Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], посилаючись на те, що вона проживала у шлюбі однією сім'єю з відповідачем по справі. Від сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач на теперішній час проживає окремо від них, не турбується про добробут дитини, не забезпечує необхідними речами, ухиляється від батьківських обовязків по матеріальному забезпеченню дитини, не бажає щомісячно в добровільному порядку надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання доньки, тому остання вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. У судове засідання представник позивачки не зявився, надавши заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, у разі неявки відповідача просив ухвалити по справі заочне рішення (а.с.20 ). Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області від 27.11.2017 року (а.с.15), [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку та отримані останнім завчасно, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.18, а.с.22). При цьому, в силу п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки вважається день вручення судової повістки під розписку. Відповідач [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивачки. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлена ухвала суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає біля матері [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Вказане підтверджується: -копією паспорту серії МЕ №499490 виданого Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області від 01.09.2004 року (а.с. 2), з якого вбачається, що прізвище позивачки значиться «Чумаченко»; -копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб за № 00015846770 від 29.09.2015 року (а.с.4), з якого слідує, що на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04.08.2011 року, був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]; -копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 213347 (а.с.5), згідно якого батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - актом, виданим Арцизькою міською радою Одеської області (а.с.6), із якого вбачається, що на утриманні [PERSON], [INFO], знаходяться малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; Враховуючи, що відповідач не надавав щомісячно в добровільному порядку позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, вона звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення з останнього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, як передбачено законом. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпе- чення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Згідно ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку - з 18.10.2017 року. За встановлених обставин, що підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, за відсутності заперечень відповідача, суд вважає, що останній повинен сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку, на користь позивачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 18.10.2017 року, до повноліття дитини, але мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі, як основані на законі. Питання судових витрат по справі суд вирішує у відповідності з вимогами ст.141 ч.1 ЦПК України. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 430 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved