Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

18.02.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка є її повнолітньою дочкою, що являється інвалідом дитинства І групи «А», аліменти на утримання повнолітньої дитини в зв`язку з інвалідністю, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, з моменту подачі заяви до суду та безтерміново. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позовній заяві і просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву позов не визнав та просив відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог з підстав наведених у ньому. В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали поданий відзив і просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстав наведених у ньому. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не прибула, натомість подала до суду письмову заяву, в якій заявлений [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила розглянути дану справу без її участі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши обставини, наведені у відзиві відповідача на позовну заяву і долучені до нього документи та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.09.2008 року між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №207 від 17.09.2008 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.11). За час спільного проживання у позивача з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9, 10), які зареєстровані та проживають разом з матір`ю, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.12, 16). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2008 року [PERSON] було присуджено аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 320 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.17). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2009 року розмір аліментів було змінено і присуджено їх в твердій грошовій сумі по 510 гривень, тобто по 255 грн. на кожну дитину щомісячно на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття, які відповідач сплачував. Також судом з`ясовано, що старша дочка сторін по справі - [PERSON] , [INFO] є інвалідом дитинства І групи «А», що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.14). Як вбачається із довідки №956 від 04.02.2021 року, на даний час остання навчається на другому курсі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника на факультеті філології, спеціальність середня освіта (українська мова і література), заочної форми навчання (а.с.13). У своїх позовних вимогах позивач стверджує, що відповідач на утримання дочки-інваліда іншої матеріальної допомоги крім сплати аліментів не надає, участі у додаткових витратах, викликаних потребами дочки не приймає, які є надто великими, оскільки вона є інвалідом дитинства І групи «А» . [PERSON] потребує стороннього догляду, вона не може самостійно пересуватися. [PERSON] ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, оскільки повинна завжди бути поруч з дочкою щоб доглядати за нею та допомагати їй, як в період навчання так і в повсякденному житті. Також позивач вказує, що коли в дочки починається навчання вона повинна бути поруч з нею і тому вони орендують квартиру в м.Івано-Франківську та разом ходять на навчання. Таким чином, весь тягар матеріального утримання дитини-інваліда, пов`язаного з її навчанням та проживанням, покладений на неї, тобто позивача по справі. Крім того, остання зазначає, що дочка часто хворіє, потребує інколи і невідкладного стаціонарного лікування, потребує медичного обстеження в різних спеціалістів на що потрібні значні суми грошей. Держаної соціальної допомоги, яку дочка отримує не вистачає навіть на повноцінне харчування та особисті потреби. Відповідач не приймає участі у догляді за дочкою під час проведення медичного обстеження, під час навчання, не купляє для дитини продукти харчування, одяг, взуття, предмети, які необхідні для навчання, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. Разом з тим, суд констатує наступне: У відповідності до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено судом, на даний час відповідач є інвалідом III групи загального захворювання, що стверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1099913 від 10.07.2018 року. Даною комісією [PERSON] протипоказані фізичні навантаження (а.с.42). По інвалідності останній отримує соціальну пенсію щомісячно в розмірі близько 1700 грн., про що свідчить довідка управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської РДА за №491 від 09.03.2021 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.44). Як з`ясовано судом, крім соціальної пенсії по інвалідності будь-яких інших доходів у відповідача немає, підприємницькою діяльністю він не займається і доходів від підсобного господарства не має. [PERSON] ніде не працює, трудова книжка в нього відсутня, оскільки він не може знайти роботу у відповідності до свого стану здоров`я. Відповідач проживає одиноко в спадковому будинку свого родича, проте оформити спадщину також не може в зв`язку з відсутністю коштів. Таким чином, на переконання суду, матеріальне становище [PERSON] з незалежних від нього обставин є дуже складним, що стверджується і актом обстеження матеріально-побутових умов його проживання від 03.03.2021 року, складеного депутатом Делятинської селищної ради по с.Чорний Потік, [PERSON] (а.с.43). Крім того, що відповідач являється інвалідом, він також постійно хворіє, а тому часто перебуває на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого за №282/20, протягом 2020 року [PERSON] хворів з наступним діагнозом ІХС, Стенокардія напруги ФК-ІІІ, Кардіосклероз дифузний та вогнищевий, Транзиторна повна блокада правої н.п.Гіса.СН II А, III ФК, діастолічна дисфункція ЛШ І типу. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3, ГЛШ. Дисциркуляторна гіпертензивна енцефалопатія II ст, стійко виражений гіпертензивно-цефалгічний, вестибуло-атактичний синдром, ризик 3 (високий). Копія даної виписки знаходиться в матеріалах справи (а.с.47). Таким чином, судом встановлено, що вказаними захворюваннями відповідач хворіє вже тривалий час, про що свідчать виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого і за інші роки (а.с.48, 49, 50). На даний час стан здоров`я [PERSON] не тільки не покращився, а навпаки погіршився, і тому в теперішній період він перебуває на амбулаторному лікуванні, про що свідчить довідка Делятинської міської лікарні за №141 від 03.03.2021 року (а.с.46). Для свого лікування відповідачу постійно необхідно купляти медикаменти, на придбання яких у нього часто не вистачає коштів, а тому він не може придбати всі призначені, лікуючими лікарями необхідні йому ліки. На даний час [PERSON] продовжує платити аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Як з`ясовано в судовому засіданні, у відповідача відсутні власні транспортні засоби та особисті заощадження коштів в банківських установах, які б він міг використати для виплати аліментів. Також суд зазначає, що згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №91-22883/0/15-21-Вих від 23.06.2021 року, що міститься в матеріалах справи, крайній раз відповідач [PERSON] в`їхав на територію України 05.11.2019 року і з того часу не виїжджав. Таким чином, суд констатує, що посилання позивача про те, що відповідач їздить на роботу за кордон, де отримує дохід, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] не спроможний сплачувати аліменти на користь своєї непрацездатної повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки такі кошти у нього відсутні. З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем [PERSON] своїх позовних вимог, а тому в задоволенні її позовних вимог, слід відмовити. На підставі ст.ст.198 СК України,

Outcome: dismissed