Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

18.11.2013 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. 03.11.2014 року представником [PERSON] [PERSON] надана заява, якою остання повідомила про те, що [PERSON] 27.07.2013 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.08.2013 року, серія І-КИ № 531221(т.1 а.с.33, 50), у звязку з чим позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.10.2016 року просив стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь суму основного боргу у розмірі 5\~000,00 доларів США, еквівалентну станом на 25.10.2016 року 128\~202,40 грн., та 3% річних, що станом на 25.10.2016 року еквівалентно 20\~031,11 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 12.04.2011 року між ним та [PERSON] і його дружиною [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого [PERSON] та його дружина [PERSON] під розписку отримали у борг грошові кошти в сумі 5\~000,00 доларів США для сімейних потреб. Відповідачі повинні були повернути суму боргу до 12.08.2011 року. У вказаний термін [PERSON] та [PERSON] борг не повернули, на неодноразові звернення позивача до них останні ухиляються, чим порушують взяті на себе зобовязання. 27.07.2013 року [PERSON] помер, його спадкоємцем є його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, хоча й не оформила своїх спадкових прав на спадкове майно. Отже, як зазначає позивач, відповідач [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті позичальника [PERSON] має виконати вимоги кредитора за договором позики. Крім того, з моменту закінчення строку погашення заборгованості, який сплив 12.08.2011 року станом на 25.10.2016 року минуло 1901 день, а тому з відповідачки повинно бути стягнуто 3% річних, які складають 20\~031,11 грн.,а загальна сума стягнення складає 148\~233,51 грн. За таких обставин позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених справ. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. При цьому представник позивача [PERSON] зазначив, що просить стягнути з відповідача [PERSON] борг, як зі сторони правочину, оскільки на борговій розписці мається її підпис; як з дружини [PERSON], оскільки останній брав кошти у борг на потреби сімї; та як зі спадкоємця після смерті [PERSON], оскільки саме нею успадковане майно останнього. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], кожен окремо, просили суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначивши, що, дійсно, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, але з 2010 року вони фактично не підтримували з ним шлюбно-сімейні стосунки, у звязку зі стійкою алкогольною залежністю чоловіка. Згодом [PERSON] стало відомо, що [PERSON] потрібні були грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, а позивач, дізнавшись про це, запропонував останньому надати безпроцентну позику, але під заставу нерухомого майна (квартири), яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і відповідачці [PERSON] Після цього, [PERSON], шляхом обману і фізичного насильства, змусив [PERSON] написати спірну розписку, яка є предметом даного спору, відібравши при цьому у нього оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Комсомольска, 5/20. При цьому, жодних грошових коштів [PERSON] [PERSON] не передавав. Крім того, позивач під фізичним тиском змусив її та [PERSON] скласти на нього нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися їх квартирою. На чистому аркуші паперу, на якому [PERSON] написав розписку, містився підпис відповідачки, який остання дійсно поставила, коли [PERSON] готував документи на розробку проекту переобладнання і встановлення для опалення газового котла (останній був замовником проекту). Також [PERSON] зазначила, що ніяких коштів від [PERSON] вона не отримувала, ніяких розписок ніколи не підписувала. Про неправомірність дій [PERSON] свідчить і той факт, що і на сьогодні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Комсомольска, 5/20 знаходяться у [PERSON] Таким чином, вважаючи дії позивача неправомірними і незаконними, відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано розписку, складену 12.04.2011 року [PERSON], згідно з якою останній отримав від [PERSON] в борг грошову суму у розмірі 5\~000,00 доларів США строком повернення до 12.08.2011 року. Крім того, у разі невиконання ним своїх грошових зобовязань [PERSON] зобовязався передати у власність позивачу належну йому на праві власності квартиру. Також в розписці зазначено, що [PERSON] згодна зі всіма діями свого чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.8). Суду надано копію вимоги від 29.01.2013 року про повернення боргу, якою [PERSON] у звязку з порушенням [PERSON] грошового зобовязання звертається до останнього і [PERSON] з вимогою сплатити йому у семиденний строк борг у розмірі 5\~000,00 доларів США (т.1 а.с.9). 27.07.2013 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть та актовим записом про смерть [PERSON] (т.1 а.с.50, 58). Згідно\~\~ст. 10 ЦПК України\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і\~заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначив представник позивача [PERSON], [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошові кошти за борговою розпискою: і, як зі сторони правочину, оскільки на борговій розписці мається її підпис; і, як з дружини [PERSON], оскільки останній брав кошти у борг на потреби сімї, а [PERSON] проти цього не заперечувала; і як зі спадкоємця після смерті [PERSON], оскільки саме нею успадковане майно останнього. Враховуючи той факт, що вищезазначені вимоги передбачають різні правовідносини, які, в свою чергу, регулюються різними нормами законодавства, суд вважає за необхідне розглянути кожну з них окремо. Щодо стягнення коштів з [PERSON], як зі сторони правочину, то суд приходить до наступного. На розписці, яка є предметом даного спору дійсно міститься підпис [PERSON] [PERSON] не заперечувала цей факт і в судовому засіданні, а відтак, він в силу ст.61 ЦПК ЦПК України доказуванню не підлягає. Однак, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних порав та обовязків. Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи зі змісту розписки, кошти в борг брав [PERSON] Відповідно до вимог ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.528 ЦК України, виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. Як випливає зі змісту розписки, остання не містить зобовязання [PERSON] виконати зобовязання за [PERSON], а містить лише нібито її згоду на укладення [PERSON] зазначеного договору позики. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] була стороною договору позики між [PERSON] та [PERSON], а відтак вона не може і відповідати за даним договором, як сторона правочину, тобто як боржник. Не можна вважати [PERSON] і поручителем по даному договору позики, оскільки відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Розписка не містить відомостей про те, що [PERSON] зобовязується перед [PERSON] за виконання зобовязання [PERSON] Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено,порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Як видно з розписки, строк виконання основного зобовязання закінчився 12.08.2011 року, а вимога про повернення боргу [PERSON] була направлена 29.01.2013 року, тобто через півтора року після спливу строку виконання основного зобовязання. А тому, з підстав, викладених вище, [PERSON] не має відповідати за вказаною розпискою, як сторона правочину, і, зокрема, як поручитель. Стосовно відповідальності та обовязку [PERSON] виконати зобовязання [PERSON], як дружини останнього, то суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.73 Сімейного кодексу, за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сімї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби. В порушення вимог ст.10,60 ЦПК України позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що кошти, отримані [PERSON], були використані на потреби сімї [PERSON]. Крім того, суду не було надано жодного доказу того, що кошти в сумі 5000,00 доларів дійсно передавались [PERSON] чи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала факт того, що підпис ставила на розписці, пояснюючи наявність її підпису на ній тим, що вона дійсно поставила підпис на чистому аркуші паперу, коли [PERSON] готував документи на розробку проекту переобладнання і встановлення для опалення газового котла (останній був замовником проекту). Представник же позивача, в свою чергу, намагаючись спростувати дані обставини, зазначив, що кошти по розписці отримали [PERSON] та [PERSON] разом. Однак, на запитання суду з приводу часу, місця передачі грошей, а також з приводу наявності будь-яких свідків такої передачі, представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що йому такі факти не відомі, і він зясує їх у [PERSON] Однак, не зважаючи на той факт, що засідання неодноразово відкладалося, представниками позивача так і не було надано, ані відомостей, ані доказів, обставин передачі коштів. А, відтак у суду відсутні докази того, що кошти реально були передані [PERSON], як, відповідно, відсутні докази і того, що вони були використані на потреби сімї [PERSON] і з цих підстав позов також задоволенню не підлягає. Щодо стягнення коштів з [PERSON], як зі спадкоємця [PERSON]. то суд приходить до наступного. В матеріалах справи наявний витяг зі спадкового реєстру (т.1 а.с.81), відповідно до якого, спадкова справа після смерті [PERSON], не заводилась. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Однак, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано доказів вартості успадкованого майна, у звязку з чим суд позбавлений можливості визначити розмір суми, яка підлягає стягненню зі спадкоємця, оскільки не встановлена вартість майна, одержаного у спадщину, як не надано доказів і того, що [PERSON] успадкувала будь-яке майно після смерті [PERSON] Судом також досліджені в судовому засіданні: нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 07.05.2012 року, якою останній скасовує довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] на розпорядження належною йому частиною квартири в м. Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Комсомольська, 5/20 на імя [PERSON] (а.с.48, том 1). нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 10.04.2012 року, якою остання скасовує довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] на розпорядження належною їй частиною квартири в м. Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Комсомольська, 5/20 на імя [PERSON] (а.с.49, том 1). копія листа Дніпропетровського наркологічного Центру «Відродження» від 21.07.2014 року № 10, з якого вбачається, що [PERSON] проходив спеціалізоване лікування від алкогольної залежності неодноразово. В останнє був пролікований стаціонарно в жовтні 2011 року (а.с.51, том 1). копія аксонометричної схеми на квартиру [ADDRESS], замовником якого є [PERSON] (а.с.52, том 1). довідка, видана ДП «Придніпровська залізниця» від 19.01.2015 року № 7/53, відповідно до якої [PERSON] працювала на станції Новомосковськ Дніпропетровська Придніпровської залізниці в період з 24.07.2007 року по 05.03.2012 року на посаді «комірник». В період квітня 2011 року [PERSON] перебувала на роботі (а.с.111, том 1). копія листа-відповіді виконавчого комітету Новомосковської міської ради за зверненням [PERSON] від 28.11.2012 року № В-Я-214/І, з якого вбачається, що [PERSON] самовільно встановив за адресою свого проживання [INFO] газовий прилад для автоматичного опалення. 21.02.2011 року [PERSON] звернувся до Новомосковського УЕГГ із заявою на виготовлення проекту на газопостачання (а.с.143-144, том 1). заяви [PERSON] від 21.02.2011 року, якими останній звертався до Новомосковського УЕГГ з приводу надання дозволу на виготовлення проекту на встановлення котла без заміни газового стояка на більший діаметр (а.с.150, 151, том 1). Дані докази суд вважає допустимими, вони, як не підтверджують, так і не спростовують, висновки суду. Крім того, Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року по справі призначалася судова технічна експертиза документа, однак вказана експертиза проведена не була у звязку з незадоволення клопотання судового експерта (а.с.218-219, том 1). Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів № 2840/2841-16 від 09.09.2016 року встановити послідовність виконання основного рукописного тексту від імені [PERSON] та підпису від імені [PERSON] в розписці від 12.04.2011 року, не надається можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині питання № 1. Встановити, чи виконано рукописний текст і підпис «Яшна Элла Станиславовна» в розписці, а саме час яким датовано документ, тобто 11.04.2011 року або 12.04.2011 року, не надається можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині питання № 2 (а.с.71-76, том 2). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 року за клопотанням представника відповідача по справі призначалася судова почеркознавча експертиза, однак вказана експертиза проведена не була у звязку з тим, що поставлені на вирішення судової експертизи питання не відносяться до завдань почеркознавчої експертизи (а.с.111, том 2). Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed