Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

19 жовтня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 100000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно брала в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 650000 грн. згідно договору позики від 25.12.2017. Проте, основну суму боргу в розмірі 550000 грн. відповідач повернула позивачу, що підтверджується розпискою від 10.10.2019. Також відповідач у відзиві зазначає, що з літа 2018 року у неї виникли проблеми зі здоров`ям, через хворобу вона була позбавлена можливості працювати та заробляти собі на життя, а тому вважала, що борг у розмірі 100000 грн. їй простив позивач і зобов`язання нею виконані. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, після оголошеної перерви подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що позов визнає, але в зв`язку з неможливістю повернути борг одразу, просить суд здійснити відстрочення повернення грошових коштів до 31.12.2021. Позивач у судовому засіданні заперечував проти відстрочення повернення боргу, вважаючи, що відповідач заявила це клопотання передчасно і дане питання може бути вирішено на стадії виконання судового рішення, у разі задоволення позову. Третя особа у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вона не згодна з договором позики, вважає його фіктивним, адже її дочка [PERSON] не отримувала грошових коштів від [PERSON] , оскільки квартира у м. Києві, яка оформлена на [PERSON] , була придбана виключно за особисті кошти [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 25 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, а борговою розпискою від цього ж числа, підтверджено, що позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 650000 грн., що еквівалентно 23132 доларів США, строком повернення до 30 червня 2019 року (а.с. 60, 72). Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Наявність правовідносин згідно договору позики визнано у судовому засіданні сторонами. У матеріалах справи наявні оригінали договору позики грошей та боргової розписки про передачу коштів (а.с. 60, 72). За таких\~обставин, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується договором позики грошей та борговою розпискою,\~оригінали яких\~містяться в\~матеріалах справи. Таким чином, передача грошових коштів підтверджується належними та допустимими доказами. Доводи третьої особи щодо неотримання відповідачем грошових коштів від [PERSON] , оскільки квартиру у м. Києві було оплачено коштами [PERSON] , суд не може прийняти до уваги, так як до предмету доказування в даному спорі ці обставини не входять. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Тобто, цільове призначення коштів за договором позики не є істотною умовою цього договору, а тому судом при розгляді справи про стягнення заборгованості за договором позики не досліджується питання, куди ці кошти були витрачені позичальником. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно копії розписки про часткове повернення позики від 10 жовтня 2019 року, [PERSON] повернула [PERSON] частину боргу в сумі 550000 грн., що еквівалентно 22267 доларів США (а.с. 25). Таким чином, залишок несплачених коштів за договором позики становить 100000 грн., а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved