Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

18.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Лізингової компанії ТОВ «АМГ» про захист прав споживача, про застосування наслідків недійсного договору та стягнення коштів, і позов мотивує тим, що 04 вересня 2015 року між ним та відповідачем, Лізингова компанія ТОВ «АМГ», було укладено Договір № 505083 майнового лізингу. Згідно п.2.1 Договору відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно, а він, відповідно, сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Укладаючи Договір, він розраховував отримати автомобіль у користування та поступово виплатити його вартість, предметом Лізингу за даним Договором є автомобіль Skoda Octavia седан 2.0 TDI DSG Elegance. Згідно Додатку № 2 вартість предмету лізингу складає 329500,00грн., але авансовий платіж в Додатку № 2 не визначений, зазначена сума виплат в розмірі 164750грн., зазначений щомісячний платіж у сумі 13729,17грн., вартість фінансування складає 65900,00грн. та комісія за передачу у сумі 9885,00грн. 04 вересня 2015 року він сплатив вартість фінансування в сумі 65900,00грн., а також комісійний збір у сумі 500,00грн. Згідно п.5.1 Договору предмет Лізингу передається у користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (ста двадцяти) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу Предмета Лізингу. При цьому п.5.2 Договору визначено, що Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати Вартості Фінансування. Тому, можна зробити висновок, що сума виплат в розмірі 164750грн. і є Авансовий платіж. Але дана умова Договору є несправедливою, тому що порушує принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на його шкоду, що прямо передбачено п.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Якщо він виплатить Авансовий платіж (164750грн.), вартість фінансування (65900,00грн.), комісію за передачу Предмету Лізингу (9885,00грн.), а також на протязі 120 робочих днів (6 місяців) буде виплачувати щомісячний платіж (13729,17грн.), то він фактично оплачує в повному обсязі вартість автомобіля. Просить стягнути з відповідача, вартість фінансування в сумі 65900,00грн., яку сплачено ним на виконання умов Договору № 505083 майнового лізингу від 04 вересня 2015 року та комісійний збір за проведення даної фінансової операції у сумі 500,00грн., а всього разом 66400,00грн. Позивач допитаний у судовому засіданні наполягає на позовних вимогах. Представник позивача підтримав позивача. Відповідач до судового засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивавач, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 04 вересня 2015 року між [PERSON] та відповідачем, Лізингова компанія ТОВ «АМГ», було укладено Договір № 505083 майнового лізингу, далі Договір./а.с.6-15/ Згідно п.2.1 Договору відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п. 3.1 Договору), а позивач, відповідно, сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Пунктом 3.1 Договору визначено, що предметом Лізингу за даним Договором є автомобіль Skoda Octavia седан 2.0 TDI DSG Elegance. У відповідності до п.3.2 Договору вартість Предмета Лізингу на момент укладання даного Договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 2 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною./а.с.17/ Згідно Додатку № 2 вартість предмету лізингу складає 329500,00грн., але Авансовий платіж в Додатку № 2 не визначений, зазначена сума виплат в розмірі 164750грн. зазначений щомісячний платіж у сумі 13729,17грн., вартість фінансування складає 65900,00грн. та комісія за передачу у сумі 9885,00грн. 04 вересня 2015 року позивачем було сплачено вартість фінансування в сумі 65900,00грн., а також комісійний збір у сумі 500,00грн. /а.с.16/ Згідно п.5.1 Договору предмет Лізингу передається у користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (ста двадцяти) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу Предмета Лізингу. При цьому п.5.2 Договору визначено, що Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати Вартості Фінансування. Таким чином, сума виплат в розмірі 164750грн. і є Авансовий платіж. Але дана умова Договору є несправедливою, тому що порушує принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків, що прямо передбачено п.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Якщо позивачем буде виплачено Авансовий платіж (164750грн.), вартість фінансування (65900,00грн.), комісію за передачу Предмету Лізингу (9885,00грн.), а також на протязі 120 робочих днів (6 місяців) буде виплачувати щомісячний платіж (13729,17грн.), то він фактично оплачує в повному обсязі вартість автомобіля. А згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Пунктом 1 статті 10 зазначеного Закону лізингодавець має право інвестувати на придбання предмету лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти. Тобто, в першу чергу придбання Предмету Лізингу повинно відбуватися саме за гроші лізингодавця. Крім того, при укладанні Договору до нього були включені несправедливі умови, а саме надання продавцю (Лізингодавцю) можливості збільшувати ціну (п.3.4 Договору) без надання споживачу (Лізингоодержувачу) права розірвати Договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення Договору, що згідно п.13 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання Договору недійсним. Також до Договору включені інші несправедливі умови, зокрема: надання Лізингодавцю права розірвати Договір на власний розсуд (п.4.3.5 Договору), а позивачу даного права не надається. Крім того, в договорі виключені та обмежені права позивача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обовязків, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі не належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Окрім того, згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Позивачу не було надано відповідну ліцензію, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли зміна положень або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнано недійсним у цілому. Крім того, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оман або є агресивною. Пунктом 3 статті 19 даного Закону визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною (п.3.2 Договору та Додаток № 2 до Договору), якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Згідно п.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Але договір укладений між позивачем та відповідачем не був нотаріально посвідчений та як наслідок нікчемний. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Позивачем на виконання умов Договору було сплачено вартість фінансування в сумі 65900,00грн. та при цьому сплачено комісійний збір за проведення даної фінансової операції у сумі 500,00грн., які повинні бути стягненні з відповідача на його користь. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд стягує з відповідача 664грн. на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved