Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

18.10.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. 06.07.2005 року шлюб між сторонами розірвано. З цього часу відповідач участі у вихованні і утриманні неповнолітньої дитини не приймає, не цікавиться її навчанням і здоров'ям, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач повністю утримує сина, дбає про його здоров'я, духовний розвиток, піклується про нього. Відповідач не цікавиться сином [PERSON] взагалі, з 2004 року не контактує з дитиною, ніколи не відвідував дитячий дошкільний заклад та школу. Вказує, що відповідач повністю самоухилився від виховання неповнолітнього сина [PERSON], не бере ніякої участі в житті дитини, повністю ігнорує свої обов'язки. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав наведених у позові. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про достатність підстав, передбачених ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Шлюб між сторонами розірваний 06.07.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7). Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 30.08.2005 року (а.с.8) стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 19 липня 2005 року до повноліття дітей. Відповідно до довідки Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби УДВС ГТУЮ у Волинській області від 30.08.2017 року (а.с.11) заборгованість по сплаті аліментів за вищезазначеним рішенням становить 62565,33 грн. Як вбачається з довідки Нововолинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 від 29.08.2017 року (а.с.12) батько [PERSON] - [PERSON] на батьківські збори не з'являвся, поведінкою сина та результатами навчання не цікавився, допомоги в організації класних справ не надавав. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.09.2017 року (а.с.14) неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: вул. кільцева, 5/1, м. Нововолинськ, де створені усі необхідні умови для проживання та розвитку. Батько протягом останніх тринадцяти років не цікавиться дитиною, не приймають участі у вихованні та утриманні сина. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради №270 від 27.09.2017 року (а.с.15), що беручи до уваги, що відповідач самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, перебування його в статусі юридичного батьківства, суперечить інтересам дитини [PERSON], [INFO]. Таким чином, в суді встановлено, що відповідач [PERSON] самоухилився від виконання батьківських обов'язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не проявляє про нього щонайменшої батьківської турботи, вихованням дитини не займається, будучи здоровим та працездатним, матеріально її не утримує, і така його винна поведінка свідчить про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитини не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав як спосіб впливу на батьків, не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи наведені норми і роз'яснення, суд повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи і проаналізувавши їх в сукупності, виходячи виключно з інтересів неповнолітньої дитини, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від обов'язку по вихованню неповнолітнього сина, неналежно ставиться до виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, не проявляє про нього щонайменшої батьківської турботи, матеріально не утримує дитину, будучи працездатною особою. Вказані обставини, не дають суду підстави зробити висновок про належне ставлення батька [PERSON] до свого неповнолітнього сина, а навпаки свідчать про винну поведінку відповідача і умисне ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини. Така поведінка відповідача шкодить правам та інтересам їх дитини, негативно впливає на її психологічний стан. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного Кодексу України передбачає, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вище наведене, суд позов задовольняє і позбавляє [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з [PERSON] в користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору (а.с.1).

Outcome: approved