Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

17 травня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати їх з [PERSON] шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона не проживає з відповідачем з лютого 2018 року, так як мають різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та постійні сварки. Від шлюбу з відповідачем мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому і звернулась до суду з позовною заявою. В судове засідання позивач не зявився, але надав до суду заяву в якій просив\~ справу розглянути без його участі. Одночасно наполягав на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав. Відповідач в судове засідання також не зявився, в відзиві на позов не заперечував відносно розірвання шлюбу з позивачем та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не зявились то фіксація судового засідання не здійснювалась. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2016 року, згідно свідоцтва про шлюб І-СР №128508, але з лютого 2018 року спільно не проживають, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що постійно виникали сварки. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СР №240478. Дитина знаходяться на утриманні позивача, що стверджується позивачем в позовній заяві та підтверджується довідкою ОСББ «Сузір'я-2» про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №71 від 17 травня 2018 року. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що заперечує проти розміру аліментів вказаного позивачем та просив суд стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої заперечення проти вказаного позивачем розміру аліментів мотивував тим, що він на даний час ніде не працює, у 2017 році закінчив коледж, але роботу за професією знайти на може, жодних доходів не має, не є субєктом підприємницької діяльності, немає власного рухомого та не рухомого майна, а тому немає коштів для власного проживання та сплачувати аліменти у розмірі ? частини фізично не має можливості. Суд враховує, що батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який просить позивач в позові відповідач має змогу сплачувати та це буде забезпечувати нормальний життєвий рівень дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року № 2402-III предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання. Відтак, врахувавши все вище викладене, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоровя, які унеможливлювали б ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, що просить позивач, суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім. Оскільки дитина знаходиться на утриманні матері, позивач добровільно допомоги на її утримання не нададає, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини\~ всих видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу в сумі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved