Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернувсь до суду з цим позовом, та просить: визнати недійсним Договір Ревардингу №303134 від 22.08.2016 року, укладений між ним та ТОВ «[PERSON] Трейд», стягнути з ТОВ «[PERSON] Трейд» 52000,00 грн. безпідставно набутого майна, 520,00 грн. понесених збитків та 20000 грн. моральної шкоди, оскільки постачальник не виконав свої зобовязання, не надав транспортний засіб за договором. Свої вимоги обґрунтову тим, між ним і відповідачем був укладений договір Ревартингу де відповідач зобовязується придбати та передати на умовах Ревардингу у користування майно МТЗ 892 Беларус 2013 р.в., а отримувач зобовязується прийняти Товар та сплачувати Ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. На виконання умов спірного договору, позивачем сплачено 52000 грн. як адміністративний платіж відповідно до договору. Як комісія банку за приймання платежу було сплачено 520,00 грн. Відповідач вказаний трактор те поставив, тому проаналізувавши спірний договір, позивач вважає, що він не відповідає положенням чинного законодавства, а отже, є недійсним і порушує неорми ЗУ «Про захист прав споживачів», тому і зверувся до суду за захистом порушених прав. У судове засідання позивач надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідач не зявився, про причини неявки не повідомив, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що є можливим провести розгляд справи і прийняти рішення заочно відповідно ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, 22.08.2016 року між позивачем і ТОВ «[PERSON] Трейд» був укладений договір Ревартингу №303134. Відповідно до п. 2.1 Договору, Постачальник зобовязується придбати та передати на умовах Ревардингу у користування майно МТЗ 892 Беларус 2013 р.в., а отримувач зобовязується прийняти Товар та сплачувати Ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Основні умови договору: товар МТЗ 892 Беларус 2013 р.в. вартість товару 260\~000,00 грн, відсоток платежів 50%, щомісячний платіж 52\~000,00 грн., строк ревардингу 60 місяців з моменту підписання Акту приймання передачі Товару. Відповідно до розділу І договору, Ревардинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору Ревардингу. Однак сьогодні в цивільному праві відсутні поняття «ревардингу», «договір ревардингу». Зогляду на системний аналіз умов спірного договору, можна співвіднести спірний договір із договором фінансового лізингу, і вважати його саме таким, оскільки Договір Ревардингу містить в собі ознаки, притаманні Договору фінансового лізингу. Крім того договір Ревардингу, як і договір фінансового лізингу, містить у собі ознаки договорів купівлі-продажу. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем сертифікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначеий строк не менше одного року за встановлену плату. На виконання умов спірного договору, позивачем сплачено 52000 грн. як адміністративний платіж відповідно до договору №303134, що підтверджується банківською квитанцією. Як комісія банку за приймання платежу було сплачено 520,00 грн., що підтверджується банківською квитанцією. Договір Ревардингу №303134 від 22.08.2016 року суперечить нормам діючого законодавства України, має недоліки, що тягнуть за собою правові наслідки щодо визнання його недійсним. Згідно із вимогами ч.1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Верховний суд України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40цс13 зазначив, що аналізуючи норму ст.. 18 «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Крім того, Постачальник (лізингодавець) займається нечесною підприємницькою практикою та порушує ст. 19 «Про захист прав споживачів». Постачальник не виконав свої зобовязання, не надав транспортний засіб за договором, а за це він не тільки не сплачує санкції, а навпаки ще й отримує прибуток. Внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства, було порушено права позивача та спричинено моральну шкоду, яка виразилась у вигляді втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, а саме: відповідачем були порушені його права споживача. Неправомірні дії усунули можливість тривалий час користуватися як товаром, так і грошовими коштами, тому спричинену моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тому, договір фінансового лізингу №002335 є недійсним з 11 січня 2016року. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ст. 1212 ЦК України). Положення ст. 1212 застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; З) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Так як відповідач передані йому кошти добровільно не повертає, не виконує умов договору, тому кошти підлягають поверненню. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода виразилась у вигляді втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, а саме: відповідачем були порушені права споживача. Неправомірні дії усунули можливість тривалий час користуватися як товаром, так і грошовими коштами, за які він міг придбати аналогічний товар безпосередньо у продавця. Крім цього, він був позбавлений нормального життя, порушений звичний його ритм, нормальні життєві звязки. Йому соромно перед сусідами та друзями сказати про таку ситуацію. Тепер він намагається поновити своє право, витрачає свій час, звертається за правовою допомогою до адвоката, тобто він витрачає час на захист та відновлення своїх прав, але такої ситуації могло б і не бути, якщо б відповідач правомірно здійснював свою діяльність . Все це призвело до значного погіршення загального стану його здоров'я, підвищення нервозності, головних болів, серцевих нападів, що примусило зайвий раз звертатися до лікарів. Все це також спричинило глибоку душевну травму. Враховуючи викладене, спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Зважаючи на викладене, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме, стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. В основу обґрунтування та оцінки моральної шкоди покладені критерії, визначені пп. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Враховуючи, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, тому відповідачу за таких обставин слід розяснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за його письмовою заявою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскільки позивач по даній категорії справ звільнений від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір повязаний з розглядом даної цивільної справи.

Outcome: partial