Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

19.09.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 29.12.2008 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву № б/н, згідно якої вона отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка надала свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Вона, як власник картрахунку, зобов`язана слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, надав відповідачці кредит. Відповідачка своїх зобов`язань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту, за що відповідачу були нараховані відсотки і штрафні санкції. Станом на 31.07.2019 року відповідачка за кредитним договором № б/н від 29.12.2008 року має заборгованість в сумі 564\~438 грн. 87 коп., яка складається із: 7\~571 грн. 06 коп. тіла кредиту; 550\~567 грн. 81 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом; 6 300 коп. нарахованої пені та комісії. Оскільки законодавством не передбачено обов`язку вимагати від боржника повернення усієї суми заборгованості, позивач на свій розсуд просить частково стягнути заборгованість в сумі 126\~319 грн. 48 коп., яка складається із: 7 571 грн. 06 коп. тіла кредиту; 118\~748 грн. 42 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 29.12.2008 року по 30.10.2017 року та судові витрати за розгляд справи. Ухвалою суду від 26.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження на підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Сторонам роз`яснено порядок подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотання і доказів. Ухвалами суду від 29.10.2019 року та 14.11.2019 року відкладено розгляд справи для надання представнику позивача можливості ознайомитись із відзивом на позовну заяву та надати відповідь на нього. Відповідачка подала відзив на позов, в якому просила застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з наданим позовом, визначений ст. 257 ЦК України, оскільки останній платіж нею здійснений у квітні 2014 року. Також зазначила, що кредит вона отримала у 2008 році в сумі 500 грн., а не 8\~000 грн., а також при укладенні договору Банк не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; вона не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позов, посилаючись на доведеність позовних вимог. Щодо строків позовної давності із посиланням на правові позиції Верховного суду України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Строк дії картки до останнього дня 07.2016 року, позов подано у вересні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі наявних матеріалів, ознайомившись із викладеними письмовими позиціями сторін, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 29.12.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В зазначеній анкеті вказано про отримання відповідачкою кредитної картки за номером № [NUMBER] . У заяві\~також зазначено,\~що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Пам`ятку клієнта Банком суду не надано. До кредитного договору Банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що [PERSON] встановлено поточну відсоткову ставку у розмірі 2,5%, розмір та строк внесення щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості у строк до 25-го числа місяця, а також розмір та порядок нарахування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня складається із базової процентної ставки/30, що нараховується за кожний день прострочення, + 1% від заборгованості, але не менш 10 грн. на місяць, штраф 250 грн. + 5% від суми. З умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів [PERSON] ознайомлена, про що свідчить проставлений підпис у довідці. [PERSON] , згідно наданої Банком довідки від 06.11.2019 року, відповідно до кредитного договору б/н від 29.12.2008 року отримала картки за номерами [NUMBER] , 5577212908125563, [NUMBER] , остання з яких має термін дії до липня 2016 року. Згідно з наданими Банком розрахунками, станом на 31.07.2019 року [PERSON] нарахована заборгованість в сумі 564 438 грн. 87 коп., яка складається із: 7 571 грн. 06 коп. тіла кредиту; 550 567 грн. 81 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом; 6 300 коп. нарахованої пені та комісії. Банк просить стягнути заборгованість за період з 29.12.2008 року по 30.10.2017 року, а саме 7 571 грн. 06 коп. тіла кредиту та 118 748 грн. 42 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин, надані Банком Умови та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження №14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях За такого, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 29.12.2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Разом із тим, з власноручно підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що Банком та [PERSON] були, зокрема, погоджені тип кредитної лінії укладеного ними кредитного договору, розмір та строк внесення щомісячних платежів, відсотки, а також розмір та порядок нарахування пені і штрафу. Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування. З наданих розрахунків вбачається, що Банк в односторонньому порядку безпідставно збільшував процентну ставку, хоча такий розмір був визначений сторонами під час укладення кредитного договору. Доказів узгодження з відповідачкою збільшення процентної ставки суду не надано. Також не надано доказів про погодження збільшення кредитного ліміту. Також із розрахунку вбачається, що останній платіж внесено відповідачкою у квітні 2014 року. Надані позивачем виписки по картрахункам також підтверджують останнє користування [PERSON] платіжною карткою за номером [NUMBER] у квітні 2014 року, строк дії якої до липня 2016 року. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, згідно ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору. Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14) та від 3 червня 2015 року (справа № 6-31цс15). Строк випущеної картки діє до останнього дня липня 2016 року, тоді як до суду Банк звернувся лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Крім того, останній платіж за карткою відповідачка, згідно наданого розрахунку та виписки Банку, вчинила в квітні 2014 року отже з травня 2014 року позивач достеменно знав про порушення відповідачкою умов укладеного договору. Частиною четвертою ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed