Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

17 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем з 09 червня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 255. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року. Спільне господарство між ними не ведеться. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим.\~ Спору з приводу поділу спільного майна подружжя та місця проживання дитини між сторонами на сьогодні не існує. У звязку із викладеним, просила суд розірвати шлюб. Позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі витягу договору про надання правової допомоги від 27 вересня 2016 року (а.с. 11), будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, до судового засідання не зявилися, надали суду письмові заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити. У разі задоволення позову, просили залишити їй прізвище «Кусаінова» та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] будучи\~ належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.\~ Так, в судовому засіданні встановлено, що 09 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції у Донецькій області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 255, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії: 1-НО №121933 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дівчинки [PERSON]: 1-НО №327028 (а.с.9). Спору з приводу поділу спільного майна подружжя та місця проживання дитини між сторонами на сьогодні не існує. Спільне життя сторін не склалося у звязку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2014 року. Спільне господарство сторони не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим.\~ Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Дитина залишається із позивачкою, оскільки між ними існує про це домовленість. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить\~ після розірвання шлюбу залишити\~ їй прізвище «Кусаінова», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку із чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного

Outcome: approved