overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

18.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18.07.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 894. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 18.07.2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Проживали разом до вересня 2019р., після чого спільне проживання було фактично припинено. З вересня 2019р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Між позивачем та відповідачем втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Спільне життя з відповідачем не склалося в зв`язку з втратою почуття любові, різними поглядами на життя, різними інтересами, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки, виховання дитини, при яких продовження сімейних відносин є неможливими. Донька постійно проживає разом з матір`ю. Спір про місце проживання доньки відсутній. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала, позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. 18.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 894/а.с.6/. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України , шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності із ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що сторони припинили підтримувати сімейно-шлюбні відносини, тобто судом достовірно встановлено, що сім`я сторін перестала фактично існувати. Малолітня донька [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом зі своєю матір`ю за її місцем проживання. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу сторін буде суперечити інтересам позивача, доказів, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, які б спростовували позовні вимоги відповідачем суду надано не було, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

18.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.08.2010 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя не склалося, сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини. За таких обставин, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя є неможливим, тому просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2020 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В процесі розгляду справи позивач позов підтримував. В подальшому в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу частини восьмої статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів При розгляді справи, судом встановлено, що 06 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 209. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Небажання відповідача надавати докази, зокрема, з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

18.11.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , посилаючись на те, що вони з 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають трьох неповнолініх дітей. Спільне подружнє життя не склалось через різні характери та погляди на життя, із-за чого почали виникати непорозуміння, що призвело до втрати почуттів. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, прізвище просила залишити - « [PERSON] ». В підготовчому судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 07 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 436. Від спільного подружнього життя сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] та синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення неможливо. Згідно статті 56 Сімейного кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила її шлюбне прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

18.11.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом, зазначаючи\~те,\~що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. Вона є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців не має. Пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк у зв`язку з тим, що перебувала у скрутному матеріальному становищі. Просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечую проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2004 року [PERSON] помер [INFO] , копії свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 02.11.1966 року її батьком є [PERSON] , копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 08.11.1986 року [PERSON] уклала\~шлюб з\~ [PERSON] \~та змінила\~своє прізвище\~на [PERSON] (а.с.5,6). Відповідно до довідки виданої Сивашівською сільською радою Новотроїцького району Херсонської області, померлий [PERSON] , проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] з 1978 року по день смерті [INFO] , разом з ним ніхто не був зареєстрований (а.с.8). Відповідно ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає причину пропуску строку поважною відповідно до ст. 1272 ЦК України та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спору щодо спадкування не має, інших спадкоємців також , що вбачається з інформаційної довідки нотаріуса.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

18.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, між сторонами припинено ведення спільного господарства, примирення та відновлення сім`ї є неможливими, сторони втратили почуття любові та поваги, шлюб має формальний характер. Відповідач позов визнала, пояснила, що у чоловіка є інша жінка, вони припинила ведення сумісного господарства з грудня 2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року судом було надано чотирьохмісячний строк для примирення. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.06.2012 року, від шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач у судовому засіданні пояснив, що з грудня 2018 року вони остаточно припинили ведення сумісного господарства, однак можна вважати, що це відбулося з грудня 2019 року, про що не заперечувала відповідачка. Згідно зі ст.111 СК України, суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторонам, відповідно до ухвали суду від 21.01.2020 року було надано строк для примирення терміном чотори місяця. Суд вважає цей строк достатнім для того, щоб сторони могли вчинити дії щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що шлюб сторін має формальний характер, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має для них істотне значення, тому позовну заяву слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

18.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 19.07.2008 року, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач в своєму позові просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, у поданій заяві позовні вимоги визнала. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 19.07.2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

18.11.2019 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 20.11.2019 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 08 квітня 2016 року, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

18.11.2020 [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від матеріального утримання дитини. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. \~ \~ \~ \~Відповідач визнав позов частково. Він не заперечував проти сплати аліментів на утримання сина, водночас зазначив, що визначений позивачем розмір аліментів є завищеним, з огляду на ту обставину, що він не має постійного місця роботи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі та мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 7). Натепер сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо. Син залишився з позивачем і знаходяться на її утриманні, при цьому відповідач не надає позивачеві належної матеріальної допомоги на утримання сина, що стало причиною звернення до суду з цим позовом. За приписом статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене і те, що позивач не має постійного місця роботи суд вважає, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

18.11.2020 [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від матеріального утримання дитини. \~ \~ \~ \~Позивач у судову засідання не з`явилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач визнав позов частково. Він не заперечував проти сплати аліментів на утримання сина, водночас зазначив, що визначений позивачем розмір аліментів є завищеним, з огляду на відсутність у нього постійного місця роботи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі, якій розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.09.2020, і мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6, 10). Натепер сторони проживають окремо. Син залишився з позивачем і знаходяться на її утриманні, при цьому відповідач не надає позивачеві належної матеріальної допомоги на утримання сина, що стало причиною звернення до суду з цим позовом. За приписом статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене і те, що позивач не має постійного місця роботи суд вважає, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial