overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

18 грудня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. Від шлюбу дітей не мають, однак відповідач відмовляється від добровільного розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду не зявилася, надала заяву, в якій підтримала позов, просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с. 31). Відповідач [PERSON] був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак до суду не зявився, не повідомив суд про поважні причини неявки, не надав заперечення проти позову (а.с. 25, 30). Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ураховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що позивачка погодилася на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 15 жовтня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НМ № 184795, виданого повторно Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 4). Шлюбні відносини сторони не підтримують, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22.07.1995 року вони уклали шлюб, зареєстрований Савинцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 5. Від проживання у шлюбі у них є діти повнолітній [PERSON] , 1995 року народження, та малолітня [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення та збереження сім`ї неможливе. Представник позивача у судове засідання не з`явилась та звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася та подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 22.07.1995 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Савинцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 5. У сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між ними та збереження сім`ї неможливе. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.07.1995р., свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.01.2006р. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 28 вересня 2017 року у виконкомі Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №4. Від даного шлюбу дітей не має. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Просив слухати справу у його відсутність. В судове засідання відповідачка не з'явилася, однак надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, проти позову не заперечувала. Просила залишити їй після розлучення дошлюбне прізвище «Ганусинець». Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 2017 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконавчим комітетом Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №4 (а.с.6). Від шлюбу дітей не має. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 листопада 2012 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом № 1730. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 16 листопада 2012 року з відповідачем перебувають у шлюбі. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають, їх шлюб носить формальний характер, зберігати його позивач наміру не має. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року, за клопотанням відповідача, сторонам надавався строк на примирення тривалістю три місяці, провадження у справі було зупинено до 22 квітня 2019 року. Ухвалою від 23 квітня 2019 року провадження у справі було поновлено. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на сайті «Судова влада України». Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 листопада 2012 року в Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом № 1730. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно /а.с.4/. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] /а.с.45/. [PERSON] та [PERSON] на даний час разом не проживають. Шлюб носить формальний характер, спільне проживання і збереження сім`ї неможливо. Наведене відповідач не спростував. Наданий сторонам строк для примирення позитивних результатів не дав. В силу ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позивач згідно уточнень до позовної заяви просить її вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить проводити розгляд без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій проти позову не заперечує, просить проводити розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Відповідні обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи батьком дитини відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою, перебуває на її повному утриманні, потребує належного утримання в розмірі достатньому для її гармонійного розвитку, що відповідач, інших утриманців не має. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовний вимог позивач [PERSON] зазначив, що відповідач є його батьком. З 10 вересня 2018 року він навчається на першому курсі в Державному професійо-технічного навчальному закладі «Полтавське вище професійне усилище ім. А.О. Чепіги» м. Полтава на денному відділенні. В зв'язку з навчанням у нього йдуть фінансові витрати на канцелярські засоби, транспортні переїзди, на продукти харчування, одяг. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на навчання не надає, хоча таку можливість має, оскільки є працездатним, має власний будинок, земельні ділянки (паї) за яку отримує орендну плату, крім того веде домашнє господарство. Просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і на весь період навчання. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно довідки виданої директором Державного професійо-технічного навчального закладу «Полтавске вище професійне училище ім.. А.О. Чепіги» м. Полтава (а.с.4), [PERSON] дійсно навчається у вказаному навчальному закладі на денному відділенні, термін навчання- з 10.09.2018 року по 25.02.2020 рік. Відповідно до положень статті 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Позивач просить стягувати аліменти в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Натомість суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, вважає за доцільне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача, яка складатиме 1/5. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 141 ЦПК України А тому з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимогсудовий збір в розмірі 563 грн. 87 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON]\~звернулася до\~Очаківського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області в\~інтересах [PERSON]із зазначеною заявою. Свої вимоги представник заявниці обґрунтовувала тим, що 27 січня 2002 року заявниця народила сина [PERSON]. Оскільки з батьком свого сина вона одружилась у пятнадцятирічному віці, паспорту громадянина України вона не мала і отримала його вже після розірвання шлюбу на прізвище [PERSON]. Посилаючись на те, що її синові відмовляються виготовити паспорт громадянина України, просила встановити той факт, що [PERSON] є її сином. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Представник заявниці надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги, заінтересована особа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами, що має юридичне значення. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-ФП № 282596 від 22 лютого 2018 року, [PERSON] народився 27 січня 2002 року і матірю останнього записана [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ФП № 472833 від 02 серпня 1986 року [PERSON] народилася 24 червня 1986 року (а. с. 6). З копії рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області (а. с. 7), вбачається, що 10 березня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність вставлення юридичного факту для реалізації сином заявницею свого права на отримання паспорту громадянина України, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що [PERSON] є сином заявниці [PERSON],\~а тому\~вимогиостанньої про встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що 13 грудня 1991 року між нею та [PERSON] у Самарському районному відділі РАГС, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис у книзі реєстрації актів цивільного стану №627. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя не\~ склалося, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями. Вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство з липня 1993 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з того ж часу. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між сторонами. Збереження шлюбу неможливо. Шлюб є формальним. Суперечок про поділ спільного майна немає. Просить суд шлюб розірвати. 25.01.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження (а.с.22). Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити.\~ Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, відзиву на позов не подав, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Приймаючи до уваги позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.12.1991 року, шлюб зареєстровано Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №627 (а.с.4). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з липня 1993 року були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

18 грудня 2018 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов в якому позивач зазначив, що будучи належним користувачем та власником нерухомого та рухомого майна, яке залишилось після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , під час прийняття спадщини було з`ясовано, що відповідачем була накладена заборона та арешт на все майно його матері, причини накладення арешту не відомі, а тому позивач просить зняти арешт та заборону всього майна в тому числі, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який був накладений постановою АВ № 998438 від 20.08.2004 року ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області, власник майна [PERSON] ), реєстраційний номер обтяження: 1274429 від 02.09.2004 року. Позивач в ході судового розгляду направив заяву з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в його відсутності на підставі поданих доказів. Відповідач до суду не з`явився. Відповідно до\~ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Так судом встановлено, що дійсно в реєстрі заборон міститься запис № 1274429, щодо накладення арешту та заборони відчуження на все рухоме та нерухоме майно, в тому числі на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який був накладений постановою АВ № 998438 від 20.08.2004 року ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області, власник майна [PERSON] ). Справжнє прізвище, ім`я по-батькові [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. На час розгляду справи власником нерухомого майна є [PERSON] , якому належить на підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 18 вересня 2018 року, яке є чинним. З постанови про арешт майна боржника від 20.08.2004 року не вбачається, наявності стягувача в рамках виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що заборона невизначеного майна з боку відповідача, перешкоджає позивачу виконувати умови щодо належного користування майном, яке перебуває у позивача у належному користуванні та порушує його права та інтереси щодо всього майна після смерті його матері, а тому суд вважає можливим зняти заборону всього майна виданого на ім`я [PERSON] , в тому числі вищевказаного житлового будинку. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в повному обсягу, питання про поділ судових витрат позивач не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved