Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

18.06.2015 року позивач звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 14.12.1994 року. Від шлюбу мають трьох повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з непорозумінням один одного та різними поглядами на життя. Шлюбні відносини фактично припинилися з березня 2000 року, після переїзду відповідачки. Спору про поділ спільного майна не має. Вважає, що подальше збереження шлюбу у звязку з вищезазначеним є неможливим. Зазначив, що неодноразово звертався до відповідчки з проханням про добровільне звернення з спільною заявою про розірвання шлюбу до відділу ДРАЦС, але відповідачка від подання зазначеної заяви ухиляється. Посилаючись на викладені вище обставини просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася повісткою, яка направлялась рекомендованим листом із зворотнім повідомленням. Лист повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що говорить про небажання відповідачки отримувати лист. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. \~ Суд ухвалив справу розглядати в заочному режимі без участі відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання повісткою, котра направлялася рекомендованим листом, конверт разом з повідомленням про отримання поштового відправлення повернутий поштовим відділенням з відміткою, про закінчення встановленого строку зберігання, в судове засідання відповідач не зявився. Суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо не бажає отримувати лист. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Уразі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. [PERSON] та [PERSON] 14.12.1994 року зареєстрували шлюб про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №198 від 14.12.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-ФП №283268 від 14.12.1994 року (а.с.5). Від шлюбу подружжя має трьох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO].\~\~ \~ \~ \~ Письмові доводи позивача, що видно з тексту позовної заяви, вказують на те, що у звязку з погіршенням взаємовідносин, сторони з березня 2000 року остаточно припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Позивач на даний час проживає з іншої жінкою. Тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базується на неможливості подальшого спільного життя і збереження сімї. Відповідачка не бажає подати спільну заяву та розірвати шлюб у порядку визначеному ст.106 СК України. За таких обставин, у суду складається достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення подружжя, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідачки на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved