Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

19.05.2016 позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив: 1. Визнати недостовірною інформацію, поширену заступником Генерального прокурора України-Головним військовим прокурором [PERSON] в інтерв'ю Інтернет -видання «СЕГОДНЯ». ua» [INFO], а саме: - українською мовою - «Незаконного звільнення в 2014 році колишнього народного депутата [PERSON] сприяли екс-прокурор Київської області [PERSON]». - російською мовою - «Незаконному освобождению в 2014 году бывшего народного депутата Лозинского способствовали экс-прокурор Киевской области [PERSON]». 2. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України спростувати поширену недостовірну інформацію щодо [PERSON] впродовж 5 календарних днів з дня набрання законної сли рішенням суду в даній справі такими способами: 1). Направити до Інтернет видання «СЕГОДНЯ». ua» письмове спростування Генеральної прокуратури України з проханням опублікувати спростування на тому самому місці та в тому ж форматі, як було опубліковано інтерв'ю із заступником Генерального прокурора України- Головним військовим прокурорм [PERSON] [INFO], а саме спростування такого змісту: «Спростування недостовірної інформації: [INFO] Інтернет-видання «СЕГОДНЯ». ua» опубліковано інтерв'ю із заступником Генерального прокурора України- Головним військовим прокурором [PERSON] під заголовком «[INFO] в якому міститься інформація про розслідування кримінального провадження щодо незаконного звільнення від відбування покарання колишнього народного депутата України [PERSON], а саме: «Незаконного звільнення в 2014 році колишнього народного депутата [PERSON] сприяли екс-прокурор Київської області [PERSON] і його перший заступник [PERSON]». Російською мовою цей текст викладено «СЕГОДНЯ». ua» в такій редакції: «[INFO]». В дійсності у кримінальному провадженні, відкритому за фактом незаконного звільнення 11.06.2014 від відубвання покарання у виді позбавлення волі [PERSON], колишній прокурор Київської області [PERSON]. не підозрюється у сприянні незаконному звільненню [PERSON], а також не підозрювався у вчиненні цього злочину на момент оприлюднення зазначеного інтерв'ю заступника Генерального прокурора України- Головного військового прокурора [PERSON] 2). Розмістити на офіційному веб-порталі Генеральної прокуратури України http://www.gp.gov.ua/ повідомлення наступного змісту: «Колишній прокурор Київської області [PERSON]. не підозрюється у сприянні незаконному звільненню [PERSON] від відбування покарання. Рішенням Печерського районного суду м.Києва у справі за позовом колишнього прокурора Київської області [PERSON] до Генеральної прокуратури України визнано недостовірною інформацію, поширену [INFO] заступником Генерального прокурора України-Головним військом прокурором [PERSON] в інтерв'ю Інтернет -виданню «СЕГОДНЯ». ua» про те, що незаконному звільненню від відбування покарання колишнього народного депутата [PERSON] у 2014 році сприяв колишній прокурор Київської області [PERSON]. В дійсності у кримінальному провадженні відкритому за фактом незаконного звільнення 11.06.2014 від відбування покарання у виді позбавлення волі [PERSON], колишній прокурор Київської області [PERSON]. не підозрюється у сприянні незаконному звільненню [PERSON], а також не підозрювався у вчиненні цього злочину на момент оприлюднення зазначеного інтерв'ю заступника Генерального прокурора України- Головного військового прокурора [PERSON] Позов мотивовано тим, що [INFO] на сайті Інтернет - видання «СЕГОДНЯ».ua» [INFO]. була розміщена завідомо недостовірна інформація, яка стосується безпосередньо позивача та яку вважає такою, що порочить його честь та ділову репутацію. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, наведених у позові, просили позов задовольнити. Представники відповідача та третьої особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на викладене в наданих письмових запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову, представники відповідача та третьої особи зазначили, що у зв'язку з тим, що вказана інформація була викладена стисло та неповно, Генеральною прокуратурою України усунуто неповноту і неточність поширеної в інтерв'ю Інтернет-виданню «СЕГОДНЯ» [INFO] інформації щодо [PERSON] шляхом розміщення [INFO] інформаційного повідомлення в цьому виданні, що відповідає вимогам ч.7 ст.277 ЦК України щодо спростування інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідача та третьої особи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] на сайті Інтернет - видання «СЕГОДНЯ». ua» за адресою: [INFO]. була поширена інформація, а саме: «Незаконного звільнення в 2014 році колишнього народного депутата [PERSON] сприяли екс-прокурор Київської області [PERSON]». Крім того, [INFO] на сайті Інтернет-видання «Прокурорська правда» за адресою: [INFO] - російською мовою - - «Незаконному освобождению в 2014 году бывшего народного депутата Лозинского способствовали экс-прокурор Киевской области [PERSON]». - Вказана інформація була поширена в інтерв'ю заступником Генерального прокурора України-головним військовим прокурором [PERSON], що не заперечувалось сторонами. - Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі(а.с.12-22). - Згідно наявних в матеріалах справи даних, [INFO] Генеральною прокуратурою України на сайті Інтернет - видання «СЕГОДНЯ». ua» була поширена інформація, а саме: «[INFO] заступник Генерального прокурора України -Головний військвоий прокурор [PERSON] в інтерв'ю «Сегодня» проінформував про сприяння екс-прокурором Київської області [PERSON] про незаконне звільнення в 2014 році колишнього народного депутата [PERSON]. Як повідомляє прес-служба Військової прокуратури, «зазначена інформація підлягає уточненню, оскільки колишній прокурор Київської області підозрюється в заздалегіть не обіцяному приховуванні його працівниками прокуратури тяжкого злочину, метою якого було звільнення [PERSON] шляхом організації несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи службових підробок і здійснення завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину». (а.с.108) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, суд надходить до висновку, що інформація щодо можливих, на думку третьої особи, протиправних дій позивача є виключно оціночним судженням автора, оскільки містить лише думки, переконання, оцінку певних фактів, які є нічим іншим як вираженням суб'єктивної думки і поглядів третьої особи на певні події, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Таким чином, публічний виступ та спірна публікація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночним судженням щодо публічної особи, а саме [PERSON] без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986); «Обершлік проти Австрії» (1991р.) у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час публікацій в мережі Інтернет, відповідачем Генеральною прокуратурою України була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, слід зазначити, що оскільки спірна інформація є повним та точним відтворенням публічного виступу [PERSON], тому Інтернет-видання «Сегодня. ua». не несе відповідальність за поширення цієї інформації відповідно до ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства», яка передбачає, що суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація: є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. За вказаних обставин, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed