Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

18 червня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, який вмотивовано тим, що він познайомившись зі своєю майбутньою дружиною, відповідачкою [PERSON], з'ясував, що вона вагітна від іншого чоловіка. [INFO] року у неї народився син, [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за №460. Реєстрація народження вчинена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме, ім'я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері. Він не визнавав свого батьківства відносно цієї дитини, у зв'язку із тим, що не є його біологічним батьком. Вони проживали однією родиною, вели сумісне господарство та виховували сина відповідачки [PERSON] 01 вересня 2006 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який був зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №496. Від шлюбу вони з відповідачкою мають спільну доньку, [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №127. Вказував на те, що 13 травня 2015 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Їх спільна дитина та дитина колишньої дружини проживають разом зі ним та його батьками за адресою: [ADDRESS], та перебувають повністю на його утриманні. Мати дітей та його колишня дружина фактично передала на його виховання дітей, та з червня 2014 року проживає за іншою адресою. Відповідачка ніде не працює, часто зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Допомоги і підтримки від відповідачки [PERSON] не має, вона знехтувала своїми дітьми та не хоче займатися їх вихованням, підтримувати та фінансово утримувати. Вважає, що всупереч вимогам Сімейного Кодексу України, відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а саме не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток, про підготовку їх до самостійного життя. Крім того, відповідачка [PERSON] не надає достатнього матеріально утримання, якого потребують діти. Зокрема, відповідачка не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання. Таким чином, відповідачка [PERSON] нехтує своїми обов'язками та свідомо ухиляється від виховання дітей. Діти зареєстровані разом зі ним, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Він має намір встановити опіку над [PERSON], [INFO], після позбавлення його колишньої дружини, [PERSON] батьківських прав відносно сина. Згідно акту вбачається, що відповідачка [PERSON] не проживає з родиною з червня 2014 року, вихованням дітей не займається, коштів на їх утримання не надає, діти знаходяться на повному його забезпеченні. Відповідно до характеристики КЗШ №63, вбачається, що [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як досить старанний та дисциплінований учень. Школу відвідує регулярно, пропуски має з поважних причин. [PERSON] виховується в сім'ї позивача [PERSON] Хлопець завжди чистий та охайний. Мати [PERSON] протягом півтора року, на зв'язок із класним керівником не виходила, навчанням та вихованням сина не цікавиться. [PERSON] постійно спілкується з адміністрацією школи, з педагогічним колективом та класним керівником. Постійно відвідує батьківські збори та бере участь у житті класу. На початок навчального року батько забезпечив [PERSON] шкільною та спортивною формою, шкільним приладдям. Згідно характеристики на [PERSON], [INFO], вбачається, що дівчинка проживає з татом. Вихованням дівчинки займається батько. Мати за час перебування доньки в закладі не приходила жодного разу. Батько добре виконує свої батьківські обов'язки. Дівчинка завжди охайна, вдягнута відповідно погодним умовам. Батько піклується про її здоров'я. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання. У тата з донькою добрі відносини. Вероніка чекає на батька, завжди радіє його приходу. Під час бесіди з практичним психологом про сім'ю дівчинка згадує лише про батька. На запитання про маму відповідає, що вона з нею не спілкується. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, позивач [PERSON] вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав. На підставі вищевикладеного позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, підтримав їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до зали суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будучи присутньою у попередньому судовому засіданні надала пояснення по суті справи, заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала, про що надала до суду відповідну заяву (а.с.32). Присутня у судовому засіданні представник третьої особи, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, - Козачук Л.В. надала також пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги позивача [PERSON], вважала за доцільне їх задовольнити. Вказувала на те, що Служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, не має можливості надати висновок доцільності або недоцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки остання на даний час проживає не на території їхнього району. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З пояснень учасників процесу, письмових матеріалів справи судом встановлено, що 01 вересня 2006 року між позивачем [PERSON] (а.с.8) та відповідачкою [PERSON], Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №496 (а.с.11), та котрий рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року, було розірвано (а.с.12). З пояснень позивача [PERSON], судом встановлено, що до одруження з відповідачкою [PERSON], ним було з'ясовано, що вона вагітна від іншого чоловіка., а [INFO] року у неї народився син, [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за №460 (а.с.9). Вказував на те, що реєстрація народження вчинена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме, ім'я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері. Він не визнавав свого батьківства відносно цієї дитини, у зв'язку із тим, що не є його біологічним батьком. Від спільного шлюбу сторони мають також і спільну дитину, доньку, - [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №127 (а.с.10). Сумісна дитина сторін та дитина відповідачки [PERSON] проживають разом зі позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії довідки про склад сім'ї (а.с.14). Згідно наявної в матеріалах справи копії акту, складеного мешканцями [ADDRESS], вбачається, що відповідачка [PERSON] не проживає з родиною з червня 2014 року, вихованням дітей не займається, коштів на їх утримання не надає, діти знаходяться на повному забезпеченні позивача [PERSON] (а.с.13). Відповідно до характеристики КЗШ №63, вбачається, що [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як досить старанний та дисциплінований учень. Школу відвідує регулярно, пропуски має з поважних причин. [PERSON] виховується в сім'ї позивача [PERSON] Хлопець завжди чистий та охайний. Мати [PERSON] протягом півтора року, на зв'язок із класним керівником не виходила, навчанням та вихованням сина не цікавиться. [PERSON] постійно спілкується з адміністрацією школи, з педагогічним колективом та класним керівником. Постійно відвідує батьківські збори та бере участь у житті класу. На початок навчального року батько забезпечив [PERSON] шкільною та спортивною формою, шкільним приладдям (а.с.15). Згідно характеристики на [PERSON], [INFO], вбачається, що дівчинка проживає з татом. Вихованням дівчинки займається батько. Мати за час перебування доньки в закладі не приходила жодного разу. Батько добре виконує свої батьківські обов'язки. Дівчинка завжди охайна, вдягнута відповідно погодним умовам. Батько піклується про її здоров'я. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання. У тата з донькою добрі відносини. Вероніка чекає на батька, завжди радіє його приходу. Під час бесіди з практичним психологом про сім'ю дівчинка згадує лише про батька. На запитання про маму відповідає, що вона з нею не спілкується (а.с.17). Що стосується особи позивача [PERSON], то останній за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с.16, 18, 19). Відповідачка [PERSON] за час проживання із сім'єю за адресою: [ADDRESS], характеризується негативно (а.с.20). З наявної в матеріалах справи відповіді з адресно-довідкового бюро вбачається, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.47), що територіально відноситься до Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, однак з наданої до суду заяви вбачається, що остання фактично проживає на даний час за адресою: [ADDRESS] З наданого до суду повідомлення Служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради вбачається, що вказаний орган не має можливості надати висновок доцільності або недоцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки вказаний орган не залучено до участі у справі в якості третьої особи. Крім того, відповідачка [PERSON] не проживає фактично на території Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а лише значиться зареєстрованою (а.с.42). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 7, 8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дітей. Що стосується позовних вимог в частині визнання позивача [PERSON] опікуном неповнолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку із тим, що він з народження та по теперішній час проживає із ним та знаходиться на повному його утриманні, то в цій частині суд вважає за доцільне відмовити виходячи із наступного. Згідно зі ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Суду не надано висновку органу опіки та піклування Металургійної районної у місті ради про те, що позивач може бути опікуном неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про призначення позивача опікуном є передчасними, та не підлягають задоволенню, а орган опіки та піклування слід повідомити про те, що дитина, [PERSON], [INFO] потребує встановлення опіки у порядку, визначеному законом. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial