Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

18 березня 2016 року Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер заклад комунальної власності області звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про примусову госпіталізацію хворого на заразну (відкриту) форму туберкульозу легень [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 12.10.2015 по 21.01.2016 з діагнозом МРТБ (21.10.2015) обох легень (дисемінований) дестр - МБТ+М-к+резист +(SHRE) II (-) гист 0 кат 4 (ВДТБ) ког 4 (2015). Під час знаходження на стаціонарному лікуванні у диспансері хворий [PERSON] постійно порушував інфекційний контроль та самовільно залишав відділення. [PERSON] являє собою епідемічну загрозу для оточуючих під час відсутності у відділенні. [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, який злісно ухиляється від обов'язкового лікування. [PERSON] самовільно залишив відділення та перервав лікування, у зв'язку з цим рішенням ЛКК від 09 березня 2016 року за № 256 було вирішено направити заяву до Миколаївського районного суду Миколаївської області про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав. Представник особи, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію, не заперечував проти задоволення заяви. [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби і згідно з положеннями ч. 1 ст. 285 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове засідання проводиться без його особистої присутності. Заслухавши представників, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 22 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз (далі - Закон) у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частиною 3 статті 11 Закону передбачено, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи Національної поліції за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 12.10.2015 по 21.01.2016 перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з діагнозом: МРТБ (21.10.2015) обох легень (дисемінований) дестр - МБТ+М-к+резист +(SHRE) II (-) гист 0 кат 4 (ВДТБ) ког 4 (2015). 21.01.2016 [PERSON] самовільно залишив відділення протитуберкульозного диспансеру, на стаціонарне лікування повертатись відмовляється, являє собою епідемічну загрозу для здоров'я оточуючих під час відсутності у відділенні (а. с. 6). 28.01.2016 [PERSON] виписаний з Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру. Причина виписки самовільне залишення відділення (а. с. 3, 7). Враховуючи стан хворого, рішення ЛКК від 09 березня 2016 року № 256, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тому [PERSON] слід госпіталізувати до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. Частиною 2 статті 286 ЦПК України встановлено, що рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк.

Outcome: approved