Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

18.04.2018 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов позов, в якому ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.07.2009 року в сумі 117379,68 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.07.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та прийняв на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач несвоєчасно надавав банку грошові кошти для погашення кредиту, відсотків, а також інших витрат, в результаті чого виникла заборгованість, стягнення якої є предметом позову. Станом на 02.04.2018 року відповідач має загальну заборгованість у сумі 117379,58 грн, яка складається з наступного: - 6969,43 грн - заборгованість за кредитом; - 104244,55 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн - штраф (фіксована частина); - 5565,70 грн - штраф (процентна складова). Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, відзиву не надала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 15.07.2009 року між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК», назва якого в подальшому була змінена на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК», та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг «Кредитка «Універсальна», «30 днів пільгового кредиту» шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі Заява), в якій міститься підпис зроблений від її імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с.9), на спростування чого відповідачем доказів не було надано. Відповідно до укладеного договору та Заяви банком 15.07.2009 року відкрито картковий рахунок та надано відповідачу платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 500,00 грн з базовою відсотковою ставкою в розмірі 3,0 відсотків на місяць від залишку заборгованості (а.с. 9). Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст. 1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обовязки сторін, повязанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної позивачем, він ознайомлений та згоден також з Тарифами банку. Відповідно до п.2 Умов та Правил надання банківських послуг тарифами є розмір винагороди за послуги Банка, які є невідємною частиною договору. З розрахунку заборгованості (а.с.5 - 8) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість загальна сума якої станом на 02 квітня 2004 року становила 117379,68 грн, заборгованості за кредитом 6969,43 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 104244,55 грн, заборгованість за пенею та комісією 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 5565,70 грн штрафу (процентна складова). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору №б/н від 15.07.2009 року та має заборгованість: - 6969,43 грн - заборгованість за кредитом; - 104244,55 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 100,00 грн заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог. Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України). В свою чергу, з аналізу довідки про умови кредитування (а.с.9), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11 - 16), вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. В порушення вказаних норм, позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 100,00 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком» (а.с.5 - 8). З розрахунку заборгованості (а.с.5 - 8) вбачається, що позивачем, починаючи з 05.02.2013 року за колонкою «сума комісії та пені» нараховувалось щомісячно тверда грошова сума 50 грн., а з 01.12.2013 року 100 грн. Позивачем жодним чином не обґрунтовано такий розмір комісії. В свою чергу, позивачем жодним чином не обґрунтовано такий розмір пені. Крім цього, таке визначення пені суперечить визначенню пені, передбаченому ч.3 ст.549 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, відсутність обґрунтування позивачем стягнення пені або комісії в розмірі 50, 100 грн щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Памятки клієнта, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Позовні вимоги в частині стягнення 500 грн штрафу (фіксована частина), 5565,70 грн штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитування (а.с.10) передбачено застосування пені як виду цивільно - правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 8.6. Умов (а.с.14) передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 120 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15. Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. З врахуванням ст.13 ЦПК України, якою передбачено принцип диспозитивності цивільного судочинства суд не має права самостійно визначити пріоритетність вимог позивача. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 111213,98 грн, тобто 94,75 %, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1669,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial