Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

19 вересня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.09.2008 року у розмірі 54557,31 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.09.2008 року з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. У порушення ст.ст. 526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2019 року має заборгованість в загальній сумі 54557,31 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 6656,77 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 42426,38 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2400,00 грн.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 2574,16 грн. - процентна складова. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 54557,31 грн., судовий збір в сумі 1921 грн. Представник позивача за довіреністю Осовалюк М.О в судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві на адресу суду позовні вимоги підтримала, зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутністю та винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено. На підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року судом витребувано у АТ «ПриватБанк»: оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, складеної [PERSON] ; докази на підтвердження повідомлення [PERSON] про зміну (підвищення) процентної ставки за договором б/н від 14.09.2008р. та, у разі наявності, надати додаток до договору, яким встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу; відомості щодо строку дії платіжної картки згідно вказаного кредитного договору; виписку з банківського рахунку. Від представника позивача до суду надано: оригінал анкета-заява [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.09.2009р., довідка про умови кредитування від 22.09.2009р., виписка з банківського рахунку та довідка про строк дії картки. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви позичальника, яка 14.09.2008 року підписана сторонами, а також Умов та правил надання банківських послуг, та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті: www. privatbank.ua, між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит на суму 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви позичальника від 14.08.2008 року, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Умови та правила надання банківських послуг.(а.с.11-17). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2019 року становить -54557,31 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 6656,77 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 42426,38 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2400,00 грн.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 2574,16 грн. - процентна складова. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з такого. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Встановлені фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір укладений та підписаний сторонами у вигляді заяви позичальника 14.09 2008 року. (а.с. 11). Проте, із наданою позивачем анкети - заяви позичальника вбачається, що банк надає відповідачу [PERSON] строковий кредит у сумі 1820,66 грн. на придбання товару на строк 12 місяців (строк з 14.09.2008р. по 14.09.2009 р.), а також у розмірі 69,86 грн. на оплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% в місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. З вказаної заяви також слідує, що [PERSON] отримав у банку кредитку № 4149437318911695 з бажаним кредитним лімітом у сумі 0 гривень та базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, % щомісячної комісії не вказано. (а.с.11 зворот). Довідкою, наданою позивачем, підтверджено, що строк дії кредитної картки за № [NUMBER] , отриманої позичальником [PERSON] на підставі заяви від 14.09.2008 року, закінчився 09.09 року (а.с. 50 зворот). Із \~розрахунку заборгованості,\~наданого позивачем,\~вбачається,\~що станом\~на 14.09.2009р.\~відсутня заборгованість\~відповідача за\~кредитним договором\~від 14.09.2008р.,\~строк дії\~якого встановлений\~в \~заяві-\~позичальника до\~14.09.09 року.(а.с.6). Із виписки по картковому рахунку № [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] активно користувався кредитними коштами та здійснював погашення за наданим кредитом, так 19.09.2009р. ним в останнє внесена готівка на погашення кредиту в сумі 208 грн. Після чого, по даному рахунку проведені лише службові банківські операції зі збільшення/зниження кредитного ліміту, переведення коштів між рахунками, нарахування і списання процентів, штрафів і пені за прострочення кредиту, процентів (а.с. 47 зворот). Разом з тим, нарахування процентів, штрафів та пені позичальнику [PERSON] на кредитну картку № [NUMBER] після спливу дії кредитного договору, тобто після 14.09.2009 року не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у праві № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, де вмотивовано законодавче врегульовання припинення нарахування процентів із закінченням строку дії договору. Отже, матеріали справи свідчать, що заборгованість за кредитним договором від 14.09.2008р. у позичальника [PERSON] відсутня. Позиваючись до суду з зазначеним позовом, представник банку стверджувала, що відповідач [PERSON] в межах обслуговування кредитного договору від 14.09.2008 року отримував нові кредитні картки, надавши суду виписку по п`яти картрахункам та довідку про отримання [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] з датою відкриття 22.09.2009р., картки № [NUMBER] з датою відкриття 04.06.2010р., картки № [NUMBER] з датою відкриття 01.02.2014р. і картки № [NUMBER] з датою відкриття 05.02.2014р., термін дії останньої картки збіг 02.2018 р. (а.с.44-50 зворот) Надаючи оцінку цим доказам, суд виходить з наступного. В заяві-позичальника [PERSON] від 14.09.2008 року між іншого зазначено, що позичальник (відповідач у справі) згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До матеріалів позовної заяви позивачем долучено Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку без зазначення дати, без посилання на сайт з якого вони були роздруковані, не зазначено в Умовах і їх актуальність на дату укладення кредитного договору, підпису відповідача зазначені Умови також не містять, а тому посилання банку на зазначені Умови, як на обґрунтування позову є безпідставним. Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. За змістом Умов та правил для надання послуг, розміщених на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, в розділі «архів договорів», що були актуальні на час підписання відповідачем Анкети- Заяви станом на 14.09.2008 року, Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. В (п. 2.1.2.1. зазначених Умов) Пунктами 2.1.2.11. та 2.1.2.12 даних Умов визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Картки, включно. Забороняється використання Карти (її реквізитів) із закінченим терміном дії. Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання Клієнту Картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття Картрахунку. Відповідно до п. 2.1.2.9. Умов, клієнт може отримати додаткову карту на своє ім`я, а також надати доступ до карткового рахунку Довіреною особам. При наданні Клієнтом в Банк відповідної Заяви і Пам`ятки Клієнта/Довідки про умови кредитування, а також необхідного пакету документів Банк приймає рішення про відкриття Клієнту або довіреним особам додаткової картки. Аналіз зазначених Умов та Правил для надання банківських послуг свідчить, що для обслуговування кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви, клієнту надається нова картка з новим терміном дії, лише після закінчення терміну дії картки виданої в день укладання договору (підписання заяви). Додаткова ж картка, для обслуговування відповідного кредитного договору, видається виключно на підставі Заяви клієнта. В матеріалах справи міститься дві анкети заяви, підписані позичальником [PERSON] , одна від 14.09.2008 року - про надання позичальникові кредиту в сумі 1820,66 грн. та отримання для його обслуговування кредитки за № 4149437318911695 зі строком дії до 14.09.09 року та друга заява від 22.09.2009 року - про бажання отримати кредитну картку «Універсальна» за № [NUMBER] , 30 днів пільгового періоду, з бажаним кредитним лімітом у сумі 0 гривень, базова процентна ставка 3% а місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія не зазначена. (а.с.50 зворот, 53-54). Згідно довідки банку строк дії кредитної картки за № [NUMBER] , отриманої позичальником [PERSON] на підставі заяви від 22.09.2009 року, по травень 2010 року. При цьому в заяві від 22.09.2009 року, підписаної сторонами, зазначено, що [PERSON] , згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Графа про ідентифікацію клієнта за номером картки не заповнена. Вказане свідчить, що 22.09.2009 року між банком та позичальником [PERSON] укладено ще один кредитний договір про надання останньому банківських послуг на підставі заяви від 22.09.2009 року. До вказаної заяви банком додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 22.09.2009 року. Дата підписання вказаної довідки збігається з датою укладання кредитного договору від 22.09.2009 року, та є відмінною від дати укладання між сторонами кредитного договору від 14.09.2008 року, що є предметом розгляду по даній справі. Будь - які відомості про те, що кредитна картка № [NUMBER] надана позичальнику [PERSON] для обслуговування кредитного договору від 14.09.2008 року, заява від 22.09.2009 року не містить. Отже, зміст зазначених заяв свідчить, що позичальником [PERSON] на підставі цих заяв укладено два окремих кредитних договори від 14.09.2008 року та від 22.09.2009 року, для обслуговування яких видані дві окремі картки за № [NUMBER] зі строком дії до 14.09.09р. та картка № [NUMBER] зі строком дії по травень 2010 року. При цьому банком до суду надано відомості про випуск і надання [PERSON] лише однієї платіжної картки за № [NUMBER] із датою відкриття 14.09.2008 року, що відповідає даті укладення спірного кредитного договору б/н, з терміном дії, який закінчився 14.09.2009 р., про що зазначено в заяві-позичальника, та не оспорюється банком. Суд звертає увагу позивача, що в заяві-позичальника від 14.09.2008 року, зазначено, що [PERSON] отримав у банку кредит в сумі 1820,66 грн,\~та кредитку\~№ 4149437318911695,\~ кредитнй\~ліміт у\~сумі 0\~гривень,\~а тому\~посилання позивача\~про необхідність\~обслуговування вказаного\~кредитного договору іншими кредитними картками є безпідставним. Із виписки, наданою банком по картковому рахунку № [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] після закінчення терміну дії кредитного договору від 14.09.2008 року кредитною карткою не користувався. Проте банк по даному картрахунку, після закінчення терміну дії кредитного договору від 14.09.2008 року, продовжував проводити службові банківські операції зі збільшення/зниження кредитного ліміту, переведення коштів між рахунками, нарахування і списання процентів, штрафів і пені за прострочення кредиту, процентів (а.с. 47 зворот), що не узгоджується ані з правовими позиціями Верховного Суду ані з Умовами та Правилами надання банківських послуг в будь-якій їх редакції. З огляду на наведене, сама по собі довідка банку про те, що [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, та без дати за яким йому було видано п`ять окремих кредитних карток, зокрема: № [NUMBER] з датою відкриття 22.09.2009р., №4149437408936662 з датою відкриття 04.06.2010р., №4149437809713652 з датою відкриття 01.02.2014р. і № 5457082231710005 з датою відкриття 05.02.2014р., (а.с.50 зворот) не є належним та допустимим доказом, на підтвердження того, що кредитні картки отримані відповідачем після 14.09.2009 року для обслуговування кредитного договору від 14.09.2008 року. Отже, доказів того, що нові платіжні картки, на які банк посилається, зокрема, платіжна картка № [NUMBER] з датою відкриття 22.09.2009р., картка № [NUMBER] з датою відкриття 04.06.2010р., картка № [NUMBER] з датою відкриття 01.02.2014р. і картка № [NUMBER] з датою відкриття 05.02.2014р., були отримані позичальником саме на виконання і обслуговування укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору кредиту від 14.09.2008 № б/н, а не для обслуговування будь-якого іншого банківського продукту із відповідачем, банком суду не надано. Вказані відомості свідчать, що існують п`ять окремих видів договорів, один з яких за рахунком № [NUMBER] є предметом розгляду даної справи. Дати відкриття чотирьох інших карток не співпадають із терміном закінчення попередньої картки. При цьому, відповідно до вказаних відомостей, дві картки видані відповідачу з інтервалом в три дні, а саме 01.02.2014 року за № 4149437809713652 та 05.02.2014 року за № 5457082231710005. (а.с.50 зворот). Проте за Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг,\~ клієнту\~надається \~нова картка\~з новим\~терміном дії,\~лише після\~закінчення терміну\~дії картки. Вказане свідчить про правильність висновків суду про те, що кредитні картки отримані позивальником [PERSON] після 14.09.2009 року, отримані ним на обслуговування інших кредитних договорів, які не є предметом розгляду по цій справі. Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку, оскільки, як встановлено судом, заборгованість за кредитним договором від 14.09.2008р. у відповідача відсутня, а доказів про продовження дії договору банком суду не надано. За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин. Які мають значення для вирішення справи. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному стані, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог і стало підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях. За змістом частин 1, 2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Ухвалюючи таке рішення, суд керувався правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року провадження № 6-16цс15 та Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17.

Outcome: dismissed