Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

19.06.2019 року позивач Волноваська районна державна адміністрація Донецької області (далі Волноваська РДА) звернулись до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просили на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з останньої безпідставно набути кошти в сумі 66059,76 грн. та судовий збір у сумі 1921 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Волноваською РДА, розпорядженням голови від 18.05.2018 року № 15-рк була звільнена з посади заступника голови Волноваської РДА на підставі п.5 ст. 41 КЗпП України. На виконання вимог ст. 44 КЗпП України відповідачу була виплачена вихідна допомога у розмірі 66059, 76 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року [PERSON] поновлено на посаді заступника Волноваської РДА. Постановою Донецького апеляційного суду від 21.11.218 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розпорядженням голови Волноваської РДА від 02.05.2019 року № 6-рк [PERSON] поновлено на посаді заступника голови Волноваської РДА, а розпорядження голови від 18.05.2018 року № 15-рк «Про звільнення [PERSON] » скасовано. Вважають, що зазначена вище виплата в сумі 66059,76 грн. набута відповідачем безпідставно. Вимогу позивача про повернення безпідставно набутих коштів відповідач проігнорувала, а тому кошти повинні бути стягнуті в примусовому порядку. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 30.07.2019 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] надала відзив, в якому позовні вимоги не визнала, з посиланням на ст. 1215 ЦК України просила відмовити в їх задоволенні, зазначаючи, що позивачем не доведений факт недобросовісного набуття нею вихідною допомоги та наявності рахункової помилки, яка призвела до цих виплат, що виключає задоволенню позову та стягнення коштів. У судовому засіданні представник позивача Ягупова О.К. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючи на доводи, викладені у відзиві, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу голови Волноваської РДА № 15-рк від 18.05.2018 року «Про звільнення [PERSON] » [PERSON] звільнена з посади заступника голови Волноваської РДА у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку (а.с. 4). На виконання вказаного наказу на підставі ст. 44 КЗпП України Волноваська РДА виплатила [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 56097, 35 грн., що вбачається з копії особового рахунку, копії зведеної відомості сум для зарахування картрахунки, копії платіжного доручення від 17.05.2018 року (а.с. 45-47). Згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Волноваської РДА про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування розпорядження, поновлення на посаді. Згідно вказаного рішення визнано протиправним та скасовано Розпорядження голови Волноваської РДА від 18.05.2018 року № 15-рк «Про звільнення [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді заступника директора Волноваської РДА; зобов`язано Волноваську РДА нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток на час вимушеного прогулу за період з 18.05.2018 року по 07.08.2018 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 6-11). Постановою першого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018 року апеляційна скарга Волноваської РДА залишена без задоволення, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року залишено без змін (а.с. 12-17). Наказом голови Волноваської РДА від 02.05.2019 року № 6-рк «Про поновлення на роботі [PERSON] » на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року скасовано розпорядження голови Волноваської РДА від 18.05.2018 року № 15-рк «Про звільнення [PERSON] »; [PERSON] поновлена на посаді заступника голови Волноваської РДА (на час відсутності основного працівника) з 18.05.2018 року; зобов`язано нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток з час вимушеного прогулу за період з 18.05.2018 року по 07.08.2018 року (а.с.5). Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені, зокрема, в: - постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; - постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; - ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17; - ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 524/2029/17; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 473/2859/17; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15; - постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц. Також у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Доказів про набуття відповідачем 56097, 35 грн. у результаті рахункової помилки позивача або недобросовісності відповідача [PERSON] матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. Таким чином враховуючи, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача, передбачені цивільним законом підстави для її повернення відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed