Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

18.01.2019 р. позивачі пред`явили позов до неповнолітнього відповідача в особі його законного представника (матері), у якому просили усунути їм перешкоди у розпорядженні квартирою, що перебуває у їхній власності й знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом зняття малолітнього [PERSON] з реєстрації місця проживання, а також зобов`язати батька дитини - [PERSON] - зареєструвати місце проживання дитини за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбу, у якому народилася дитина - [PERSON] , яка була зареєстрована у квартирі, що є власністю позивачів. Вказали, що після розірвання шлюбу мати з дитиною мешкають у м. Києві й не мають фактичного зв`язку з їхньою квартирою, однак подальше збереження реєстрації дитини у цьому житлі перешкоджає їм у реалізації прав власників, зокрема при продажу майна. Тому просять у судовому порядку вирішити даний спір, усунувши їм перешкоди у розпорядженні квартирою. 31.01.2020 р. представник відповідача подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування такої позиції зазначив, що дитина зареєстрована у спірній квартирі як член сім`ї батька; мати дитини не має житла на праві приватної власності; фактичне проживання дитини за іншою адресою, ніж місце реєстрації, не позбавляє її права користування квартирою, що належить батьку на праві спільної часткової власності. Вважає, що позов є безпідставним. 03.06.2020 р. у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Позивачі є власниками квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 3-4, 13-15). [PERSON] та [PERSON] з 10.04.2010 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення суду від 30.08.2013 р. (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). У вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.08.2013 р. розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] , у якому останні перебували з 10.04.2010 р. (а.с. 7). [PERSON] проживає та працює у м. Києві (а.с. 10). Неповнолітній [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, а мешкає разом з матір`ю у м. Києві (а.с. 8-9, 11-12). Спір сторін з приводу реєстрації неповнолітньої дитини розглядався судами неодноразово. Так, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.05.2018 р. у справі № 459/2212/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] з участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом , у позові відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 08.10.2019 р. вище вказане рішення суду залишено без змін та, з-поміж іншого, зазначено, що «враховуючи, що [PERSON] , є батьком неповнолітнього [PERSON] , права дитини будуть порушені у разі визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він має право проживання та користування зазначеною квартирою». Натомість рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27.02.2020 р. у справі № 459/2020/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з участю третьої особи: органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області про вселення у квартиру, позов задоволено частково та, з-поміж іншого, вирішено вселити неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказане рішення 29.03.2020 р. набрало законну силу. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Обставини справи свідчать про те, що неповнолітній [PERSON] не досяг 10 років, належить до сім`ї свого батька, є зареєстрованим у його житлі. Через свій вік малолітній [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт його не проживання у спірній квартирі зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом, у якому зареєстрований та проживає батько. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Місце проживання дитини з матір`ю не зареєстроване у встановленому законом порядку та не зареєстровано таке також і за іншим місцем проживання батька у м. Луцьку. Тобто спірне житло є єдиним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання дитини. Крім цього, місце проживання дитини з матір`ю не було визначено ніяким чином, тобто на даний час місце проживання дитини з будь-ким із батьків формально, зокрема, і рішенням суду визначено не було. Тимчасове не проживання малолітньої дитини у спірній квартирі зумовлене поважними причинами, зокрема розірванням шлюбу між його батьками, та відсутністю рішення про визначення місця проживання дитини. Відповідно він не користується спірною квартирою (не проживає у такій) не за власним бажанням, що виключає застосування норми ст. 405 ЦК України у даній справі та задоволення позову. За таких обставин і міркувань суд не вбачає підстав для задоволення позову, тому у його задоволенні необхідно відмовити. Судові витрати, що пов`язані з розглядом справи і складаються з судового збору, за правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивачів (а.с. 27).

Outcome: dismissed