Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

17 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 липня 2003 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу гаража з оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Ця угода була зареєстрована Південною Товарною Біржею за № 01193. Обидві сторони виконали всі умови договору - відповідач передав йому у власність зазначений вище гараж, а він його прийняв та сплатив ціну, обумовлену договором. У теперішній час він не може розпорядитися зазначеним нерухомим майном, оскільки нотаріуси вимагають від нього нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а зазначений вище договір вважають недійсним. Та обставина, що він зареєстрував за собою право власності на придбаний гараж, у теперішній час унеможливлює нотаріальне посвідчення спірного договору. Посилаючись на викладене, просив визнати дійсним зазначений договір купівлі-продажу. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, позивач та відповідач надали заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, вказав, що повністю підтримує заявлені вимоги; відповідач зазначив, що повністю визнає позов; третя особа - Південна Товарна Біржа - про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 07 липня 2003 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу гаража з оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано Південною Товарною Біржею за № 01193, що підтверджується копією цього письмового договору (а. с. 5). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією, а саме відповідач передав у власність позивачеві продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив ціну цього майна, обумовлену договором, що також підтверджується зазначеною вище копією договору. 26 серпня 2003 року за [PERSON] на підставі вказаного договору Миколаївськім міжміським бюро технічної інвентаризації в особі його Очаківської міської філії зареєстроване право власності на гараж з оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1325302 від 26.08.2003р. (а. с. 6). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будівлю міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за власним клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved