Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~18.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Служби безпеки України у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. \~ \~ \~ \~Свою позицію обґрунтовував тим, що 04.11.2005 року за поданням слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області заступником прокурора Вінницької області Сичуком В.В. відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, а 14.11.2005 року за ті ж самі дії кримінальна справа за ч. 2 ст. 366 КК України, які обєднані в одну кримінальну справу № 610. 02.12.2005 року його було притягнуто в якості обвинуваченого і 02.12.2005 року винесено постанову про накладення арешту на майно. Застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 06.05.2006 року слідчим СВ УСБУ у Вінницькій області [PERSON] складений обвинувальний висновок і затверджений заступником прокурора Вінницької області Сичуком В.В. Справа була направлена на розгляд до Староміського райсуду м. Вінниці і з того часу перебувала в провадженні судів різних інстанцій, відносно нього ухвалювались вироки і справа неодноразово надсилалась на додаткове розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу в редакції 1960 року. 23.06.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області прийнято постанову про направлення справи прокурору Вінницької області для організації проведення додаткового розслідування. Розслідування доручено СВ УСБУ у Вінницькій області і вже 30.12.2011 року кримінальну справу в частині її порушення та предявлення обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України. Проте, 30.12.2011 року СВ УСБУ у Вінницькій області за тими ж подіями порушив кримінальну справу за ч. 3 ст. 365 КК України. Справа обєднана в одне провадження № 610. 04.01.2012 року заступник прокурора Вінницької області постанову слідчого про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 365 КК України скасував як безпідставну. 30.01.2012 року заступник начальника ГСУ СБ України [PERSON] виніс постанову про передачу кримінальної справи № 610 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України для подальшого провадження СВ УСБУ України в Житомирській області і 04.04.2012 року слідчий виніс постанову про закриття кримінальної справи в частині її порушення і предявлення обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України за відсутністю в діяннях складу злочинів і 04.04.2012 року порушив кримінальну справу за ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України (кримінальна справа № 475). Обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України предявлене 09.04.2012 року. Проте, 07.09.2012 року Корольовським районним судом м.Житомира постанова слідчого від 04.04.2012 року про порушення кримінальної справи була скасована. 07.11.2012 року слідчим відділом УСБУ у Житомирській області винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині її порушення та предявлення обвинувачення за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутністю в діянні складу злочину. 14.11.2012 року СВ УСБУ у Житомирській області направив кримінальну справу за ч. 2 ст. 366 КК України до суду для вирішення питання про звільнення від відповідальності в звязку з закінченням строків давності і 29.11.2012 року Вінницький міський суд Вінницької області відмовив в задоволенні постанови ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області [PERSON] про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у звязку із закінченням строків давності та повернув кримінальну справу прокурору Житомирської області. 15.12.2014 року слідчим СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] прийнято постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач в період з 04.11.2005 року до 15.12.2014 року (121 місяць) незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, весь період відносно нього був обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, а на майно був накладений арешт. Незаконними діями органу досудового слідства, Прокуратури Вінницької області, яка здійснювала нагляд за слідством, йому заподіяно значних майнових та моральних збитків. \~ \~ \~ \~Уточнюючи позовні вимоги позивач [PERSON] посилався на те, що під час кримінального переслідування він не міг займатись підприємницькою діяльністю і отримувати прибуток, зокрема від ТОВ «Рудан», в якому йому належить половина статутного фонду, припинились взаємовідносини з іншими субєктами господарської діяльності, розірвані ряд договорів, це унеможливило в повній мірі виконання взятих грошових зобовязань, зокрема по договору позики від 01.02.2004 року на суму 20\~000 доларів США, по кредитному договору від 22.08.2005 року на суму 8\~915 доларів США, по договору позики із [PERSON] на суму 7\~875 доларів США. Тому завдану майнову шкоду оцінив на суму 36\~470 доларів США, що становить еквівалент 989\~212,28 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, позивач посилався на завдання йому моральної шкоди, яка була спричинена незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, обвинуваченням, накладенням арешту на майно, обранням запобіжного заходу, незаконних проведених слідчих дій, виїмок, обшуків. Внаслідок 10-літнього періоду досудового слідства він втратив нормальні життєві звязки, матеріальне благополуччя сімї, втратив здоровя. Просив врахувати, що він тривалий час перебував на службі в органах державної безпеки, здобув авторитет і повагу, проте через необґрунтовані обвинувачення, поширення недостовірної інформації про вчинення злочинів, в тому числі через засоби масової інформації, приниження, його стосунки з багатьма оточуючими, колегами по роботі і діловими партнерами припинилися. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих такими діями відповідачів, а також погіршенням стану здоровя. Зокрема, безпідставне притягнення в якості обвинуваченого, постійне перебування в стресі, повязаному із слідчими діями і численними судовими засіданнями, призвело до гіпертонічного кризу і подальшої стійкої гіпертонії, ряду серцево-судинних хвороб. Тепер він потребує щоденного прийому ліків, нагляду лікарів, щорічного дворазового лікування в оздоровчих закладах. На підставі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач визначив моральну шкоду в сумі 450\~483 грн. (121 місяць ? 3\~723 грн. = 450\~483 грн.). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 22, 23, 1166, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач [PERSON] просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 989\~212,28 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 450\~483 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-6 т.1, 209-211 т. 1). В підготовчих та судових засіданнях позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги і уточнили, що в підрахунку при визначенні моральної шкоди сталась арифметична помилка, в період з 14.11.2005 року до 15.12.2014 року пройшло 109 місяців і сума відшкодування, виходячи із мінімальної заробітної плати станом на 2019 рік, становить 454\~857грн. (109 ? 4\~173 грн. = 454\~857 грн.). При ухваленні рішення просили врахувати висновок судової психологічної експертизи від 11.09.2018 року, яким встановлено причинно-наслідковий звязок між виявленими несприятливими психологічними змінами позивача та діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Також [PERSON] додав, що матеріальна шкода полягає в тому, що в 2004 році він уклав договір позики на суму 20\~000 доларів США і 01.02.2019 року він зобовязався повернути борг в розмірі 35\~000 доларів США, але через незаконні обмеження, арешти, підписку про невиїзд, кримінальні провадження і надумані численні господарські справи відносно ТОВ «Рудан» він не міг займатись підприємницькою діяльністю і втратив дохід, тому і не погасив вчасно заборгованість. Вважає, що саме діями УСБУ у Вінницькій області, яке ініціювало кримінальне провадження, проводило досудове розслідування, і Прокуратурою Вінницької області, як процесуальним керівником, йому завдана матеріальна і моральна шкода, тому вони є належними відповідачами у справі. Просив врахувати, що постанова від 15.12.2014 року про закриття кримінального провадження скасована прокурором саме після того, як він звернувся до суду з даним позовом. Станом на сьогоднішній день у даній справі жодні слідчі дії не проводяться, його клопотання про закриття кримінального провадження не задоволене, оскільки ні підозра, ні обвинувачення не оголошені. Представник відповідача - УСБУ у Вінницькій області [PERSON] подав письмові заперечення (а.с. 168-176 т.1, 202-208 т.1, 30-40 т. 2) і обґрунтовував свою позицію тим, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених ст.ст. 1, 2, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Проте, позивач не довів незаконність дій, вчинених УСБУ у Вінницькій області, порушення норм кримінального процесу, зміст заподіяної моральної шкоди і причинно-наслідковий звязок між діями СБУ та моральною шкодою позивача. Також зазначив, що розмір шкоди позивачем безпідставно обрахований на день розгляду справи в суді. В частині відшкодування матеріальної шкоди просив звернути увагу, що позивач не виконав вимоги ст. 12 Закону і після закриття провадження у справі не звертався до органів досудового слідства та прокуратури для визначення розміру завданої шкоди, а вирішення таких вимог в цивільному судочинстві не передбачено. Вважає, що позивач не надав доказів завдання матеріальної шкоди, а фінансова неспроможність погасити борги за договорами не є наслідком дій органів досудового розслідування. Також просив врахувати, що кримінальне провадження розслідувалось УСБУ в Житомирській області, процесуальне керівництво над яким здійснювала Прокуратура Житомирської області, СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області, справа тривалий час перебувала в судах першої та апеляційної інстанції, проте позивачем не залучені вказані особи до участі в справі. В судових засіданнях представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в запереченнях. Представник відповідача Прокуратури Вінницької області [PERSON] подала письмові заперечення на позов (а.с. 49-54 т.2) і свою позицію обґрунтовувала тим, що позивачем не доведений належними доказами факт завдання матеріальної і моральної шкоди, її розміру, не доведена вина Прокуратури Вінницької області у завданні шкоди. Також просила врахувати, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 11.10.2017 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та інших виплат, а застосовується величина в розмірі 1600 грн. Також зазначила, що розмір відшкодування матеріальної шкоди визначає той орган, який провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, про що виносить постанову (ухвалу). В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала заперечення і повідомила, що постанова слідчого СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] від 15.12.2014 року про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, скасована 28.02.2018 року Прокуратурою Вінницької області, оскільки у ході досудового розслідування не проведено всіх можливих слідчих і розшукових дій, тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] подала письмові відзиви на позов (а.с. 157-163 т.1, 189-195 т.1, 1-9 т.2). Свою позицію обґрунтовувала тим, що [PERSON] казначейська служба України порушень прав [PERSON] не допускала, тому не може бути відповідачем у справі і не несе відповідальність за дії інших органів державної виконавчої влади та їх посадових осіб. Дійсно, позивач перебував під слідством з 16.11.2005 року до 15.12.2014 року, проте позивач не довів, що дії УСБУ у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області були незаконними, також він не довів, що йому була завдана моральна шкода, в чому полягає моральна шкода і її розмір. Позивач не врахував, що відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тому до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн. Також представник заперечила щодо задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки такий порядок встановлюється ст. 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» і право на відшкодування виникає лише при встановленні незаконності дій правоохоронних органів, а суми, які підлягають до виплати, визначає відповідний орган, який закривав провадження у справі, в разі такого звернення особи. Проте позивачем [PERSON] не було вжито жодних заходів, встановлених законом, досудового врегулювання спору в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Визначення такого розміру відшкодування не є компетенцією суду. \~ \~ \~ \~Судом проведені наступні процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~20.12.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення її недоліків (а.с. 139 т. 1). \~ \~ \~ \~ 10.01.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите провадження у даній справі (а.с. 146 т.1). 14.02.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області позов [PERSON] в частині зобовязання протягом тижня після набрання рішенням суду законної сили направити на адресу позивача офіційні письмові вибачення за незаконне звинувачення в скоєнні злочинів залишений без розгляду (а.с. 227 т. 1). 26.02.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області в підготовчому засіданні постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про повернення позовної заяви та представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду і за клопотанням позивача призначено психологічну експертизу (а.с. 56-57 т.2); провадження у справі зупинено. 26.09.2018 року поновлене провадження у справі після зупинення (а.с. 103 т.2). 26.12.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області в підготовчому засіданні постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про зупинення провадження у даній справі, про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] щодо закриття провадження у справі в звязку з відсутністю предмета спору; постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справу до судового розгляду по суті (а.с. 157 т.1). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Правовідносини виникли між сторонами з приводу порушення особистих немайнових прав фізичної особи внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 82 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Судом встановлено, що 04.11.2005 року за поданням слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області заступником прокурора Вінницької області Сичуком В.В. відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України по факту заволодіння ним шляхом обману майном ВАТ «Автосервіс» на загальну суму 395\~208 грн., що становить особливо великі розміри, за ч. 2 ст. 364 КК України вчинене в особливо великих розмірах та зловживання при цьому службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки (а.с. 7 т. 1); підслідність визначена СВ УСБУ у Вінницькій області. 14.11.2005 року заступником прокурора Вінницької області відносно [PERSON] по тому ж факту порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 366 КК України, яка обєднана в одну кримінальну справу № 610 (а.с. 8 т. 1). 16.11.2005 року СВ УСБУ у Вінницькій області [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 610 і предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 11-12 т.1). 02.12.2005 року УСБУ у Вінницькій області винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON] Відповідно до протоколу від 02.12.2005 року арешт накладений на автомобіль (а.с. 14 т. 1). 02.12.2005 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с. 170, 171 т. 2). 10.02.2006 року СВ УСБУ у Вінницькій області [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 610 і предявлено обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 19-20 т.1). 13.02.2006 року СВ УСБУ у Вінницькій області проведений огляд помешкання [PERSON] з метою виявлення майна на яке можливо накласти арешт (а.с. 21 т.1). 06.05.2006 року слідчим СВ УСБУ у Вінницькій області [PERSON] складений обвинувальний висновок і затверджений заступником прокурора Вінницької області Сичуком В.В. (а.с. 24-57 т.1) . Справа була направлена на розгляд до суду і з того часу перебувала в провадженні судів різних інстанцій. 20.11.2006 року Староміським райсудом м. Вінниці відносно [PERSON] був постановлений вирок про визнання його винним за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України і призначене покарання у виді шести років позбавлення волі із конфіскацією майна та позбавленням права обіймати керівні і службові посади, займатись управлінською та службовою діяльністю строком на три роки. Вирок не набув чинності, оскільки був скасований апеляційним судом Вінницької області 22.03.2007 року. Справа неодноразово надсилалась на додаткове розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу в редакції 1960 року. 23.06.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області прийнято постанову про направлення справи прокурору Вінницької області для організації проведення додаткового розслідування. Розслідування доручено СВ УСБУ у Вінницькій області. 30.12.2011 року СВ УСБУ у Вінницькій області кримінальну справу в частині її порушення та предявлення обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в діяннях [PERSON] складів вказаних злочинів (а.с. 175 т. 2). 30.12.2011 року СВ УСБУ у Вінницькій області за тими ж подіями щодо перевищення службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки правам та інтересам ВАТ «Вінницький консервний завод» порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 365 КК України (а.с. 105-106 т. 1). Справа обєднана в одне провадження № 610. 04.01.2012 року заступник прокурора Вінницької області Шубін Р.І. постанову слідчого про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 365 КК України скасував як безпідставну (а.с. 107 т. 1). 20.01.2012 року начальник відділу прокуратури Вінницької області [PERSON] постанову СВ УСБУ у Вінницькій області від 30.12.2011 року про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] в частині її порушення та предявлення обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України скасував (а.с. 178 т. 2). 30.01.2012 року заступник начальника ГСУ СБ України [PERSON] виніс постанову про передачу кримінальної справи № 610 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України для подальшого провадження СВ УСБУ України в Житомирській області. Справі присвоєний номер 475. 04.04.2012 року слідчим відділом УСБУ в Житомирській області винесена постанова про закриття кримінальної справи в частині її порушення і предявлення обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України за відсутністю в діяннях [PERSON] складів злочинів (а.с. 108-110 т. 1). 04.04.2012 року слідчий відділ УСБУ в Житомирській області порушив кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України (кримінальна справа № 475) (а.с. 111-112 т.1). 09.04.2012 року слідчий відділ УСБУ в Житомирській області предявив обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 113-115 т. 1). Раніше обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд залишений без змін (а.с. 114 т.1). 10.04.2012 року слідчий СВ УСБУ у Вінницькій області [PERSON] провів огляд помешкання [PERSON] на підставі постанови про накладення арешту на майно від 06.02.2006 року і склав протокол про відсутність майна, яке підлягає опису та на яке може бути накладений арешт (а.с. 116 т.1). 07.09.2012 року Корольовським районним судом м. Житомира постанова слідчого від 04.04.2012 року про порушення кримінальної справи була скасована (а.с. 120 т. 1). Постанова набрала законної сили 02.10.2012 року на підставі ухвали апеляційного суду Житомирської області (а.с. 121-122 т.1). 07.11.2012 року слідчим відділом УСБУ у Житомирській області винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині її порушення та предявлення обвинувачення за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутністю в діянні [PERSON] складів вказаних злочинів (а.с. 123-124 т. 1). 14.11.2012 року слідчий відділ УСБУ у Житомирській області направив кримінальну справу за ч. 2 ст. 366 КК України до суду для вирішення питання про звільнення від відповідальності в звязку з закінченням строків давності (а.с. 125-128 т. 1). 29.11.2012 року Вінницький міський суд Вінницької області відмовив в задоволенні постанови ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області [PERSON] про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у звязку із закінченням строків давності та повернув кримінальну справу прокурору Житомирської області (а.с. 129-131 т. 1). Підставою стало те, що обвинувачений [PERSON] своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, протягом досудового слідства не визнавав та не визнає, проти закриття кримінальної справи в звязку з закінченням строків давності заперечив та бажав добитись публічного виправдання шляхом закриття кримінальної справи за п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року), що є реабілітуючою підставою, тому суд направив справу для продовження слідства, оскільки закриття кримінальної справи на підставі ст. 7-1, 11-1 КПК України (1960 року) та ст. 49 КК України може призвести до істотного порушення процесуальних прав [PERSON] 15.12.2014 року слідчий СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] прийняв постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України (а.с. 133-135 т. 1). Таким чином, [PERSON] перебував під слідством і судом 109 місяців, з 16.11.2005 року (з дня предявлення обвинувачення) до 15.12.2014 року (дня закриття кримінального провадження). Протягом всього досудового слідства на майно [PERSON] був накладений арешт відповідно до постанови від 24.11.2005 року і з 02.12.2005 року [PERSON] обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. В звязку з закриттям кримінального провадження [PERSON] звернуся до ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо надання повідомлення установленого зразка для вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проте 31.05.2016 року [PERSON] надана відповідь, що ВВП ГУНП у Вінницькій області не є правонаступником прав та обовязків ВМВ УМВС України у Вінницькій області, тому повідомлення не може надати (а.с. 136 т. 1). З метою захисту своїх порушених прав позивач, посилаючись на статті 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і в звязку з закриттям відносно нього кримінального провадження за відсутністю в його діях складів злочинів просив відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.\~Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до\~положень цього\~Закону підлягає\~відшкодуванню шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (ст. 1 Закону). Згідно п. 5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ст. 2 Закону). Враховуючи наведені обставини і те, що кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите 15.12.2014 року в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення та відсутністю в його діяннях складів злочинів, підстави для звернення його до суду за захистом своїх прав ґрунтуються на вимогах закону, тому він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету моральної шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 13 цього Закону\~розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п'ятою, шостою\~статті 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (ст. 13 Закону). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] перебував під слідством протягом 109 місяців, з 16.11.2005 року (з часу предявлення обвинувачення) до 15.12.2014 року (закриття кримінального провадження), протягом цього часу на його майно був накладений арешт, обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, [PERSON] був притягнутий в якості обвинуваченого (КПК 1960 року) тощо. Перебування позивача під слідством і судом, проведення слідчих дій і встановлення обмежень, безумовно негативно вплинуло на його життя, завдало йому душевних і фізичних страждань, внаслідок цього погіршились стосунки із оточуючими. Позивачем надані виписки з медичних карт хворого [PERSON] (а.с. 123-134 т.2), відповідно до яких в період з листопада 2005 року він переніс гіпертонічний криз, який трансформувався в прогресуючу стенокардію, атеросклероз аорти та гіпертонічну хворобу ІІ ступеню. Дані обставини детально описані у висновку експерта. Так, згідно висновку експерта № 58 від 11.09.2018 року, наданого Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром (а.с. 87-100 т.2) у [PERSON] є ознаки несприятливих психологічних змін у звязку з діями/бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, які проявляються у тому, що ситуація, яка досліджується, мала істотний вплив на систему цінностей та провідних потреб, спричиняючи виникнення негативних емоційних переживань. Провідні потреби втрачають актуальність, деформуються, починають домінувати мотиви уникнення та долання негативних відчуттів, почуттів та наслідків психотравми. У [PERSON] протягом тривалого часу існують психічні (на моральному рівні) страждання, а подолання перешкод, створених досліджуваною подією, вимагають від [PERSON] додаткових зусиль для відновлення попереднього рівня життєдіяльності чи пристосування до зміненого стану, що призводить до збільшення та підтримання емоційної напруги значного ступеня. Оптимальний спосіб життєдіяльності та соціальне функціонування порушуються. Існування негативних емоційних переживань, деформація провідних мотивів, негативні зміни у внутрішній особистісній позиції детермінують негативні особистісні зміни. Виявлені несприятливі психологічні зміни знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку з діями/бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Таким чином, [PERSON] на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу предявлення обвинувачення до закриття кримінального провадження. Законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до Закону України «Про [PERSON] бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 4173 грн. Враховуючи наведені обставини, норми закону, межі позовних вимог позивача, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], завданих незаконним перебуванням під слідством, що також призвело до погіршення його стану здоровя, зміни способу життя, можливості реалізації життєвих планів, обмеження користування і реалізації свого майна, обмеження вільного пересування, погіршення стосунків із оточуючими, інших негативних явищ, враховуючи висновок експерта та вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 454\~857 грн. (4173 грн. ? 109 місяців = 454\~857 грн.). При цьому суд не погоджується з твердженнями представників відповідачів щодо обрахунку суми моральної шкоди, виходячи з розміру 1600 грн. (із посиланням на положення п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), оскільки у вказаному пункті йдеться про здійснення виплати заробітної плати та інших виплат, а в даному випадку судом вирішується спір щодо стягнення суми відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених спеціальним законом. Також суд вважає безпідставними твердження представників відповідачів про те, що УСБУ у Вінницькій області, Прокуратура Вінницької області, [PERSON] казначейська служба України не є належними відповідачами. Згідно Положення про [PERSON] казначейство, затвердженого постановою КМУ від 21.12.2005 року № 1232 [PERSON] казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст.. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобовязаннями держави. Згідно ст.. 48 Бюджетного кодексу України застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення [PERSON] казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте, [PERSON] казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, п. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет України». Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду»,\~провадиться за\~рахунок коштів\~державного бюджету\~України шляхом\~списання коштів\~з єдиного\~казначейського рахунку.\~ Тому сума в розмірі 454\~857 грн. підлягає стягненню на користь [PERSON] шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, а [PERSON] казначейська служба України здійснює таке безспірне списання, тому є належним відповідачем у справі. Також є належним відповідачем УСБУ у Вінницькій області, яке безпосередньо проводило досудове розслідування кримінального провадження і Прокуратура Вінницької області, яка здійснювала процесуальне керівництво за проведенням досудового розслідування кримінального провадження відносно позивача [PERSON] Твердження про те, що підстав для відшкодування моральної шкоди немає, оскільки постанова від 15.12.2014 року про закриття кримінального провадження була скасована Прокуратурою Вінницької області 28.02.2018 року (а.с. 137 т. 2) і на даний час досудове розслідування триває, суд також вважає безпідставним. Суд враховує, що дана постанова була скасована після звернення позивача до суду із позовом про відшкодування шкоди (18.12.2017 року), сторони не надали доказів того, що після її скасування проводяться процесуальні дії у кримінальному провадженні і на даний час [PERSON] вручене повідомлення про підозру тощо. Так, [PERSON] подавалась скарга на бездіяльність слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області у даному кримінальному провадженні № 12013010010000590. Слідчий суддя Михайленко А.В. відмовив в задоволенні даної скарги, а в судовому засіданні 18.01.2019 року встановив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться по факту підроблення генеральної угоди про передачу ВАТ «Автосервіс» обєкту незавершеного будівництва та затвердження акту передачі даному підприємству належних ППБК «Поділлябуд» будівельних матеріалів та виконаних робіт вищевказаного обєкту ВАТ «Вінницький консервний завод», а не відносно [PERSON], тому його права і законні інтереси даним досудовим розслідуванням не обмежуються (а.с. 168-169 т. 2). Позов [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. Суд вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій відповідачів. Договори, рішення судів, повідомлення про виконання боргових зобовязань не є належними доказами втраченого заробітку. \~ \~ \~ \~Позивачем не доведено, що від підприємницької діяльності, яку він здійснював в період проведення досудового розслідування, він отримував дохід, який гарантував йому повернення позики за договором від 01.02.2004 року від компанії «RFK Euroinvest та погашення кредиту від ТОВ «Укрпромбанк» по договору від 22.08.2005 року. \~ \~ \~ \~Оцінена позивачем матеріальна шкода в сумі 36\~470 доларів США, що на день звернення до суду з позовом становить еквівалент 989\~212,28 грн., також не доведена належними доказами і не є заробітком чи іншим грошовим доходом в розумінні ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положення про застосування закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Таким чином, позов [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, задоволенню не підлягає в звязку з його недоведеністю. Відповідачі зазначали, що дані вимоги не могли бути розглянуті в порядку цивільного судочинства і визначення суми відшкодування матеріальної шкоди не є компетенцією суду. Проте, при розгляді даної справи, суд враховує, що відповідно до статті 19\~ЦПК України\~(у редакції від 03 жовтня 2017 року)\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. За змістом положень статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Способами захисту\~особистих немайнових\~або майнових\~прав та\~інтересів,\~з якими\~особа має\~право звернутися\~до суду,\~зокрема,\~є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, визначається відповідним Законом та ст. 1176 ЦК України. Тому позивач має право на таке відшкодування і право виникає в силу прямої вказівки закону. Європейський Суд з прав людини у справі «МПП «Голуб» проти України»\~від 18 жовтня 2005 року зазначив, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «[PERSON]\~де\~ла Торре проти Іспанії»). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»). Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства, тому суд вважає, що підстав для відмови в позові в зв'язку з недотриманням ним порядку, визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно -розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», немає. При ухваленні рішення в цій частині суд враховує правовий висновок [PERSON] Верховного Суду, викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved