Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

19.02.2018 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON], зазначивши заінтересованою особою Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові з заявою, в якій просить суд встановити факт смерті його батька [PERSON], який помер 10.10.2017 року в м. Ровеньки, Луганської області, допустити негайне виконання рішення у справі та звернути судове рішення до виконання. В обґрунтування своїх вимог заявник [PERSON] посилався на те, що він є рідним сином [PERSON], який помер 10 жовтня 2017 року в місті Ровеньки, Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».13 лютого 2018 року представником заявника - адвокатом [PERSON] отримана відмова відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському таОснов`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що видане свідоцтво про смерть не має юридичної сили на території України.Як вказує заявник, встановлення факту смерті необхідно йому для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] В судове засідання заявник та представник заявника адвокат [PERSON] не з'явились, представник заявника надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначені в заяві вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові в судове засідання не з'явився, надав суду телефонограму, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги [PERSON], викладені в його заяві, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з довідкою від 06.02.2015 року №6331004967, копія якої надана в матеріали справи, [PERSON], [INFO] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи і його контактна адреса: 61064, [ADDRESS] м. Харкова (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії VІ-ЕД №339699, виданого 19.03.1988 року, [PERSON] народився 26.01.1988 року і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] доводиться [PERSON] сином і для останнього встановлення факту смерті батька має юридичне значення, оскільки встановлення факту смерті необхідно йому для подання заяви про прийняття спадщини, однак у реєстрації смерті [PERSON] представнику заявника відмовлено, про що свідчить повідомлення Начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові від 13.02.2018 року за №596/15.3-04-04 (а.с.8). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ВВ № 034019, виданого 10.10.2017 року відділом записів актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганського Народної Республіки, [PERSON], [INFO], помер 08.10.2017 року у місті Ровеньки (а.с. 9). Відповідно до копії довідки про причину смерті №613 від 08.10.2017 року [PERSON], [INFO], помер 08.10.2017 року у віці 78 років, причина смерті: Церебральний атеросклероз (а.с.7). Згідно з ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів, що закріплено ч.2 ст. 319 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до\~Цивільного процесуального кодексу України\~щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у зазначеному в ЦПК України порядку мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у\~розпорядженні КМ України від 07.11.2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Згідно з додатком 1 до вказаного\~розпорядження КМ України, місто Ровеньки віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, при ухваленні рішення суду документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Крім того, 18.01.2018 року прийнято з Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», який набрав чинності 24.02.2018 року. Відповідно до ч.3 ст.2 зазначеного Закону України діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що за зверненням сина померлого [PERSON], для якого такий факт має юридичне значення, є всі підстави для встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], яка настала 08.10.2017 року в м. Ровеньки, Луганської області, Україна. Однак, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] помер 08.10.2017 року у м. Ровеньки, Луганської області, Україна, а не 10.10.2017 року, яка зазначено в заяві [PERSON], така заява підлягає частковому задоволенню. Рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для видачі відповідного свідоцтва про смерть. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial