Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

17 березня 2020 року представник Криворізького державного педагогічного університету звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 02-4299 від 31.08.2015 про надання освітніх послуг. У зв`язку з реорганізацією шляхом виділу зі складу Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» Криворізького педагогічного інституту згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.01.2016 № 51-р «Деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів» та наказу Міністерства освіти і науки України від 22.03.2016 № 298 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет». Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» є правонаступником державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» в частині, що пов`язана з Криворізьким педагогічним інститутом. Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки України від 15 травня 2018 року № 477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу Криворізький державний педагогічний університет» та від 04 лютого 2019 року № 123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету», а також наказу ректора від 11 лютого 2019 року № 71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет. Відповідно до І розділу Договору № 02-4299 про надання освітніх послуг від 31.08.2015, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за спеціальністю: технологічна освіта (автосправа), з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр». Вартість освітньої послуги за перший начальний рік на час укладення договору становить 5900 грн. Додатковою угодою від 01.09.2017 до договору № 02-4299 від 31.08.2015 було змінено вартість освітньої послуги з 01 вересня 2017 року на офіційно визначений індекс інфляції та відповідно до п. 4.2 зазначеної угоди загальна вартість освітньої послуги становить - 18431,60 грн., зокрема за кожен календарний рік: за 2015 рік (вересень-грудень) - 2360 грн., за 2016 рік - 5900 грн., за 2017 рік (січень-червень) - 3540 грн., за 2017 рік (вересень-грудень) - 2652,64 грн., за 2018 рік (січень-червень) - 3978,96 грн. Також, додатковою угодою від 01.02.2018 до договору № 02-4299 від 31.08.2015 було змінено вартість освітньої послуги з 01 лютого 2018 року на офіційно визначений індекс інфляції та відповідно до п. 5.2 зазначеної угоди загальна вартість освітньої послуги становила - 18885,80 грн., зокрема за кожен календарний рік: за 2015 рік (вересень-грудень) - 2360 грн., за 2016 рік - 5900 грн., за 2017 рік (січень-червень) - 3540 грн., за 2017 рік (вересень-грудень) - 2652,64 грн., за 2018 рік (січень) - 663,16 грн., за 2018 рік (лютий-червень) - 3770 грн. 30 червня 2018 наказом від 26.06.2018 № 636-с «Про особовий склад студентів факультету дошкільної та технологічної освіти» [PERSON] було відраховано з навчального закладу, у зв`язку з присвоєнням кваліфікації «бакалавр» та видано диплом встановленого зразка. Відповідачем не було доплачено грошові кошти за навчання в розмірі 3000,60 грн., та у відповідності до ст.ст. 611, 625 ЦК України за період з 01.09.2019 по 01.02.2020 нараховано пеню в розмірі 434,80 грн.; 3 % річних від простроченої суми основного боргу - 181,32 грн., та інфляційні втрати - 3447,90 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу, однак вимога виконана не була. Посилаючись на вищевикладені обставини просить суд задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково-педагогічної роботи Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 02-4299 від 31.08.2015 про надання освітніх послуг. За умовами договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, починаючи з 2 курсу 3 семестру, за напрямом технологічна освіта (автосправа), форма навчання заочна. Строк надання освітньої послуги з 01.09.2015 по 30.06.2018 (надання освітніх послуг визначається датою зарахування та відрахування замовника із університету). Відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу, загальна вартість якої становить 5900 грн., вартість освітньої послуги змінюється один раз на календарний рік (на початок начального року) на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік (а.с.6). Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 22.03.2016 № 298 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», реорганізовано Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» шляхом виділу з його складу Криворізького педагогічного інституту з утворенням на його базі Державного вищого навчального закладу «Криворізького державний педагогічний університет» (а.с.10-12). 01 вересня 2017 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №д-02-4299 від 01.09.2017, за якою змінено плату за надання освітньої послуги, яка становила 18431,60 грн., зокрема: за кожен календарний рік: за 2015 рік (вересень-грудень) - 2360 грн., за 2016 рік - 5900 грн., за 2017 рік (січень-червень) - 3540 грн., за 2017 рік (вересень-грудень) - 2652,64 грн., за 2018 рік (січень-червень) - 3978,96 грн. (а.с.7). Також, 01 лютого 2018 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] будо укладено додаткову угоду до договору № 02-4299 від 31.08.2015 було змінено вартість освітньої послуги з 01 лютого 2018 року на офіційно визначений індекс інфляції - 18885,80 грн., зокрема за кожен календарний рік: за 2015 рік (вересень-грудень) - 2360 грн., за 2016 рік - 5900 грн., за 2017 рік (січень-червень) - 3540 грн., за 2017 рік (вересень-грудень) - 2652,64 грн., за 2018 рік (січень) - 663,16 грн., за 2018 рік (лютий-червень) - 3770 грн. (а.с.8). Витягом з наказу № 636-с від 26.06.2018 [PERSON] присвоєно кваліфікацію бакалавра технологічної освіти, вчителя технологій та креслення, видано диплом встановленого зразка, та відраховано 30.06.2018 (а.с.14). Звітом по оплаті за навчання за період з 01.08.2015 по 29.02.2020 встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 3000,60 грн. (а.с.15). 08.11.2019 позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, однак заборгованість погашено не було. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 447,30 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 181,32 грн. та 434,80 грн. - пені. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана сплати заборгованість за отримані освітні послуги, однак не виконала належним чином зобов`язання, а також враховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2020 рік, складала 2102 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved