overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

17 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2012 року, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. На теперішній час шлюб між сторонами не розірвано, але сторони мешкають окремо. Позивач [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO] до досягнення трьохрічного віку. Відповідач не працює, в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відмовляється. Позивач просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2012 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис № 2 (а.с. 4). Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні (а.с. 2,3). На теперішній час шлюб між сторонами не розірвано, але сторони мешкають окремо (а.с. 3). З урахуванням вимог ст. ст. 82-84 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дружини, ураховуючи стан здоров'я відповідача - не є інвалідом, є працездатною особою, ураховуючи матеріальне становище позивачки, суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

17 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та визнання таким, що втратив право на житло. Мотивуючи позовну заяву тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] є її колишнім зятем. Однак на даний час за вищевказаною адресою він не проживає і в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутність на адресу суду не надходило. Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області свого представника в судове засідання не направило, попередньо надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та просили відмовити в частині позовних вимог про зобов'язання зняти з реєстраційного обліку (а.с.21). Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, вважає за можливе відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу без участі відповідача з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу від 06.07.2009 року та витягом з державного реєстру правочинів від 06.07.2006 року №3518294 (а.с.11-12). Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] з 11.01.1997 року зареєстрована за вищевказаною адресою. Крім того, за даною адресою також зареєстрований і відповідач [PERSON]. Також було встановлено, що [PERSON] жодного дня з моменту реєстрації не проживав за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом Враховуючи встановлені судом факти та відповідні їм відносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

17 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 10 червня 2006 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Позовні вимоги мотивуючи тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, вони зовсім різні по характеру люди, вних різні погляди на життя, в сім»ї виникали сварки. Шлюб носить формальний характер, зберегти сім»ю не можливо. Примирення просить не надавати, оскільки воно неможливе. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], якого просить залишити на її вихованні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов»язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10 червня 2006 року укладено шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції України в Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 241 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, на даний час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Отже, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. У шлюбі у сторін [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], що видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачево Мукачівського міськрайонного управління юстиції (а.с. 6) та який проживає разом з матір»ю [PERSON], що не заперечувалося сторонами у процесі розгляду справи. Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку становить: 243,60 гривень витрат зі сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 03 січня 2006 року Кудрявцівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області. Від шлюбу дітей не має. Подружнє життя не склалося через різницю в поглядах на сімейне життя, тому подальше спільне життя стало суперечити його інтересам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, зазначив, що шлюб з відповідачем зареєстровано 03 січня 2006 року. Стосунки з відповідачкою ускладнилися, любов та повага пройшли, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 січня 2006 року, про що складено Кудрявцівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області відповідний актовий запис за № 01 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. - (а.с. - 3). Спільне життя подружжя не склалося через різницю в поглядах на сімейне життя, між сторонами відсутня повага та взаєморозуміння, внаслідок чого між ними часто виникали сварки, в їх сім`ї склався несприятливий психологічний клімат, а тому сторони не проживають разом з листопада 2013 року. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, оскільки позивач співмешкає з іншою жінкою, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. Сторони вказали на відсутність спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні сторони не виявили бажання зберегти шлюб, розривають шлюб: позивач вдруге, а відповідач вперше. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

17 березня 2014року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 вересня 2006року [PERSON] надано [PERSON] розписку, у якій він вказує про одержання ним коштів в сумі 220000,00 гривень на придбання квартири, які зобов'язувався повернути до 15 вересня 2011року. Станом на час звернення до суду кошти відповідачем позивачу не повернуто. Незважаючи на неодноразові усні звернення позивача до відповідача останній ухиляється від повернення коштів. В подальшому позивач, не змінюючи підстала та предмету позову, уточнила позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 340000,00гривень боргу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Вказав, що на час розгляду справи судом відповідач борг не повернув. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав, однак пояснив, що через важке матеріальне становище на даний час немає можливості повернути кошти. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та його слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, з долучених до матеріалів справи розписок від 15 вересня 2006року, 15 березня 2014року, 28 березня 2014року вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошову суму в розмірі 340000,00гривень, яку зобов'язувався повернути до 31 березня 2014року. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що ні на вказані в розписках строки, ні на час розгляду справи судом відповідач вказаних сум грошей позивачу не повернув. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі вищенаведеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови договору позики, не повернув позивачу гроші на загальну суму 340000,00гривень, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 31 жовтня 2003 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 31 жовтня 2003 року виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 7. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено з [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11.05.2013 померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка (пай), яка розташована на території Біликівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не знав про наявність заповіту. Позивач у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, при цьому відповідачем до суду подана заява про розгляд справи у відсутність, позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 11.05.2013 померла [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входили належне їй майно: земельна ділянка (пай), яка розташована на території Біликівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як [PERSON] з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини. Тому, суд вважає необхідним визначити позивачу додаткові три місяців для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені, позивач позов підтримала, а відповідач позов визнав, просили справу розглядати без їх участі, про що подали письмові заяви. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2012 року (а.с. 3). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони від шлюбу спільних дітей не мають, подружнє життя у них не склалося, припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, позивач поновлювати їх не має наміру, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1985 року. Шлюб було зареєстровано в виконкомі Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 94. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини були припинені з липня 2013 року, в зв'язку з тим, що в них різні характери та різні погляди на життя, втратили взаєморозуміння. Вважає, що при сформованих взаємовідносинах подальше збереження сім'ї неможливо, на примирення не згодна. Суперечок про розподіл майна немає. Позивач в судове засідання не з*явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез'явившихся сторін, на підставі доказів що маються в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд знаходить заявлений позов обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 27 липня 1985 року. Від сумісного шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки липня 2013 року через те, що в них різні характери та різні погляди на життя, втратили почуття поваги та любові один до одного. Суперечок про розподіл майна немає. З'ясувавши фактичні взаємини сторін, що втратили почуття любові і поваги один до одного, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Одночасно суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача і після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте в шлюбі - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2010 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний, фізично здоровий, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та пояснив, що згоден сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей у заявленому нею розмірі. Допитавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2010 року. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання неповнолітніх дітей, які після припинення відносин між сторонами, проживають з позивачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В зв'язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує стан здоров'я дітей, її вік та її матеріальне становище, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, фізично здоровий, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має, тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в заявленому розмірі - в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17 березня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved