Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

19 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз», у якому просить змінити формулювання та причину звільнення, а саме зазначити, що він був звільнений з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» з 06 січня 2016 року з підстав, визначених ст. 38 КЗпП України. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» з 01 квітня 2014 року та обіймав посаду виконавчого директора, що підтверджується копією трудової книжки (а/с 10). 12 жовтня 2015 року позивач подав заяву про звільнення з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. На підставі наказу № 26к/2016 від 06 січня 2016 року позивач звільнений з посади 06 січня 2016 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2016 року у справі № 751/107/16-ц стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за вересень 2015 року в сумі 6501 грн. 00 коп. (без врахування обов'язкових платежів). Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» видати [PERSON] трудову книжку на ім'я [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2016 року у справі № 750/6152/16-ц стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 84513 (вісімдесят чотири тисячі п'ятсот тринадцять) грн., з утриманням із вказаної суми податку та обов'язкових платежів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7018 (сім тисяч вісімнадцять) грн., з утриманням із вказаної суми податку та обов'язкових платежів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь держави судовий збір в розмірі 915 (дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 31 коп. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року у справі № 750/6152/16-ц рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2016 року змінено, зменшено суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON], до 59557 грн. 55 коп. (обов'язкові платежі з даної суми не утримані), зменшено суму судового збору, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь держави, до 665 грн. 76 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а/с 6-9). Згідно листа Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30 серпня 2017 року, адресованого позивачу, вбачається, що на виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/107/16-ц, 04 серпня 2017 року на адресу Відділу надійшла трудова книжка на ім'я [PERSON], а тому з метою повного виконання рішення суду за виконавчим документом, позивачу направляється оригінал трудової книжки (а/с 11, 12). Позивачем зазначено, що трудову книжку він отримав лише 02 вересня 2017 року. Також, позивач вказав, що ознайомившись із записами у трудовій книжці, він дізнався, що був звільнений з посади 06 січня 2016 року на підставі наказу № 26к/2016 від 06 січня 2016 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Крім того, позивач вважає, що оскільки трудову книжку він отримав лише 02 вересня 2017 року, а тому з цього часу має обчислюватися строк звернення до суду за захистом його прав. Позивач зазначив, що його звільнення з посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України було здійснено безпідставно, незаконно та з грубим порушенням чинного законодавства. Позивачу невідомі підстави його звільнення саме за п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки ніякого службового розслідування не проводилося, від нього не вимагалося надати будь-яких пояснень з приводу невиконання або порушення покладених на нього обов'язків, тобто, відповідачем належним чином не було установлено (задокументовано) те, що мало місце порушення трудової дисципліни і в жодному документі не вказано, за який саме проступок його звільнено і коли він його здійснив. Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 2 частини 1 ст. 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд враховує, що про порушення свого права, а саме звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, позивач дізнався тоді, коли отримав трудову книжку (02 вересня 2017 року). Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач 12 жовтня 2015 року подав відповідачу заяву про звільнення з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що встановлено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року у справі № 750/6152/16-ц, ознайомившись із записами у трудовій книжці, він дізнався, що був звільнений з посади 06 січня 2016 року на підставі наказу № 26к/2016 від 06 січня 2016 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, тобто його заява про звільнення з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України роботодавцем не була врахована, а також враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, а тому вказані обставини дають суду підстави для задоволення позовних вимог позивача з метою відновлення його порушеного права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved