Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

18.09.2020р. позивачка звернулась до суду з цим позовом, який мотивує тим, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] . Вона не одружена, інших дітей не має, на даний час мешкає сама за адресою: [ADDRESS] , є непрацездатною особою в силу інвалідності 2 групи, розмір її пенсії становить 2100,00грн., інших джерел доходу немає. В силу наявності у неї хронічного захворювання вона перебуває на диспансерному обліку в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» і потребує щоденного прийняття лікарських засобів. Також у неї влітку 2020р. виявлено гінекологічне захворювання, яке також потребує вартісного лікування. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй навіть необхідного мінімуму проживання - придбання продуктів харчування, предметів гігієни, оплату житлово-комунальних послуг, придбання ліків та інше лікування. У зв`язку з цим вона вимушена звернутись до суду з цим позовом, оскільки добровільно будь-яку матеріальну допомогу її син [PERSON] їй не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно. Ухвалою суду від 30.09.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом. Ухвалою суду від 22.10.2020р. до участі у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучена [PERSON] .. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додатково пояснила, що вона з 1985р. страждає на психічне захворювання, через що в 1994р. їй безстроково встановлена 2 група інвалідності. Через це захворювання вона щомісяця відвідує лікаря, отримує рецепти на необхідні їй для підтримання свого стану здоров`я ліки. Кожного дня їй рекомендовано прийняття заспокійливих, снодійних та інших препаратів. На придбання цих ліків вона витрачає щомісяця десь 300-500грн. Також вона потребує вартісного лікування через виявлене гінекологічне захворювання, зараз проходить курс підтримуючого медикаментозного лікування. ЇЇ єдиним доходом є пенсія по інвалідності, якої не вистачає на забезпечення усіх її першочергових життєвих потреб. До літа 2020р. вони мешкали разом з родиною сина і, незважаючи на окремі бюджеті, вона іноді отримувала від сина та його родини посильну матеріальну допомогу та піклування. Після розлучення сина вона залишилась в квартирі сама і її матеріальне становище значно ускладнилось, що і стало підставою звернення її до суду з цим позовом. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Александров О.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та пояснили, що відповідач не заперечує свого обов`язку надавати матері матеріальну допомогу, але з урахуванням того, що з нього вже стягнуті аліменти на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку, він не погоджується з визначеним матір`ю розміром аліментів - 1/4 частина, згоден платити 1/6 частину. Також відповідач офіційно працює в ПАТ «МК «Запоріжсталь», його середньомісячний чистий дохід становить приблизно 15тис. грн.. Просять позов задовольнити частково. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ст.51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд встановив, що позивачка [PERSON] , [INFO] ,, є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] . Обидва зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач за цією адресою фактично не проживає. Позивачка [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває та інших дітей, крім відповідача, не має. Згідно з довідкою МСЕК №152689 [PERSON] 02.11.2010р. повторно встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням безстроково. Згідно з довідкою КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» від 18.08.2020р. [PERSON] перебуває під спостереженням лікаря-психіатра з 1985р., останній раз оглядалась 13.08.2020р. Діагноз - резидуальна шизофренія з вираженим змішаним дефектом. Має 2 групу інвалідності за цим захворюванням. Рекомендовано прийом підтримуючого лікування: ріспаксол 4мг. 1/2п. вранці та ввечері, азапін 100мг. 1п.ввечері. Згідно з протоколом УЗС органів малого тазу від 15.07.2020р., у [PERSON] виявлені УЗ ознаки міоми та ендометріоза тіла матки, яєчників та ендометрія, цервицита, ендометріоза шийки матки, ектазія вен малого тазу, рекомендована консультація гінеколога. За проведення цього дослідження позивачка сплатила 390,00грн.. Позивачка [PERSON] є пенсіонеркою за інвалідністю та за період з квітня по вересень 2020р. отримала пенсію в щомісячному розмірі 2100,00грн. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2017р. На даний момент шлюб розірвано за рішенням суду. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом ЄУН 337/3025/20, 2-н/337/694/2020, виданим 29.07.2020р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.07.2020р. і до повноліття. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що за змістом ст.202 СК України обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). Крім того, у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Так, суд встановив, що позивачка є непрацездатною особою в силу встановлення інвалідності 2 групи, отримує пенсію за інвалідністю в щомісячному розмірі 2100,00грн., інших джерел доходу немає, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, інших дітей, крім відповідача, не має, проживає на даний момент сама в квартирі, яка належить їй на праві власності. Також судом встановлено, що в силу наявності хронічного захворювання позивачка [PERSON] тривалий час перебуває під спостереженням лікаря-психіатра, періодично проходить огляди, потребує постійного медикаментозного лікування, несе витрати на придбання призначених препаратів, які, на думку суду, є постійними і неминучими. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою письмовими документами, які суд вважає належними і допустимими. Підстав сумніватися в достовірності цих доказів у суду немає. Крім того, суд враховує, що зазначені вище обставини визнані відповідачем [PERSON] і ним не заперечуються. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка [PERSON] як непрацездатна особа, через тривале хронічне захворювання та необхідність постійного неминучого лікування, неможливість забезпечення усіх життєвих потреб за рахунок лише пенсії, яка є єдиним джерелом її доходу, потребує сторонньої матеріальної допомоги від свого сина [PERSON] . Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує, як вищевикладені обставини, так і те, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має регулярний дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі 15 тис.грн., на даний момент не одружений, має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за судовим рішенням сплачує на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини свого заробітку. Враховуючи зазначене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80грн. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання.

Outcome: partial