Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

19 грудня 2013 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський -9» про захист прав споживача, стягнення матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії голови правління ЖБК «Приморський-9» Тицького Сергія Андрійовича з приводу нарахувань оплати за ненадані житлово-комунальні послуги; визнати неправомірними дії голови правління ЖБК «Приморський-9» Тицького Сергія Андрійовича з приводу перешкоди позивачу в доступу на дах та не проведення завчасно ремонту даху; зобов'язати голову правління ЖБК «Приморський-9» Тицького Сергія Андрійовича не чинити [PERSON] перешкоди в доступу на дах для проведення завчасного ремонту даху; стягнути з ЖБК «Приморський-9» на користь [PERSON] 1054,446 гривень переплати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій з 01.01.2011року по 31.12.2013 року; стягнути з ЖБК «Приморський-9» на користь [PERSON] 13 997 грн. завданої матеріальної шкоди; стягнути з ЖБК «Приморський-9» на користь [PERSON] 5000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що він проживає у квартирі [ADDRESS], яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 21.01.2000р. № 006024. Починаючи з червня 2009 року, до теперішнього часу в будинку [ADDRESS] не надаються послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, що спричинило значні побутові незручності. Проте, ЖБК «Приморський-9» за цей період виставив до оплати рахунки за ці послуги як за такі, що надавалися, у розмірі 1054,44 грн. Посадові особи ЖБК «Приморський-9», зокрема, голова правління Тицкий Сергій Андрійович відмовились надати будь-які пояснення з приводу оплати послуг, що не надавалися. У зв'язку з тим, що відповідач не виконував свої обов'язки з утримання будинку - не ремонтував кришу в квартирі позивача повністю зіпсовано стелі. Зазначеними діями відповідача позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 13997 гривень, а також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 5 000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі,. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], зазначена обставина, у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Житлово-будівельний кооператив «Приморський -9» є юридичною особою, що вбачається з довідки АА №582011 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та виконує функції забезпечення життєдіяльності даного будинку та повного забезпечення його технічного стану, що вбачається із наявного в матеріалах справи Статуту в новій редакції, зареєстрованого 09 червня 2010 року №запису 15561050002039079. Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як передбачено ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, виходячи з досліджених доказів суд впевнився в тому, що позивач, проживаючи в будинку за вищезазначеною адресою, фактично користуються послугами, що надає для будинку в цілому Житлово-будівельний кооператив «Приморський -9» , в тому числі послугами утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також послугами,за якими позивач має заборгованість. Таким чином, договірні відносини між позивачем та відповідачем фактично існують, надані відповідачем послуги відповідач споживає, а тому має їх оплачувати. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та при будинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20,21 зазначеного Закону також визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський -9» про захист прав споживача, стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених ним у позовній заяві обставин. Вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський -9» про стягнення моральної шкоди, так як вони є безпідставними та не підтверджені будь-якими доказами з боку [PERSON], які б підтвердили зазначені факти, та зазначені ним обставини не були доведені у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed