Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

19 листопада 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , територіальної громади\~міста Южноукраїнська\~в особі\~Южноукраїнської міської\~ради Миколаївської\~області про\~визначення додаткового\~строку тривалістю\~чотири місяці\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~після смерті\~матері [PERSON] ,\~померлої [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , про що він дізнався у вересні 2018 року, оскільки протягом останніх десяти років мешкає у м [ADDRESS] . Матір проживала сама у м.Южноукраїнську Миколаївської області. Його молодший брат [PERSON] не повідомив про смерть та поховання матері, тому не був присутнім на похованні матері і дізнався про це у жовтні 2018 року. Після смерті матері залишилась спадщина - квартира [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом є три сина померлої, саме він, [PERSON] , [PERSON] Він не міг у встановлений законом строк звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть матері та мешкає протягом тривалого часу за межами Миколаївської області, вважає причини пропуску вказаного строку поважними. 13 листопада 2018 року звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, нотаріусом йому було повідомлено, що строк прийняття спадщини пропущений. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом через залишення спадкодавця у безпорадному стані. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що його мати [PERSON] , маючи трьох синів, проживала самостійно в м.Южноукраїнську. Після перенесення двох інсультів у неї погіршився фізичний та психологічний стан, втрачаючи пам`ять вона блукала містом, втратила документи, потребувала медичної допомоги. У зв`язку з цим він у 2013 році забрав мати до себе в м.Вознесенськ на постійне проживання, відновив документи, опікувався нею, займався лікуванням, в тому числі у лікаря-психіатра. Інші сини [PERSON] та [PERSON] за п`ять років відвідали матір лише один раз і відмовилися доглядати за нею. В силу специфіки хвороби [PERSON] була визнана судом недієздатною, опікуном було призначено його - [PERSON] , який разом зі своєю сім`єю доглядав матір до смерті. Посилаючись на те, що його брат [PERSON] , будучи здоровою працездатною людиною та мав можливість опікуватись матір`ю, забрати її до себе або проживати разом з нею, однак достовірно знаючи про її безпорадний стан з 2014 року не цікавився нею, ухилився від надання матеріальної та фізичної допомоги, жив власним життям, протягом тривалого часу не згадував про матір. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Додатково пояснив, що мати не потребувала допомоги, не була психічно хворою, тривалий час вона не спілкувалась з [PERSON] , як би знав, що [PERSON] поїхав до Польщі, то забрав би матір. Вважає, що матір вбили, оскільки та намагалась втекти, а її утримували насильно. Відвідував матір у Вознесенську двічі, на той час умови проживання матері були нормальні, допомогу на тримання матері не надавав, оскільки [PERSON] був матеріально забезпеченим, а також допомоги на утримання матері не просив. Намагався телефонувати [PERSON] , але його номер не відповідав, номера телефону дружини [PERSON] , в нього не було. Про смерть матері дізнався від [PERSON] в кінці 2018 року, на той час працював та проживав в Києві. Представник позивача [PERSON] пояснила, що позивач не знав про смерть матері, що свідчить про поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини і просить надати додатковий строк тривалістю чотири місяці. Зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки її довіритель не знав про тяжкий стан здоров`я матері, як би знав, то забрав її до себе. Відповідач [PERSON] позов визнав. Йому та родичам не повідомили про смерть матері. Вважає, що мати не потребувала допомоги, оскільки вона отримувала пенсію, квартиранти сплачували за оренду її квартири в м.Южноукраїнську. Крім того, [PERSON] позичав у матері три тисячі доларів США. Мати просила його забрати у 2016 році, але він станом на 2016 рік пересувався за допомогою милиць, йому потрібні були гроші на операцію, тому не міг забрати матір до себе, а [PERSON] на той час працював в різних містах. Представник відповідача [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просила задовольнити повністю. Повідомила, що [PERSON] перенесла 2 інсульти і в 2013 році за рекомендацією лікаря [PERSON] забрав мати [PERSON] проживати до себе у м.Вознесенськ. Позивач знав про хворобливий стан матері, оскільки двічі відвідував її, знав про її похили вік, але жодним чином не допомагав їй, не цікавився її життям. [PERSON] , як опікун, мав можливість продати спірну квартиру ще за життя спадкодавця. Законодавством не заборонено виїжджати за кордон опікуну, в тому числі з метою працевлаштування. На момент смерті [PERSON] [PERSON] працював у Польщі, а [PERSON] у Києві. На її думку, позивачем не наведено поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини. Представник відповідача за первісним позовом територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності. Вислухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в місті Вознесенську Миколаївської області померла [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) /а.с. 9, 78/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] . Дітьми померлої є [PERSON] /а.с.5/, [PERSON] /а.с.77/ та [PERSON] , про що не заперечують сторони, а тому можуть бути спадкоємцями за законом. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся лише один спадкоємець [PERSON] . Позивач за первісним позовом [PERSON] встановлений законом строк пропустив, що підтверджується письмовими роз`ясненнями нотаріуса /а.с.10/ та поясненнями сторін. Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першою\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті\~1269, частини першої статті\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з\~положеннями\~статті 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил\~\~частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини\~позивач за первісним позовом зазначив неповідомлення братом про смерть матері. При цьому в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] перед смертю проживала разом з сім`єю молодшого сина [PERSON] , де отримувала догляд, тоді як [PERSON] особисто підтвердив, що не спілкувався з матір`ю та братом [PERSON] Інших причин поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не надав. Згідно постанови Верховного Суду №161/9998/17 від 17.04.2019 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду №761/794/15-ц від 25.04.2019 року. Аналізуючи статтю 1272 Цивільного кодексу України в цілому, можна встановити, що у випадку пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини фактично спір виникає між спадкоємцями, що подали заяву, і спадкоємцями, що вчасно не звернулись із заявою. Таким чином у даній справі належним відповідачем є лише [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою в аспекті\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відношення позивача за первісним позовом до рідної матері, а саме те, що він тривалий час не цікавився життям найближчого родича, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Разом з тим, при розгляді вимог зустрічного позову про усунення [PERSON] від спадкування суд вважає необхідним ретельно дослідити його дії стосовно матері. Так, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що його брат з 2014 року не цікавився долею матері, залишив її у безпорадному стані, ухилявся від надання допомоги. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона відпивідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра сторін, пояснила, що дізналась про смерть тітки [PERSON] у жовтні чи у листопаді 2018 року і зателефонувала позивачу. [PERSON] сестрам померлої та племінникам не повідомив про смерть. У [NUMBER] або 2016 році [PERSON] та [PERSON] запрошували піти з ними до [PERSON] , але вона на той час проживала в м [ADDRESS] . [PERSON] [PERSON] якось повідомила їй, що [PERSON] тікала, і тому зробила висновок, що остання не бажала проживати у [PERSON] Номеру телефону [PERSON] в неї немає, але місце її проживання відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що у грудні\~2013\~року вони з [PERSON] , за рекомендацією лікаря, забрали мати [PERSON] [PERSON] , оскільки після двох інсультів та потребувала сторонньої допомоги, погано ходила та погано розмовляла, а інші сини не хотіли її забирати. Навесні 2014 року [PERSON] та [PERSON] приїжджали до матері в гості, і бачили, що права рука в неї не функціонувала. Про смерть [PERSON] повідомила [PERSON] , оскільки номерів телефонів інших родичів не було. Родичі її у м.Вознесенську не відвідували. Розлучилась з [PERSON] у лютому 2019 року. Свідок [PERSON] , сусідка [PERSON] , пояснила, що [PERSON] та [PERSON] перевезли до себе мати [PERSON] приблизно у 2013 році, вона іноді доглядала вдома бабу за проханням [PERSON] . Баба погано розмовляла, не пам`ятала свого імені, погано орієнтувалась. Навесні 2014 року до [PERSON] приїжджали 2 брати. Свідок [PERSON] , сусід [PERSON] , пояснив, що у [PERSON] вдома у м.Вознесенську жила стара мати, яка на вигляд була із затримкою реакцій. Якось до [PERSON] приїжджали двоє чоловіків, [PERSON] сказав, що це його брати. На момент смерті його вдома не було. Свідок [PERSON] також пояснила, що є сусідкою [PERSON] , з яким жила хвора матір, у безпорадному стані. Вона тікала з дому, не орієнтувалась на місцевості, погано розмовляла, до неї часто приїздили лікарі. Одного разу до [PERSON] приїжджали два брати. Свідок [PERSON] зазначив, що у його сусіда [PERSON] приблизно чотири роки тому оселилась мати, яку перевезли з м.Южноукраїнську. Мати відповідача не могла доглядати за собою, погано розмовляла. У 2014 році бачив, що до [PERSON] приїжджали, як він потім дізнався, брати. [PERSON] проживала в окремій кімнаті. Всі свідки\~стверджували,\~що бачили,\~як [PERSON] та [PERSON] приїжджали до матері, зазначили лише рік приїзду 2014-й і один візит, але об`єктивно не могли знати усе, що відбувається у сусідів. Стосовно матеріальної допомоги жоден свідок пояснень не надав. Суд приймає до уваги письмові докази, а саме рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання [PERSON] недієздатною та призначення опікуном [PERSON] /а.с.125/, медичну документацію КП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» /а.с.128-132/, а також документи на поховання, видані на ім`я [PERSON] /а.с.134-135/. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] протягом тривалого часу до моменту своєї смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку в повному обсязі отримувала від сім`ї [PERSON] Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] потребувала додаткової допомоги ще й від відповідача за зустрічним позовом, а також того, що відповідач ухилявся від надання такої допомоги. Тлумачення частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~свідчить, що для усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Встановивши, що в сукупності відсутні умови, передбачені частиною п`ятою\~статті 1224 ЦК України,\~для усунення\~ [PERSON] від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed