Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

18 квітня 2016 року представник позивача, - Виконкому Дзержинської районної у місті ради, звернувся до суду із вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно з діючим законодавством України до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності. Також до повноважень виконкомів районних у місті [PERSON] рад належать повноваження щодо контролю за належною експлуатацією житлового фонду та надання допомоги громадянам, які мають потребу в житлі. Здійснюючи вказані повноваження, виконкомом Дзержинської районної у місті ради встановлені нижчезазначені факти. Так, представник позивача вказував на те, що на реєстраційному обліку у кімнатах №№439, 440 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, знаходяться відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Кімната не приватизована та не є приватною власністю відповідачів. Зазначав, що у лютому 2014 року у гуртожитку створено обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1». Відповідачі тривалий час у приміщенні фактично не мешкають, їх місце перебування невідоме, будь-яка інформація про них відсутня. Оплата за комунальні послуги не виконується, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за спожиті енергоносії. Зазначені факти підтверджуються актом і довідками ОСББ «Домнобудівників 2-1» від 31 березня 2016 року. На підставі вищевикладеного просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.21). Відповідачі до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.22). Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи із наступного. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. З наявної в матеріалах справи копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вбачається, що обслуговування гуртожитку в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області знаходиться в компетенції ОСББ «Домнобудівників 2-1» (а.с.6). З довідки №739 від 31 березня 2016 року, виданої ОСББ «Домнобудівників 2-1», вбачається, що відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], значаться зареєстрованими за адресою: [INFO], корпус №1, кімнати №№439, 440, та в квартирі мешкають квартиранти (а.с.3). З довідки №24 від 31 березня 2016 року, виданої ОСББ «Домнобудівників 2-1», вбачається, що заборгованість по комунальним платежам, котрі нараховуються на кімнати №№439, 440 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, складає 1818,12 гривень (а.с.4). З акту №23 від 31 березня 2016 року, складеного мешканцями корпусу №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, завіреного паспортистом та головою правління ОСББ «Домнобудівників 2-1», вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], не мешкають в кімнатах №№439, 440 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з 2014 року по теперішній час. За вказаною адресою мешкають квартиранти (а.с.5). Так, представник позивача посилаючись на положення ст.ст.71, 72 Житлового кодексу Української РСР, просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, кімнатами №№439, 440 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, так як вони понад встановлений законом термін без поважних причин не проживають в спірних кімнатах, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, обов'язки по сплаті комунальних послуг не несуть. Відповідно до ст.ст.47 - 48 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством. Відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст.405 ЦК України). Таким чином відповідачі понад встановлений законом термін без поважних причин не проживають в спірних кімнатах, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, обов'язки по сплаті комунальних послуг не несуть. Поважні причини відсутності відповідачів в спірних кімнатах понад встановлені строки судом не встановлено. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що дійсно відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають в кімнатах №№439, 440 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, більше встановленого законом строку без поважної причини, при цьому є зареєстрованими в них, чим чинять перешкоди у поліпшенні житлових умов та отримання житла у гуртожитку іншим особам, крім того накопичується заборгованість за житлові послуги, тому суд вважає за доцільне визнати відповідачів такими, що втратили право на користування даними кімнатами. Крім того, оскільки до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловими фондами комунальної власності та надання житла, що належить до комунальної власності, розташованого на території району, у тому числі і кімнат у гуртожитках, то суд вважає виконком Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу належним позивачем по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для подальшого зняття останніх з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору у розмірі 1378,00 гривень (а.с.8). На підставі викладеного, та

Outcome: approved