Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

17.11.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до ПП «Дніпрохолод», [PERSON], [PERSON], ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал» (третя особа - ПАТ «Кредобанк») про визнання права власності в порядку набувальної давності (а.с.№3-8). Позовна заява була підписана представником позивача [PERSON] Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.11.2017р. провадження по справі було відкрито (а.с.№39). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.03.2018р. було виправлено описку в ухвалі від 21.11.2017р. про відкриття провадження по справі (а.с.№73). 12.02.2018р. по справі було проведено підготовче провадження і ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.№ 63). В обґрунтування позовних вимог, представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.10.2017р. - а.с.№ 37) в позовній заяві посилався на те, що 19.04.1999р. між позивачем та ПП «Дніпрохолод» був укладений договір оренди строком на три місяці. Предметом договору стала будівля магазину розташована за адресою: [ADDRESS]. Орендну плату позивач сплачував з квітня по травень 1999р., а в подальшому орендодавець за платою не з'являвся, комунальні платежі не сплачував, у зв'язку з чим, позивач взяв на себе витрати по оплаті комунальних платежів. 30.03.1999р. між ПП «Дніпрохолод» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, а 27.03.2006р. остання уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], яка в свою чергу внесла спірний об'єкт нерухомості до статутного капіталу ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал». Відповідно до Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2011р. в межах розгляду справи №2а/0470/12738/11 припинено юридичну особу ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал». Згідно відомостей з державного реєстру іпотек, спірне нерухоме майно було в іпотеці у ПАТ «Кредобанк», проте строк виконання зобов'язання закінчився 09.10.2012р. На сьогоднішній день жоден з власників не звертався до позивача з вимогою про звільнення займаного нежитлового приміщення. Приймаючи до уваги, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним, сплачує комунальні платежі, то представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на будівлю магазину літ. А-1, А1-1, загальною площею 241,2 кв.м, кіоск літ Б-1, загальною площею 8,2кв.м, склад літ. В, склад літ. Г, споруди №1, 2, мостіння І,ІІ (реєстраційний номер майна: 14119990), що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності і скасувати в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку за реєстраційним номером обтяження: 7289387 і запис про заборону відчуження за реєстраційним номером обтяження: 7289343. Позивач, в наданих суду 15.03.2018р. і 13.04.2018р. заявах позовні вимоги підтримав, підтвердив, що приміщенням складу-магазину він користується з моменту укладення договору оренди. На сьогоднішній день позивач сплачує комунальні платежі за користування приміщенням, оскільки орендодавець визнаний банкротом. Просив розглядати справу за його відсутності і без фіксування процесу технічними засобами, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.№ 79, 97). Відповідачі та представник третьої особи ані в підготовче засідання 12.02.2018р., ані в судові засідання 15.03.2018р. і 13.04.2018р. не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, за адресами місця знаходження юридичних осіб і за адресою, наданою адресно-довідковим бюро стосовно фізичних осіб (а.с.№ 40-42), що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с.№ 66-70, 74-78, 92-96). Про причини неявки суд не сповістили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити по справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до реєстраційного посвідчення на об'єкт нерухомого майна, яке належить юридичній особі від грудня 1996р. ПП «Дніпрохолод» на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.1996р. є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.№ 15-17). 19.04.1999р. між ПП «Дніпрохолод», в особі директора Пісчанського В.І., і [PERSON] був укладений договір оренди будівлі магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] і складався з: магазину з цегли, обкладеного ДСП, корисною площею 243,6кв.м. - А-1, кіоску з цегли, корисною площею 8,2кв.м. Б-1, складів з металу В-Г, огородження№ 1,2 з залізобетону та металу, відмостків асфальтованих І ( а.с.№ 9). Відповідно до п 1.2 договір укладений на три місяці, а згідно п. 2.6 розмір орендної плати складає 350грн. щомісячно і має бути сплачена позивачем не пізніше 10 числа наступного за періодом платежу ( а.с. № 9). Протягом квітня і травня 1999р. позивачем було сплачено в рахунок орендної плати 700грн., що підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій (а.с.№ 98-99), а в подальшому, як зазначив позивач в своєму позові, орендодавець жодного разу не з'являвся за орендною платою. Крім того, позивачу почали надходити рахунку за оплату комунальних платежів, які він сплачував, що підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій (а.с.№81-87). В 2017р. позивач дізнався про те, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] неодноразово відчужувалось. 30.03.1999р. між членами товарної біржи «Регіональна біржа нерухомості» ПП «Дніпрохолод» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу овочевого магазину № 8, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.№ 18-19), а 27.03.2006р. був укладений договір купівлі-продажу будівлі магазину між [PERSON] і [PERSON] (договір посвідчений нотаріусом ДМНО Анісімовим В.Е., зареєстрований в реєстрі за № 1001 (а.с.№ 20-23). 28.04.2006р. [PERSON] передала у власність ТОВ Офтальмологічна клініка Кристал», як вклад до статутного капіталу майно, в тому числі, й будівлю магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 24). Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 3333 від 28.08.2006р. було вирішено оформити право приватної власності з видачею свідоцтва ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал» на будівлю магазину. З моменту видачі свідоцтва про право власності, договір купівлі-продажу від 27.03.2006р. вважається таким, що втратив чинність (а.с.№ 25-26). Як вбачається з детальної інформації про юридичну особу, що розміщена на сайті «Міністерства Юстиції України, ПП «Дніпрохолод» на підставі запису № 12241720005004605 від 06.04.2012р. припинено як юридичну особу (а.с.№ 28). Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2011р. по справі №2а/0470/12738/11, ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал», як юридична особа, припинена (а.с.№ 30-33). Як зазначає позивач в позовній заяві, ані з усною, ані з письмовою вимогою про звільнення із займаного ним не житлового приміщення, до нього ніхто не звертався з 1999р. і по цей час. Відповідно до ч.1,3,4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В постанові також зазначено, що якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять. При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Як вбачається з укладеного між позивачем та ПП «Дніпрохолод» договору оренди, його строк дії закінчився 19.07. 1999р. В п. 11 вищевказаної Постанови ВССУ судам роз'яснено з посиланням на положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. З огляду на те, що договір між сторонами був укладений в 1999р., то строк, який дає право позивачу заявити вимоги про визнання права власності за набувальною давністю обчислюється судом з 01.01.2001р. та на момент пред'явлення позову 17.11.2017р. становить 16 років та 10 місяців, що є достатнім для визнання права власності за набувальною давністю з урахуванням наявного договору оренди. Приймаючи до уваги, що володіння позивачем об'єктом нерухомості є добросовісним, відкритим (він сплачує комунальні платежі за користування, не приховує факт знаходження у нього майна в володінні) і безперервним з квітня 1999р. (будь-хто з відповідачів по справі не надав суду заперечень щодо повернення майна з чужого незаконного володіння), то суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності за набувальною давністю на будівлю магазину літ. А-1, А1-1, загальною площею 241,2кв.м, кіоск літ Б-1, загальною площею 8,2кв.м, склад літ. В, склад літ. Г, споруди №1, 2, мостіння І,ІІ (реєстраційний номер майна: 14119990), що розташована за адресою: [ADDRESS]. При цьому, визнаючи право власності за позивачем в порядку набувальної давності, судом взято до уваги опис об'єкту нерухомості, вказаний у свідоцтві про право власності від 06.09.2006р., оскільки він відмінний від того переліку об'єктів, зазначених в договорі оренди. З наданих позивачем до позовної заяви документів вбачається, що 29.05.2008р. між ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал» та ВАТ «Кредобанк» був укладений договір іпотеки № 021/08-І, реєстровий номер 1271, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Чижик О.С. (реєстраційний номер обтяження 7289387), предметом якого була будівля магазину, кіоск, склади, споруди і мостіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS], номер РПВН 14119990) (а.с.№ 36). .Відомості про іпотеку також внесені до реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження 7289343 (а.с.№ 34). Строк виконання за договором іпотеки скінчився 09.10.2012р. і згідно відомостей пошукової системи сайту «Судова влада», справ про звернення стягнення на предмет іпотеки, де б стороною було ТОВ «Офтальмологічна клініка Кристал» в системі не зареєстровано (а.с. № 88-91). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи той факт, що даним рішенням за позивачем визнано право власності на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS], запис про іпотеку за реєстраційним номером обтяження № 7289387 підлягає скасуванню в Державному реєстрі іпотек, так само, як і запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону за реєстраційним номером обтяження: 7289343. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то сплачений ним при подачі позову судовий збір у загальному розмірі 2280грн. (1000грн. та 1280грн - а.с.№2), підлягає стягненню на його користь з відповідачів в рівних частках по 570грн. з кожного. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved