Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

17 березня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 9 жовтня 1998 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (актовий запис № 8), в період якого у сторін народилися сини : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких після розірвання шлюбу, вона просила суд залишити на їй виховання та залишити їй прізвище «[PERSON]», посилаючись на те, що між подружжям, спільне життя не склалося у зв'язку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя з відповідачем, з яким вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння, внаслідок чого, з лютого 2016 р. вони не піклуються один про одного, кожен веде самостійне домогосподарство, і на сьогодні їхній шлюб носить формальний характер, а спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам та правам їхніх дітей. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, особисто під розписку, однак надіслала на адресу суду свою письмову заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити, та у зв'язку з тяжким станом здоров`я свого сина і не можливістю приймати участь в судових засіданнях просила суд, слухати справу без її присутності та не надавати строку на примирення з відповідачем (а.с. 15,19). Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, стверджуючи, що бажає зберегти сім`ю. Заслухавши думку відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, сторони зареєстрували свій шлюб 9 жовтня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.10.1998 р., виданого Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (актовий запис № 8), в період якого у сторін народилися сини : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 4,9,10). З матеріалів позову вбачається, що спільне життя у подружжя не склалося у зв'язку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя, позивачка з відповідачем втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння, внаслідок чого, з лютого 2016 р. вони не піклуються один про одного, кожен веде самостійне домогосподарство, і на сьогодні їхній шлюб носить формальний характер, а їхнє спільне проживання неможливе і буде суперечити правам позивачки та правам їхніх дітей. У своїй письмовій заяві н адресу суду, позивачка просила суд, не надавати їм строку на примирення з відповідачем. Суд встановив, що на сьогодні, сторони фактично припинили будь-які шлюбні відносини. У відповідності зі ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено - особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після реєстрації шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до приписів ст.ст. 151-153,155,157 СК України - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам та обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. При таких обставинах, враховуючи категоричну позицію позивачки, викладену її письмовій заяві стосовно її наполегливого бажання на розірвання шлюбу без надання строку на примирення з відповідачем, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам та свободам позивачки, дітей сторін та моральним засадам суспільства, а тому на думку суду, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. В той же час, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині залишення позивачці після розлучення на виховання дітей, враховуючи, що позивачкою не було надано суду висновку органу опіку та піклування щодо доцільності такого виховання особисто позивачкою без участі батька дітей, який бажає виховувати своїх синів на рівні з позивачкою, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 151-153,155,157 СК України, не надавши суду жодної підстави такої вимоги або належного підтвердження того, що відповідач, як батько дитини, не здатний виховувати своїх синів чи приділяти їм батьківське піклування та турботу, або ухиляється від виховування своїх синів, старшому з яких [PERSON] вже є повних 17 років. Також, з урахуванням вимог ст. 113 СК України, суд вважає, відмовити у задоволенні позову в частині залишення позивачці після розірвання шлюбу прізвища чоловіка «[PERSON]», так як позивачка після розірвання шлюбу має право за Законом і надалі іменуватися цим прізвищем, яке вона не просить змінити на своє дівоче прізвище.

Outcome: partial