Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

17 квітня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що 17 квітня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за №87. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №102162, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 17 квітня 2015 року. Із свідоцтва про народження серії І-ГЮ №238159, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 23 червня 2015 року (актовий запис за №268 від 23 червня 2015 року), слідує, що в період цього шлюбу 15 червня 2015 року у сторін народилася дитина: дочка - [PERSON]. 06 жовтня 2016 року від імені [PERSON] в суд звернулася адвокат [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюбні відносини сторін припинені у звязку із постійними сварками та відсутністю взаєморозуміння між ними. При цьому, адвокат [PERSON] зазначила про те, що з осені 2015 року позивач [PERSON] не проживає спільно із відповідачкою [PERSON] Збереження шлюбу сторін, на думку представника позивача, суперечить правам та інтересам [PERSON], враховуючи фактичне припинення подружжям шлюбних відносин та те, що відповідачка зустрічається з іншими чоловіками. За таких обставин, представник позивача просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 17 квітня 2015 року за актовим записом №87, та залишити малолітню дитину сторін - [PERSON], [INFO], на виховання її матері до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони та представник позивача не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 15 листопада 2016 року від [PERSON] і 16 листопада 2016 року від адвоката [PERSON] в суд надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі та без участі позивача. У письмовій заяві від 10 листопада 2016 року відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Визнання відповідачкою [PERSON] позову [PERSON], поданого від його імені адвокатом [PERSON], про розірвання шлюбу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Враховуючи зазначені письмові заяви представника позивача і відповідачки від 16 листопада 2016 року і від 10 листопада 2016 року відповідно, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов [PERSON], поданий від його імені та в його інтересах адвокатом [PERSON], до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] відсутнє взаєморозуміння. Примирення подружжя на теперішній час не відбулося. З осені 2015 року сторони проживають окремо, в зв'язку з постійними сварками фактично припинили сімейно-шлюбні відносини між собою, їх відновити не бажають і вважають неможливим збереження цього шлюбу. Наведені обставини слідують зі змісту позовної заяви [PERSON], відсутності їх заперечень і спростувань зі сторони [PERSON] та заяви відповідачки від 10 листопада 2016 року, що надійшла в суд 15 листопада 2016 року. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки докази справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved