overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 22 грудня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач, посилаючись на те, що вони з відповідачем з лютого 2016 року не проживають, не ведуть спільного господарства, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах про розірвання шлюбу наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22 грудня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-СР №147956 від 08 серпня 2017 року. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач спільно з відповідачем з лютого 2016 року не проживає, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 28 жовтня 1995 року; шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Баглійської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 282. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з квітня 2017 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 28 жовтня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Баглійської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 282 (л.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (л.с. 4). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з квітня 2017 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 27 грудня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 718. Від шлюбу мають двох дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З січня 2017 року вони стали жити окремо, спільне господарство не ведеться. Спільне життя між ними не склалось у зв'язку з тим, що вони не зійшлись характерами і мають різні погляди на сімейне життя та подружню вірність, шлюбні відносини фактично припинені. За наведених обставин подальше збереження шлюбу, примирення та спільне проживання неможливі. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 718. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2017 року у звязку тим, що вони не зійшлись характерами і мають різні погляди на сімейне життя та подружню вірність. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 11 серпня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №506. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 11 серпня 2006 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №506. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною трьох років. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем. В теперішній час доходів позивача не вистачає для свого утримання та для утримання дитини. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву у які просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] № 560192, копією свідоцтва про шлюб № 273722, довідкою № 330 від 17.09.2017 року. Сторони в досудовому порядку не дійшли згоди щодо способу та порядку утримання дружини. Доходів позивача в теперішній час недостатньо для свого самостійного утримання. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на таке утримання має жінка і в разі розірвання шлюбу. Тобто, законом встановлено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від її матеріального становища, та закон не пов'язує таке право з перебуванням жінки у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозвязку, з урахуванням вимог позивача, яка просить стягнути аліменти у частці від доходу відповідача, визнання позову відповідачем,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 28.02.2008 року, про що було зроблено актовий запис № 220. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з січня 2017 року, спільне господарство не ведеться. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28 лютого 2008 року, про що було зроблено актовий запис № 220 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, що підтверджено дослідженими судом доказами. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 640,00 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що після смерті 29 березня 2013 року матері [PERSON] вона є єдиним спадкоємцем за заповітом від 10.05.2011 року. Встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини пропустила, оскільки постійно проживала за межами Ратнівського району, через юридичну необізнаність вважала, що прийняла спадщину шляхом догляду за житловим будинком, зберігання документів матері. Просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю в один місяць. У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та, відповідно, позивач - про підтримання позовних вимог, відповідач - про їх визнання. Позов підлягає до задоволення. Судом установлено, документально підтверджено, що [PERSON] 10 травня 2011 року все належне їй майно заповіла позивачу у справі. Згаданий заповіт посвідчено секретарем Межиситівської сільської ради Ратнівського району Волинської області і зареєстровано в реєстрі за №94. Як вбачається із свідоцтва про смерть, 29 березня 2013 року [PERSON] померла. З цієї дати згідно із ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина на належне їй майно. У силу ст.1223 ЦК України позивач має право на спадкування як особа, визначена у заповіті. Позивач ні шляхом проживання із спадкодавцем, як цього вимагає ст.1268 ЦК України, ні шляхом звернення із відповідною заявою у шестимісячний строк з часу смерті спадкодавця відповідно до ст.1269 цього Кодексу спадщину не прийняла, про що свідчить лист нотаріуса від 11.08.2017 №93/01-16. У встановлений ст.1270 ч.1 ЦК України строк позивач до нотаріальної контори не звернулася, оскільки, як вбачається із позовної заяви, вважала, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в користування спадковим майном, зберігання документів матері. Відповідно до ст. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин суд з огляду на визнання позову відповідачем, враховуючи відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON],

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина на період його навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач і відповідач є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO]. На час навчання позивач перебуває на утриманні своєї матері, стипендію не отримує, працювати самостійно не має можливості через денну форму навчання, потребує матеріальної допомоги. Батько кошти на його утримання в добровільному порядку, не надає. Відповідач позов визнав, згідно заяви. Дослідивши надані докази, суд встановив таке. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до Довідки ЖКП ММР «Південь» ЖЕК №14 виданої за № 2414 від 09.08.2017 р. вбачається, що [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], разом з сином [PERSON] та іншими членами родини. Згідно Довідки, виданої Чорноморським національним університетом імені [PERSON] від 07.08.2017 р. за № 2/1-10-989, [PERSON] є студентом ІІ курсу, «Бакалавр» денної форми навчання вказаного навчального закладу, термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Денис навчається на контрактній основі, державну стипендію не отримує. 01 вересня 2016 року між Чорноморським націоналами університетом ім. Петра Могили та [PERSON], яка замовляла освітні послуги для [PERSON], був укладений договір № 411/16 про надання освітніх послуг. Відповідно до п. 5.2 Договору загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання 2016 року - 2020 року становить 35 800 грн. 00 коп. Через навчання сина за денною формою на платній основі позивач несе витрати на оплату житла, продукти харчування, одяг та інші, пов`язані з навчанням сина. Відповідач матеріальну допомогу на утримання позивача не надає. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому має бути враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, тощо. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо сина, аліменти стягуються на період навчання повнолітнього в університеті, син сторін навчається на денній формі навчання, стипендії не отримує, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON], яким просила розірвати зареєстрований шлюб із відповідачем. Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2012 року. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільного господарства не ведуть. Від повивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2012 року. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені. Спільного господарства сторони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 вересня 2009 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, сімейні стосунки припинилися, сумісне господарство не ведеться понад півроку, шлюб фактично розпався. Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюб, після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем, взятим нею у шлюбі. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON]В, та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії 1-ФП № 049610 від 12 вересня 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-ФП № 224331 від 05 лютого 2015 року. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved