Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

19.06.2019 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказала, що згідно судового наказу [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відмітила, що у зв`язку із навчанням і розвитком сина збільшилися витрати на його утримання. Просила змінити розмір стягуваних аліментів, визначивши їх в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. В поданій до суду заяві вона та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із письмової згоди позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із письмовими доводами позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач є батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. Син [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] , позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні, що підтверджується даними довідки в.о. старости сіл Мокроволя, Жемелинці, Окіп №676 від 05 червня 2019 року. Згідно судового наказу Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2012 року №2201/1240/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] , позивачки по справі, стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 вересня 2012 року і до досягнення ним повноліття. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні із позивачем зобов`язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи вищевикладене, чинним законодавством передбачена можливість зміни способу присудження аліментів, а саме зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При вирішенні справи, суд враховує те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачкою розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», а також розмір стягуваних аліментів та з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При винесенні рішення суд враховує, що син потребує більшого догляду та матеріальних затрат у звязку із збільшенням потреб в навчанні, розвитку, позивачка самостійно його утримує та забезпечує. Суд також враховує, що відповідач працездатний, не позбавлений можливості працювати на роботі з більш високим заробітком або отримувати додаткові доходи. Заперечень відносно стягнення з нього аліментів не надав. Враховуючи викладене,

Outcome: partial