Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

17 серпня 2021 року позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 13.05.2011 № б/н у розмірі 11354,06 грн станом на 08.07.2021. Позовна заява мотивована тим, що 13.05.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 08.07.2021 утворилась заборгованість у розмірі 11354,06 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8940,09 грн; заборгованість за простроченими відсотками 2413,97 грн. Ураховуючи викладене позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 06 жовтня 2021 року. 06 жовтня 2021 року ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області відкладено судове засідання у цивільній справі на 27 жовтня 2021 року. Повідомлено відповідача про розгляд справи шляхом розміщення на вебсайті «Судова влада України» оголошення про призначення справи до розгляду. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, у поданому до суду клопотанні просив розглянути справу без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач,\~у судове\~засідання не\~з`явився,причини неявки\~суду не\~повідомив,\~відзив на\~позовну заяву\~не подав,\~заяв та\~клопотань до\~суду не\~подав. У розумінні ч. 10 ст. 130, ч. 10 ст. 187, ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України являється належним чином повідомленим через оголошення на вебсайті «Судова влада України» про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд зазначеної справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах\~та на\~умовах,\~встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій\~самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 13.05.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 10). Розмір кредитного ліміту, процентної ставки за користування кредитними коштами, неустойки за порушення договірних зобов`язань тощо підписана відповідачем анкета-заява не містить. Відповідно до довідки позивача без вихідних даних (номеру та дати) (а.с. 9) між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано такі кредитні картки: 1) [NUMBER] , дата відкриття 27.03.2016, термін дії 03/20; 2) [NUMBER] , дата відкриття 10.03.2020, термін дії 11/23. Згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а.с. 8) кредитний ліміт, що встановлений 11.09.2018 (1000,00 грн), декілька разів змінювався, у тому числі: 04.09.2019 кредитний ліміт\~збільшено до\~11000,00\~грн, 08.09.2020 кредитний ліміт зменшено до 9746,67 грн, 26.11.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Отже найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача, за весь період кредитування складав 11000,00 грн., та який остаточно було зменшено до 0,00 грн 26.11.2020. Наведене підтверджується й доводами позивача, викладеними по тексту позовної заяви, з яких вбачається, що розмір кредитного ліміту збільшувався до 11000,00 грн, й відповідач зобов`язаний був повертати витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 08.07.2021 утворилася заборгованість в сумі 11354,06 грн, яка складається з: 8940,09 грн заборгованості за тілом кредиту; 2413,97 грн заборгованості за простроченими відсотками. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н станом на 12.07.2021 (а.с. 48-51) за період з 18.07.2017 по 01.07.2021, а також довідкою про картки, видані відповідачу відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, остання з яких перевипущена 10.03.2020 під номером [NUMBER] терміном дії - 11/23 (а.с. 9). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. Відповідач доказів на спростування отримання ним грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі не надав. Отже суд приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8940,09 грн є обґрунтованою, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування. Оцінюючи розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами суд зазначає таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту ( а.с. 11-12), яка надана на підпис відповідачеві та підписана відповідачем 10.03.2020. Згідно змісту цієї інформації, зазначеної у р. 7 «Інші важливі правові аспекти», ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 25.03.2020. Підписана відповідачем інформація про умови кредитування містить декілька варіантів процентних ставок (37,20 %, 42,00 %, 43,20 %, 52,84 %, 53,45 %, 55,74 %, 59,00 %, 63,48 %, 69,39 %, 74,40 %, 84,00 %, 86,40 %, 122,09 %) у залежності від типу кредитного продукту та виду картки. З розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, вбачається, що для нарахування процентів за користування кредитом, позивачем за період кредитування з 18.08.2017 по 08.07.2021 застосовувалися різні процентні ставки, а саме 42 %, 43,20 %, 86,40 %, що не в повній мірі відповідає умовам кредитування, що були погодженні та підписані між сторонами кредитного договору. Суд звертає увагу, що умови кредитування, що були погоджені між позивачем та відповідачем, викладені у Інформації про умови кредитування (а.с. 11-12), діяли та були чинними у період кредитування з 10.03.2020 (дата підписання відповідачем інформації про умови кредитування) до 25.03.2020 (дата закінчення строку дії умов кредитування, зазначена у самій інформації). За цей період позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом за погодженою сторонами процентною ставкою у розмірі 43,20 % річних. Матеріали справи не містять доказів, що сторони домовлялись про розмір процентної ставки за користування кредитом у інший період кредитування поза межами періоду з 10.03.2020 до 25.03.2020. Отже суд не бере до уваги заборгованість за процентами, що нарахована позивачем за той період, за який відсутні докази існування домовленостей між сторонами про умови кредитування. Здійснюючи перевірку нарахування процентів за користування кредитом за період з 10.03.2020 по 25.03.2020 за ставкою 43,2 %, суд визначає таку заборгованість у розмірі 198,52 грн, яку вважає підставною та обґрунтованою. Розрахунок здійснювався за формулою: сума заборгованості х відсоток річних, погоджений сторонами, х кількість днів користування кредитом : 365 : 100 (10483,37 грн х 43,2 % х 16 : 365 : 100 = 198,52 грн.) Також судом встановлено, що під час розрахунку заборгованості банком використовувалася формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 325/1163/16-ц. З розрахунку позивача та з виписки за договором, наданих для обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості, вбачається, що позивач на суму нарахованих щомісяця процентів за користування кредитними коштами, що не були погашені відповідачем, збільшував заборгованість за тілом кредиту (збільшував від`ємний «залишок після операції»), тобто фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах. Застосована позивачем формула розрахунку заборгованості за процентами, на думку суду, суперечить вимогам закону та умовам договору, й суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами є частково необґрунтованим, оскільки позивач мав право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом виключно на суму фактичної заборгованості за кредитом, отриманим позичальником, із застосуванням тієї процентної ставки, про яку сторони домовились. Оскільки відповідач своїм правом на подання до суду контррозрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом не скористався, тому у цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд задовольняє частково у сумі 198,52 грн за період з 10.03.2020 до 25.03.2020, оскільки уважає їх обґрунтованими та доведеними, у стягненні решти суми заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2215,45 грн (2413,97 грн 198,52 грн = 2215,45 грн) суд відмовляє за безпідставністю. Також позивач,\~обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги,\~посилався на\~витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~(а.с.\~14-37)\~та витяг\~з Тарифів\~обслуговування кредитних\~карт «Універсальна»\~(а.с.\~13), на яких не міститься підпис відповідача. Крім того, документ під назвою «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг» наданий до суду не на державній мові, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 9 ЦПК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики». Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до\~суду письмові\~процесуальні документи\~і докази,\~викладені державною\~мовою (ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»). Оскільки доказ у вигляді документа під назвою «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг, утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256» надано позивачем не на державній мові суд не бере його до уваги як належний доказ. Отже суд вважає, що доводи позивача про погодження відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у письмовій формі не підтверджені позивачем належними доказами та є безпідставними. Суд також не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, з тих підстав, що позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі №\~342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17 (постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Будь-яких інших доказів на підтвердження існування письмових домовленостей сторін саме про такі умови кредитування позивач до суду не подав. Вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на рівні облікової\~ставки Національного\~банку України у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦКУ позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою ч. 1 ст. 1048 ЦКУ, позивач до суду не подав.

Outcome: partial