Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

17\~грудня 2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. За вищезазначеною адресою зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду. Відповідач з 2011 року за місцем реєстрації не проживає, його особистих речей в квартирі не має. У звязку із знаходження відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, позивач не можуть володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням № 29 в будинку № 24 по вул.. Автозаводська в м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 17). У судове засідання позивач не зявилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 24). У судове засідання відповідач не зявився, але до суду надійшла нотаріальним чином посвідчена заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. У судове засідання представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 21). У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви сторін по справі, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 485 (а.с. 6); витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 7); витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно (а.с. 8); інформацією з Державного реєстру речових прав № 155935277 від 12.02.2019 року. [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], що підтверджується заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 2-3703/11 від 12.12.2011 року (а.с. 5). Рішення суду набрало законної сили 23.12.2011 року. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] з 24.04.2007 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит № 01-71/702 від 15.01.2019 року, наданою головним спеціалістом юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 16), проте останній фактично не проживає за даною адресою з 2011 року, що підтверджується актом від 06.12.2018 року, складеним головою правління ОСББ «Автозаводська 24» (а.с. 12). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 29 в буд. № 24 по вул.. Автозаводська в м. Запоріжжі, оскільки останній не мешкає по зазначеному адресу понад сім років. Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачами зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved