Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

18.11.2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. У належному позивачу будинку зареєстрований її зять - відповідач [PERSON], який з березня 2011 року не проживає в будинку, не сплачує комунальні платежі, місце його перебування не відоме. У зв'язку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання належним чином повідомлений позивач не з'явилася, в поданій суду заяві просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.09.1996 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Матеріалами справи встановлено, що у будинку, належному позивачу, крім неї, зареєстрований, зокрема, відповідач по справі [PERSON], який на даний час в будинку не проживає, що підтверджується, поштовими повідомленнями, участь в утриманні будинку не приймає. Згідно наданих позивачем письмових доказів вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з березня 2011 року. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає у будинку позивача на протязі 4 років, використовує будинок не за цільовим призначенням, тобто не для проживання, а виключно для реєстрації місця проживання, що порушує права позивача як власника будинку, зазначені у ст. 150 ЖК України та ст. ст. 317, 319 ЦК України, а іншого порядку, результатом якого є зняття відповідача з реєстрації в будинку позивачки, законодавством не передбачено (окрім зняття з реєстрації в добровільному порядку). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved