Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

19.10.2015 року позивач звернулася до суду з вище вказаною позовною заявою та змінюючи позовні вимоги просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що від перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах вона 31.10.2012 року народила доньку [PERSON], батьком якої є відповідач. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає, чим поставив позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач знаходиться в працездатному віці, має змогу працювати, є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобовязань не має, та має змогу щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечувала (а.с.35). Відповідач, повідомлений про час та місце проведення судових засідань належним чином (а.с.32,33), в судові засідання повторно не зявився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Отже на підставі ст.ст. 74,76 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим. Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах позивач народила доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-КИ № 415929 від 14.11.2012року (а.с.9). З копії актового запису № 22 від 14.11.2012 року про народження дитини [PERSON] та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], підстава внесення запису спільна заява про визнання батьківства (а.с. 26-28). Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, про що свідчить довідка Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 428 від 16.10.2015 року (а.с.11). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO] між позивачем та відповідачем досягнуто не було. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, при визначені частини заробітку (доходу), що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], приймає до уваги те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобов'язань немає, доказів протилежного суду не надав. Отже, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач, в силу ст. ст. 180 - 183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.10.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 487,20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved