Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

19 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування нерухомим майном- квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстрований він, відповідач по справі [PERSON] , який є його сином, та відповідач [PERSON] , яка не є членом його сім`ї, в спірній квартирі відповідачі не проживають з літа 2016 року, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажають. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, у зв`язку з реєстрацією відповідачів в належній йому квартирі не може на свій розсуд розпорядитись належним йому нерухомим майном, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. 11 січня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити , надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, в зв`язку з неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надали, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 15.03.2000, договором дарування Ѕ частки квартири від 06.12.2016, що зареєстрований в реєстрі за №2-1194, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74929893 від 06.12.2016 і № 74935408 від 06.12.2016 (а.с.7,10-16) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02 липня 2001 року встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] (а.с.17) Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.07.2015, що набрало законної сили 11.08.2015, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Як вбачається з копії довідки №104 від 18.12.2019, виданої Криворізькою об`єднаною довідково-інформаційною службою «Нова Ком», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - інші (а.с.18) Відсутність відповідачів у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого начальником дільниці Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», згідно якому відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час (а.с.19) В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, суду показали, що знайомі із [PERSON] , який є їх сусідом. Він був одружений, з подружжям проживала дочка дружини [PERSON] , а потім у них народився син [PERSON] . Через деякий час [PERSON] та [PERSON] розлучилися. Діти певний час ще залишалися із батьком, а потім переїхали до матері. Вони (свідки) не бачили [PERSON] та [PERSON] приблизно 4-5 років. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності, не проживання відповідачів більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах, а саме по 384,20 гривень з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved