Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

18.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те що вона є наймачем житлової квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], відповідач по справі, але який, фактично не проживає в даній квартирі з травня 2018 року і по теперішній час. Витрат по утриманню вказаної квартири відповідач не здійснює, а реєстрація особи, яка не проживає за вказаною адресою створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки несе більші витрати на її утримання, а саме сплату комунальних послуг. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовчому судовому засідані позовні вимоги підтримала і просила їх задовільнити. Представник третьої особи проти позову не заперечувала. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, справу розглянути в її відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання представник третьої особи не зявився, 05.03.2019 року через канцелярію суду надав пояснення в яких зазначив, що з 19.08.2008 року, [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідач з письмовими заявами про збереження житлової площі до КП «Фастівська ЖЕК» не звертався. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що за типовим договором піднайму (найму) житлового приміщення, дачі, садового будинку від 19.08.2008 року, 25.11.2013 року, 26.11.2015 року, наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до довідки виданої КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» № 01-12/650, [PERSON] отримала житло по [ADDRESS] працюючи двірником з 2006 по 2016 рік. Житло надавалося їй як виробнича необхідність для виконання її трудових обов'язків. Згідно Довідки виданої КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» від 30.11.2018 року № 00178, [PERSON] дійсно зареєстрована і проживає в [ADDRESS]. Сімя складається з: [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (колишній чоловік). З Актів від 06.05.2018 року, 01.06.2018 року, 04.07.2018 року, 02.08.2018 року, 04.09.2018 року, 09.10.2018 року, складених комісією в складі голови будинкового комітету по [ADDRESS] та сусідів проживаючих в даному будинку вбачається, що у квартирі [ADDRESS], мешкає наймач [PERSON] зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Колишній чоловік [PERSON] за даною адресою не проживає з 06.05.2018 року по даний час. Згідно акту обстеження житлових умов наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] від 30.11.2018 року, комісією в складі майстра КП «Фастівська ЖЕК» сусідів проживаючих в [ADDRESS], встановлено, що колишній чоловік [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, особистих речей відповідача на час обстеження, не виявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Поскільки відповідач [PERSON] є членом сім»ї позивача, тому до правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати положення ЖК України. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав. При цьому такий загальний захист поширюється як на власника житла, так і на наймача. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За змістом ст.71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним. Згідно пояснень позивача, відповідач по справі, за адресою реєстрації не проживає з травня 2018 року. Всі витрати, пов'язані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів здійснюються тільки нею. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих п.10 Постанови «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з травня 2018 року, наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлено. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими представником позивача, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., на користь позивача.

Outcome: approved