березня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомився судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 18 листопада 2010 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом одного року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

19 березня 2014 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до відповідача [PERSON] з позовом, в якому вказує, що відповідач, відповідно до укладеного договору від 18 січня 2008 року отримав кредит. Щомісячно [PERSON] повинен був вносити гроші на погашення кредиту та сплати процентів за його користування. Але відповідач систематично не виконував свого зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 21384 грн. 81 коп. Оскільки відповідач не виконує умов договору, тому просить стягнути з нього відповідно до умов договору борг за кредитом. В письмовій заяві представник позивача просить розглядати справу без участі представника банку, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який, згідно з поштовим повідомленням, за зареєстрованим місцем його проживання повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не прибув, причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не направив. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про отримання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач [PERSON] не виконує вимоги угоди і не сплачує встановлених договором платежів. На час розгляду справи в суді [PERSON] зобов'язаний сплатити позивачеві борг в сумі 21384 грн. 81 коп. Вказані обставини встановлені з документальних доказів, досліджених в судовому засіданні. Зокрема, розрахунком заборгованості за договором, витягом з Умов та правил надання банківських послуг тп правил користування платіжною карткою, статутом банку. Відповідно до ст.526, 527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами за договором, у встановлені строки. Згідно ст..626 ЦК України боржник за прострочення грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний повернути суму боргу та сплатити проценти передбачені договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового припинення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення всіх належних платежів за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

19 березня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 21 421,90 грн. З позовної заяви вбачається, що відповідно до укладеного договору № DOXRRC00580536 від 27.02.2007 року відповідач отримала кредит у сумі 1 853,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на всю суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28.02.2014 року становить на загальну суму 19 760,98 грн.: заборгованість за кредитом у сумі 1 853,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 7 659,54 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 355,92 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 9 892,02 грн., від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4 497,51 грн., яка була задоволена судовим наказом Єнакіївського міського суду Донецької області від 11.07.2008 року з відповідача, різниця становить 15 263,47 грн., штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у сумі 763,17 грн. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DOXRRC00580536 від 27.02.2007 року на загальну суму 16 526,64 грн., а також судові витрати у сумі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала раніше заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місто слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

19 березня 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою. Посилався на те, що 01.03.1994 р. отримав Державний акт на право приватної власності на землю, але в ньому невірно записано його по батькові. тобто замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]», що позбавляє його права користуватися, володіти і розпоряджатися цією земельною ділянкою. Просив встановити факт належності йому цього правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутності. Заінтересована особа (Бузька сільська рада) будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання представника не надіслали. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 1 березня 1994 р. на підставі рішення виконавчого комітету Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області № 9 від 29 травня 1993 р. видано [PERSON] Державний акт на право постійного користування землею, а саме, на земельну ділянку площею 24,8 га, розташовану на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що призначена для ведення селянського (фермерського) господарства. Проте, з документу, що посвідчує особу заявника, тобто паспорта видно, що його по батькові «[PERSON], а не «[PERSON]», як записано у Державному акті. Аналізуючи правовстановлюючий документ на право приватної власності на вищезгадану земельну ділянку та документ, що посвідчує особу заявника суд дійшов висновку, що у документі, який посвідчує право власності на земельну ділянку у прізвищі власника допущено помилку, а саме, замість по батькові «[PERSON]» записано «[PERSON]», що є невірним. За таких обставин суд визнає той факт, що спірний Державний акт на право користування земельною ділянкою належить [PERSON], а вказаними розбіжностями у вищезгаданому правовстановлюючому документі порушується право заявника на користування та володіння цією земельною ділянкою в установленому законом порядку, яке підлягає відновленню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

19 березня 2015 р. заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити той факт, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Встановлення вказаного факту їй необхідно для оформлення спадщини. Представник заінтересованої особи - Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області до суду не з'явився, надав суду клопотання, в якому просив заяву [PERSON] розглядати без його участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Вислухавши пояснення представника заявника, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. З копії паспорта заявника убачається, що остання народилась [INFO] в с. ІІ Надеждівка Барвінківського району, Харківської області. (а.с. 4) Відповідно до довідок Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області № 76 від 02 березня 2015 року та № 79 від 03 березня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] з 1977 року до моменту смерті фактично проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мешкали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8) Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого Богодарівською сільською радою Барвінківського району Харківської області 13 січня 2003 року, актовий запис № 1, [PERSON] помер [INFO] у селі Богодарове Барвінківського району Харківської області. (а.с. 10) В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що заявник дійсно проживала однією сім'єю разом з [PERSON], в свою чергу останній визнавав [PERSON] своєю дружиною. Суд визнає достовірність цих показань, враховуючи, що свідок не зацікавлений в результаті розгляду цієї справи. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що заявник перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який помер [INFO]. На підставі наведеного,

Outcome: approved