Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

19 вересня 2017 року до суду із позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] міської ради про визначення частки земельної ділянки у спільному майні. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] на праві власності належить ? частина будинку № 28 (22, 24), що розташований по 1-пров. Трублаїні у м. Вінниці. Інша частка будинку, а саме ?, зареєстровано на батька позивача [PERSON] Рішенням [PERSON] міської ради від 19 жовтня 2007 року за № 1389 [PERSON] та [PERSON] надано у спільну власність земельну ділянку площею 0,0612 га, для обслуговування вищезазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд. 07 листопада 2014 року помер батько позивача, в звязку з чим відкрилася спадщина на майно померлого. Позивач зазначає, що вона звернулася до Другої вінницької державної нотаріальної контори з метою успадкування майна покійного батька, однак їй було відмовлено через відсутність виділення частки померлого у земельній ділянці. З огляду на вищевикладене, та з метою захисту своїх прав та законних інтересів, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просить визначити, що частка земельної ділянки, кадастровий номер 0510137000:03:037:0162, площею 0,0612 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, 1-ий пров. Трублаїні, 28 (22, 24), [PERSON] у спільному майні становить ?, що відповідає ? частки будинковолодіння під № 28 (22, 24), яке розташоване по 1-пров. Трублаїні у м. Вінниці. В ході судового розгляду представником позивача [PERSON] було подано уточнюючу позовну заяву. Відповідно до змісту її вимог позивач просить суд визначити, що частка земельної ділянки, кадастровий номер 0510137000:03:037:0162, площею 0,0612 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, 1-ий пров. Трублаїні, 28 (після зміни нумерації 1-ий пров. Трублаїні, 24), яка належить покійному [PERSON], у спільному майні складає ?. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши клопотання про розглянути справу за її відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] при вирішенні справи поклалася на думку суду. Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР №047842, виданого 10 листопада 1962 року, судом встановлено, що 10 листопада 1962 року між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Вінницько-Хуторянському бюро ЗАГС с. Вінницькі Хутори, про що зроблено актовий запис № 90. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка Якименко. Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ, позивач [PERSON] народилася 27 липня 1971 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Слід зазначити, що позивач 28 липня 1991 року вийшла заміж та змінила своє прізвище на [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 421123 (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі № 413 від 22 березня 1972 року вбачається, що [PERSON] є власником 75% (75/100) будинковолодіння, розташованого в м. Вінниці по 1-му пров. Трублаїні, 22 (а.с. 5). З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 березня 1995 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою, судом встановлено, що [PERSON] належить ? частина будинку №28 по 1-му пров. Трублаїні в м. Вінниці з відповідною часткою господарських будівель, після смерті 06 вересня 1994 року [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з відповіді КП «ВМБТІ» від 15 серпня 2017 року (а.с. 6), на житловий будинок № 24 ( 22, 28), по провулку 1-му Трублаїні в м. Вінниці станом на 29 грудня 2012 року зареєстровано право приватної власності: -за [PERSON] в «ВММБТІ» 15.06.1972р. за реєстровим № 15079 на ? частки (75%) зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями; -за [PERSON] в «ВООБТІ» 21.04.1995р. за реєстровим № 15079 на ? частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями. Слід зазначити, що згідно додатку № 3/86 до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №200 від 04.06.1987 року будинку з №28 по пров. 1-му Трублаїні в м. Вінниці присвоєно номер 24. Судом встановлено, що [PERSON], який проживає за адресою: 1-ий пров. Трублаїні, 28, м. Вінниця, 17 квітня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 693143, і на підставі рішення [PERSON] міської ради від 19 жовтня 2007 року за № 1389 він є власником земельної ділянки площею 0,0612 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована: 1-ий пров. Трублаїні, 28, м. Вінниця. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0510137000:03:037:0162. Співвласником даної земельної ділянки є [PERSON] (спільна сумісна власність) (а.с. 7). Слід зазначити, що позивачу [PERSON] 17 квітня 2008 року також було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №693144, на підставі рішення [PERSON] міської ради від 19 жовтня 2007 року за № 1389 (а.с. 8). Таким чином, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0612 га у межах згідно з планом, розташованої по1-му пров. Трублаїні, 28 в м. Вінниці. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0510137000:03:037:0162. Отже, позивач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки та житлового будинку №28 по 1-му провулку Трублаїні в м. Вінниці. Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 301931, виданого 11 листопада 2014 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що 07 листопада 2014 року помер батько позивача [PERSON] (а.с. 9). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 лютого 2015 року, встановлено, що 23 лютого 2015 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] Відповідно до матеріалів спадкової справи № 54/2015, заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що позивач [PERSON] 23лютого 015 року звернулася до Другої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 07 листопада 2014 року її батька. Крім того, 23 лютого 2015 року [PERSON], брат позивача, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 07 листопада 2014 року його батька, проте згодом вона була відкликана. Також в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] від 23 лютого 2015 року про те, що вона відмовляється від спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON], на користь дочки померлого [PERSON] Отже, позивач є єдиним спадкоємцем померлого за законом. З постанови Другої вінницької державної нотаріальної контори від 9 листопада 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, кадастровий номер 0510137000:03:037:0162, площею 0,0612 га, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, 1-й пров. Трублаїні, 28, було відмовлено, в зв'язку з не можливістю визначення складу спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме: на яку частку зазначеної земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], померлого 07.11.2014 року (а.с. 12). Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну частку земельну ділянку, оскільки не можливо визначити склад спадкового майна, а саме спірна земельна ділянка не поділена на частки співвласників. Згідно ст.ст. 1216-1218, 1222-1224, 1233 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Суд звертає увагу, що з матеріалів спадкової справи вбачається те, що померлий не складав заповіту, тому спадкування майна здійснюватиметь за законом. Відповідно до ст.ст. 1296-1297\~ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно глав 13-14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються, зокрема, причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд зазначає, що главою 86 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, лише тоді виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Отже, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, те, що частка у майні, належному померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України). Також ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України визначено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення частки земельної ділянки у спільному майні, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] міської ради про визначення частки земельної ділянки у спільному майні, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved