Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

19.04.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь винагороди за договором про надання юридичних послуг, який укладено в усній формі 13.04.2016 року, в сумі 54381 грн 60 коп., а також та 640 грн у відшкодування сплаченої суми судових витрат. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні; відповідач позов не визнав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин першої, третьої статті 10 ЦПК України (далі - ЦПК) судочинство в цивільних справах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач стверджує, що 13.04.2016 року сторони уклали між собою усний договір на підставі якого вона надавала відповідачеві юридичні послуги, пов'язані з представництвом його інтересів у судах при розгляді цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відповідача та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредитної лінії від 16.07.2008 № 941/7-80. За твердженням позивача, сторони домовилися про те, що за результатом судового розгляду справи відповідач сплатить їй гонорар у розмірі 10% від суми, на яку рішенням суду буде зменшено заборгованість. В зв'язку з тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.06.2016 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково, а з відповідача стягнуто заборгованість, що на 30000 доларів США є меншою від суми, що була заявлена до стягнення банком, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй винагороду в сумі 3000 доларів США, з якої 1000 доларів США вона вже отримала. Втім, твердження позивача про укладення з відповідачем договору про надання юридичних послуг за плату повністю спростовуються приєднаною до справи копією довіреності від 13.04.2016 року, якою відповідач уповноважив позивача на представництво його інтересів у судах України на безоплатній основі (а. с. 5). Крім того, за приписом статті 56 ЦПК правову допомогу в судах може надавати лише особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надання правової допомоги; особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Отже, виходячи з наведених положень ЦПК, позивач має право надавати правову допомогу на платній основі, лише за умови підтвердження наявності в неї юридичної освіти та реєстрації в органах ДФС України як особи, що здійснює підприємницьку діяльність з надання юридичних послуг, та лише після постановлення судом ухвали про допуск до участі в справі в якості особи, що надає правову допомогу. Втім, відповідач не надала суду докази наявності в неї юридичної освіти, законного права здійснення комерційної діяльності з надання юридичних послуг і, таким чином, не підтвердила наявність у неї права на здійснення комерційної діяльності з надання послуг у сфері права. Крім того, позивач не довела, що була допущена судом до участі в справі саме в якості особи, що надає відповідачеві правову допомогу, а не в якості його представника, тому як обсяг процесуальних повноважень вказаних учасників процесу є різним. Позивач не доказала і сам факт надання нею відповідачеві юридичних послуг, що останній категорично заперечує. Приєднана до справи копія розписки про передачу відповідачем позивачеві 1000 доларів США в якості розрахунку за послуги представництва його інтересів у суді, не спростовує наведені висновки суду та не впливає на вирішення цієї справи, оскільки не підтверджує ані факту укладення сторонами договору про надання юридичних послуг, ані фактичного надання цих послуг. За таких обставин, пред'явлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed