Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

18.04.2019 року [PERSON] звернулася до суд з заявою про видачу обмежувального припису, стосовно [PERSON] внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного, економічного насильства. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послалася на те, що вона з [PERSON] перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дочка - [PERSON] . 24.01.2017 року їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає окремо від них, останній не приймає участі в утриманні та вихованні дочки, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Заінтересована особа [PERSON] проживає окремо від них з іншою жінкою, а після її звернення до суду з позовом щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки став чинити насильство щодо неї (заявниці). [PERSON] систематично застосовує насильство відносно неї та морально принижує, разом зі своєю дружиною погрожує їй шляхом телефонних дзвінків та СМС. Оскільки [PERSON] неодноразово вдавався до психологічного насильства відносно заявниці, відповідно був притягнутий до адміністративної відповідальності за насильницькі дії. Наполягала на тому, що лише видача обмежувального припису зможе припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно неї. Просила суд, видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки: заборонити перебувати в місцях проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ; заборонити наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою - [ADDRESS] ; заборонити наближатись на відстань 100 метрів до місця роботи постраждалої особи [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні представниця заявниці [PERSON] - адвокат Галкіна Я.Г. заявлені вимоги про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] підтримала, просила задовольнити вимоги [PERSON] з підстав викладених у заяві. Одночасно доповнила, що заінтересована особа [PERSON] чинить відносно колишньої його дружини [PERSON] насильство - психологічного, фізичного та економічного характеру. Насильство психологічне проявляється в погрозах забрати дитину і позбавити батьківських прав з тих підстав, що [PERSON] має поганий зір, приниженнях, образах. При цьому [PERSON] говорить, що постраждала є інвалід, недотепа не може мати дітей. Таке насильство зі сторони [PERSON] відносно [PERSON] підтверджується скріншотами смс повідомлень, які надсилаються на її номер телефонного зв`язку. Фізичне насильство мало місце, коли під час розлучення [PERSON] забирав свої речі, то вдарив заявницю. Економічне насильство виразилося в тому, що коли [PERSON] намагався потрапити до житлового приміщення [PERSON] , то при цьому пошкодив вхідні двері, а також несплаті аліментів на утримання дочки. Факти фізичного та економічного насильства підтверджуються листами, отриманими від правоохоронних органів та довідкою державного виконавця про наявність заборгованості. Представник заінтересованої особи [PERSON]. заявлені вимоги [PERSON] не визнав, стверджував, що заявниця і заінтересована особа спілкувалися лише коли [PERSON] 25.12.2018 року прибув до помешкання [PERSON] щоб привітати дочку з днем народження, що не може розглядатися, як прояв домашнього насильства. Інші факти насильства про які вказує заявниця не мали місця, крім того докази на їх підтвердження відсутні. Просив відмовити в задоволенні заявлених вимог. Заслухавши у судовому засіданні адвоката Галкіну Я.Г., яка представляє інтереси заявниці [PERSON] , представника заінтересованої особи [PERSON]., дослідивши докази наявні у справі, суд прийшов до висновку що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 14.серпня 2014 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , яка народилася [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24 січня 2017 року (а.с.75-77). 18.04.2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу відносно її ж колишнього чоловіка [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнім по відношенню до неї психологічного, фізичного, економічного насильства, яке проявляється в тому, що останній ображає, принижує її, погрожує забрати дитину, наніс удар, коли забирав свої речі у період, коли вони перебували у стані розлучення, пошкодив вхідні двері, коли приходив до дочки. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявлені [PERSON] вимоги підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї економічне, психологічне та фізичне насильство. Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержнням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Так, судом встановлено, що учасники справи є колишнім подружжям, мають спільну дочку, яка є малолітньою. За даними довідки №11220 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва травматологічний пункт, 16.11.2015 року зверталася до травмпункту [PERSON] з приводу отриманої травми 12.11.2015 року , встановлено діагноз - забій , гематома правого плеча, забій м`яких тканин поперека (а.с.20). 26.11.2015 року старшим інспектором Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП відносно [PERSON] з приводу вчинення ним 12.11.2015 року по [ADDRESS] фізичного та психологічного насильства відносно дружини [PERSON] (а.с.21). Зазначені докази подано суду [PERSON] при зверненні з заявою до суду про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису на підтвердження вчинення останнім щодо неї фізичного насильства. Проте, зазначені докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суду не надано судове рішення, що було прийняте за результатами розгляду, складеного відносно [PERSON] 26.11.2015 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП. Крім того, твердження заявниці [PERSON] про фізичне насильство відносно неї вчинене [PERSON] 12 листопада 2015 року не потребує оцінки суду, оскільки не може бути прийняте до уваги в обгрунтування заявлених вимог про видачу обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07.01.2018 року, відповідно підлягає до застосування тільки з 07.01.2018 року. Зі змісту постанови Полтавського апеляційного суду, прийнятої 28 січня 2019 року за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав встановлено: з 14 серпня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року; згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 330 грн. щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; відповідно до довідки-розрахунку заборгованості №53695828 від 20 квітня 2018 року, виданої начальником відділу Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 01 квітня 2018 року розмір заборгованості з примусового виконання виконавчого листа №553/3662/16-ц від 22.03.2017 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, складає 23 486 грн. 59 коп.; згідно довідки-розрахунку заборгованості №53695828/5 від 09.11.2018 року, виданої начальником відділу Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, за період з березня по листопад 2018 року відповідачем у рахунок заборгованості по аліментах сплачено 22 053 грн. 90 коп.; відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками, а також те, що конфліктні відносини сторін впливають на можливість батька дитини безперешкодно зустрічатись з донькою, який бажає спілкуватись з нею та заперечує проти позбавлення його батьківських прав - апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення позову. Крім того, зі змісту зазначеного вище судового рішення, яке стосується заявниці [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] видно, що [PERSON] , як позивачка за позовними вимогами, що були задоволенні заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави, ухваленого 29.05.2018 року, яке було скасоване постановою Полтавського апеляційного суду 28.01.2019 року не була присутньою у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. У той же час [PERSON] або ж її представник не спростували обставини встановлені постановою Полтавського апеляційного суду, що була прийнята за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України, а саме частин 4,5: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сии, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, обставини встановлені судовим рішенням, яким є постанова Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 травня 2018 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є такими, що мають бути прийняті судом до уваги при вирішенні заяви [PERSON] щодо видачі обмежувального припису відносно [PERSON] За даними довідки-розрахунку заборгованості №53695828 виданої 07.06.2019 року державним виконавцем Голосіївського районнного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Яблонською Д.В. заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №553/3662/16-ц від 22.03.2017 року щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] відсутня (а.с. 78). За даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження: 12018100010009208 зареєстроване 02.10.2018 року за повідомленням , яке надійшло 01.10.2018 року від [PERSON] з приводу того, що в період часу з жовтня 2016 року [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO] , правова кваліфікація ч.1 ст. 164 КК України. Провадження закрито ч. 1 ст. 284 КПК України 23.10.2018 року (а.с.14). Наразі зазначені заявницею [PERSON] підстави в обгрунтування економічного насильства заінтересованої особи [PERSON] по відношенню до заявниці [PERSON] , щодо несплати аліментів на утримання дочки [PERSON] не знайшли свого підтвердження, а на підтвердження економічного насильства, що мало місце шляхом пошкодження вхідних дверей під час відвідування дочки суду доказів не надано та не вказано на них для витребування їх судом. 28.12.2018 року [PERSON] робила заяву до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , оскільки останній будучи позбавленим батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] з`явився до її помешкання і вимагав від неї негайно забрати дитину, її речі, холодильник, диван, мікрохвильовку. 26.12.2018 року [PERSON] зверталася з заявою до Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві з приводу того, що 25.12.2018 року до її помешкання прийшов колишній чоловік і почав вимагати в неї речі - диван, холодильник, мікрохвильовку, які придбали перебуваючи у шлюбі. Погрожували їй зі своєю співмешканкою, а тому вона боїться за свою малолітню дочку. (а.с.9,11). Зі змісту письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , сусідів заявниці [PERSON] , видно, що 25.12.2018 року [PERSON] відвідував заявницю за місцем проживання, між ними мала місце суперечка, що відбулася біля вхідних дверей до кімнати де проживає заявниця, з приводу їх з заінтересованою особою спільного майна та дитини. Як видно зі змісту смс-повідомлень, що надані заявницею на підтвердження вчинення насильства її колишнім чоловіком щодо неї за змістом не містять будь-якої інформації, що свідчила б про погрози викрадення дитини. Крім того, зазначені докази, у вигляді роздрукованих есемес повідомлень не містять даних, що вони були скеровані заінтересованою особою [PERSON] з використовуваного ним засобу телефонного зв`язку на телефон [PERSON] . У той же час їх зміст не свідчить про те, що автором є [PERSON] .. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Звертаючись до суду з заявою, [PERSON] просила видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] з огляду на те, що останній чинить відносно неї психологічне, фізичне та економічне насильство. Відповідно до п.7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] не чинить відносно колишньої дружини [PERSON] фізичного насильства щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про економічне насильство [PERSON] по відношенню до [PERSON] психологічного характеру [PERSON] по відношенню до колишньої дружини [PERSON] у вигляді погроз забрати дитину і позбавити батьківських прав з тих підстав, що [PERSON] має поганий зір, приниженнях, образах, що за твердженням представниці [PERSON] підтверджується скріншотами смс повідомлень, які надсилаються на її номер телефонного зв`язку не знайшло свого підтвердження за результатами судового розгляду. Сварка, що мала місце 25.12.2018 року між заявницею та заінтересованою особою не може отримати оцінку суду, як факт домашньоо насильства, оскільки вона була одноразовою, обставини цієї сварки не свідчать про висловлювання [PERSON] погроз щодо відібрання дитини або ж образ та принижень відносно [PERSON] .. За встановлених судом обставин, відносини між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню судом. З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених [PERSON] вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця була звільненна при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed