Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

18.02.2019 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М. Позивач свої вимоги мотивує тим, що зареєстрована та фактично проживає по [ADDRESS] . Вона є головою домогосподарства, згідно по господарської книги №1. Разом із нею по даній адресі зареєстровані ще шестеро людей. Відповідач [PERSON] останніх два роки у будинку не проживає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява її представника, адвоката Томин С. В., в якій просить проводити розгляд справи без їх участі. Згідно заяви [PERSON] , вона не заперечує щодо заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не подано. Заяв про відкладення розгляду справи також. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки Більшівцівської селищної ради об`єднаної територіальної громади села Жалибори №124 від 16 червня 2020 року - [PERSON] , [INFO] є головою домогосподарства в [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №1. Як вбачається із Акту обстеження №7 від 01.02.2019 року, складеного Більшівцівською ОТГ с. Жалибори - встановлено, що в житловому будинку [PERSON] проживають: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (внука), [PERSON] (онук), [PERSON] (внука), [PERSON] (правнук). [PERSON] прописаний, але вже 2 роки не проживає та нічим не допомагає (а.с.6). Відповідно до відповіді, яка надана Більшівцівською селищною радою об`єднаної територіальної громади Галицького району №19 від 31.05.2019 року - [PERSON] , 1991 р.н. зареєстрований у [ADDRESS] , але на даний час не проживає. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає та відсутній, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved