Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

18.03.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачі, які є членами сім'ї попереднього власника цієї квартири [PERSON], понад два роки не проживають у спірному приміщенні та вибули проживати за іншою адресою, однак при цьому залишаються бути зареєстрованими у вказаній квартирі і добровільно знятися з реєстрації не бажають. Наявність такої реєстрації відповідачів у належній їй житловій квартирі, створює їй перешкоди у користуванні та утриманні цього нерухомого майна, оскільки на відповідачів нараховуються необхідні комунальні платежі і останні будь-якого часу можуть вселитися в спірне приміщення, хоча вони і не являються членами її сім'ї. Зазначені обставини, порушують її права, як власника житлового будинку, що і змусило її звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON], згідно договору про надання правової допомоги № 07 від 11.02.2013 року, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені позивачкою вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання на виклик суду не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 1ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 22 червня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 774, на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу ДВС Новобузького РУЮ від 30 березня 2012 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно з рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року колишню власницю цієї квартири [PERSON], яка також був зареєстрована у приміщенні цієї квартири, визнано такою що втратила право користуватися відповідним приміщення. При цьому, у зазначеній квартирі залишається зареєстрованим член сім'ї колишньої власниці квартири - [PERSON], що підтверджується довідкою Новобузького РС УДММС України в Миколаївській області від 07.05.2014 року № 734. Разом з цим, інша особа [PERSON], яка також була зареєстрована у спірному приміщенні і до якої позивачкою також пред'явлені вимоги про визнання її такою, що втратила право користуватися спірним приміщенням, померла [INFO], актовий запис про смерть № 19, і у зв'язку зі смертю знята з відповідного реєстраційного обліку, що підтверджується довідкою Новобузького РС УДММС України в Миколаївській області від 08.05.2014 року № 742. За таких обставини, в силу положень п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, провадження у цій справі в частині позовних вимог [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], підлягає закриттю. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому статтею 346 ЦК України передбачений перелік підстав припинення права власності, який не є вичерпним. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов'язує припинення права власності. За загальним правилом припинення права власності на певне майно в однієї особи водночас означає виникнення права власності на це ж майно в іншої особи. Підстави припинення права власності можуть бути як за волею власника, та і незалежно від його волі. З встановлених по даній справі обставин вбачається, що право власності [PERSON] на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] було припинено на законних підставах і водночас позивачка [PERSON] набула на цю квартиру право власності на законних підставах. Відтак, оскільки право власності [PERSON] на спірну житлову квартирку припинено, то члени її сім'ї автоматично втрачають право користуватися приміщенням у цій квартирі. При судовому розгляді справи встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивачки у справі. Договір найму спірної квартири між ними також не укладався. Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням у квартирі, обґрунтовані, а тому у цій частині вимог підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки, понесені останньою та документально підтверджені судові витрати (судовий збір), у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial