Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

17 травня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено та передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Заявники звернулися до суду із заявою про визнання їхнього сина [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення їхнього спільного опікунства над ним, мотивуючи заяву тим, що він внаслідок хронічного психічного розгляду не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Ухвалою судді від 18 травня 2018 року заяву залишено без руху, на виконання якої заявником 25 травня 2018 року подано заяву у новій редакції з додатками /а. с. 10-11/. 29 травня 2018 року ухвалою судді відкрито у справі провадження та призначено до судового розгляду /а. с. 26/. Ухвалою суду від 25 червня 2018 року у справі призначено судову психіатричну експертизу, на вирішення якої постановлено питання: Чи хворіє [PERSON] на психічне захворювання чи інший хронічний, стійкий психічний розлад? Чи може [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними? Чи потребує [PERSON] постійної опіки? /а. с. 40-42/. 04 липня 2018 року присяжний [PERSON] направив на електронну адресу суду письмово викладену свою окрему думку щодо призначення судової психіатричної експертизи та подав аналогічну окрему думку через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян /а. с. 46-55, 58-66/. 18 жовтня 2018 року з експертної установи - Київського міського центру судово-психіатричної експертизи - до суду повернулася цивільна справа з висновком експерта № 682 від 18 жовтня 2018 року /а. с. 140-142/. Ухвалою судді від 14 листопада 2018 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду /а. с. 149/. У судовому засіданні заявники заяву підтримали та просили суд задовольнити її, з підстав наведених у ній. Представник заінтересованої особи також підтримала заяву про визнання [PERSON] недієздатним, враховуючи висновок комісії. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги., що визначено частиною третьою ст. 296 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз'ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини першої ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша ст. 40 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов'язаних зі станом його або її психічного здоров'я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров'я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов'язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у Територіальному медичному об'єднанні «Психіатрія» з 2015 року з діагнозом F 20.09, шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, відповідно до епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 8350 /а. с. 18/. Заявники є батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 квітня 2000 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві /а. с. 9/. Заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - заявників у справі, його опікунами, у разі визнання останнього недієздатним. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявники є працездатними особами, батько працевлаштований, утримує родину, мати доглядає сина, не працює, за станом здоров'я обоє можуть бути опікуном. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 682 від 18 жовтня 2018 року, підекспертний [PERSON] страждає на розлади психіки: шизофренію параноїдальну, безперервний тип перебігу, дефектний стан (шифр по МКХ-10: F 20.0), тобто за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він потребує призначення над ним опіки /а. с. 141-142/. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] - особа, про визнання якої недієздатною подано заяву, страждає на параноїдальну шизофренію, безперервного типу перебігу, дефектного стану (шифр по МКХ-10: F 20.0), не здатний керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, потребує встановлення над нею опіки. Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя [PERSON], про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимогам законності, передбачених статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON], [INFO], недієздатною. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п'ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved