Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

18 лютого 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] на обґрунтування якого вказав, що в вересні 2012 року між ними було укладено договір купівлі-продажу мопеда, що підтверджується відповідною розпискою згідно якої відповідачка повинна була сплатити йому грошові за придбане майно кошти частками до 10 листопада 2012 року. Але свої зобов'язання остання не виконала, тому просив стягнути суму боргу за договором у розмірі 1500 грн. та три відсотка річних за весь час прострочи виконання зобов'язання. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено. З відповідачки на користь [PERSON] стягнуто 1500 грн. боргу, відсотки за користування чужим товаром в розмірі 675 грн. та розподілено судові витрати. Не погодившись з рішенням суду відповідач надала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно стягнув на користь позивача зазначені суми, оскільки придбаний нею мопед був у несправному стані. В судовому засіданні апеляційного суду позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Відповідач у судове засідання апеляційного суду не звився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційний скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, але у строк, встановлений договором, відповідач узятих на себе зобов'язань за договором позики не виконав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Проте з таким висновком суду погодитися неможливо з наступних підстав. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором купівлі-продажу, який було укладено між сторонами 8 вересня 2012 року. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідач має перед ним невиконані зобов'язання які підтверджуються розпискою від 08 вересня 2012 року і як на підставу своїх вимог посилався на ст.ст. 691, 692 ЦК України. Протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції позивач не змінював предмет та підстави позову згідно ст. 31 ч.2 ЦПК України. З розписки, на яку позивач посилається як на підставу свого позову, убачається, що 08 вересня 2012 року відповідач придбала у [PERSON] мопед вартістю 1700 грн., які зобов'язалася сплатити протягом двох місяців, тобто до 10 листопада 2012 року. З матеріалів справи убачається, що вказана сума відповідачем у добровільному порядку сплачена лише частково у розмірі 200 грн. Решта суми у розмірі 1500 грн. на час розгляду справи позивачу не сплачена, що у судовому засіданні сторонами не спростовувалось. Таким чином, з матеріалів справи убачається, що між сторонами виникли правовідносини які витікають з договору купівлі-продажу, що в судовому засіданні апеляційного суду стороною не спростовувалося. За таких обставин висновок суду першої інстанції, що між сторонами виникли правовідносини, які витікають з договору позики та урегульовані ст. 1046-1049 ЦК України є хибними. Оскільки судом першої інстанції помилково застосовано норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, то рішення суду підлягає скасуванню. Вирішуючи справу по суті апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи убачається, що відповідач придбала мопед та зобов'язалася сплатити відповідну грошову суму до 10 листопада 2012 року, проте зазначені зобов'язання не виконала. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо придбання товару неналежної якості, оскільки відповідно до ст.. ст.. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, але відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, у тому числі частковим виконанням боржником свого зобов'язання по сплаті грошових коштів. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки на час розгляду справи боржником зобов'язання за договором частково виконано, то сума, яка підлягає стягненню на підставі ст.. 625 ЦК України повинна розраховуватися у розмірі три проценти річних від простроченої суми. Враховуючі, що сума заборгованості складає 1500 грн., то сума, яка підлягає стягненню за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 10 листопада 2012 року по час винесення рішення суду, тобто 29 січня 2014 року, складає 54 грн. 98 коп. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором купівлі-продажу у розмірі 1500 грн. 54 грн. 98 коп. три відсотка річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.. 88 ЦПК України згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, вважає, зо необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплаченим ним судовий збір.

Outcome: partial