Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

19 листопада 2018 року адвокат [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що житловий будинок № 13 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Зеленій в с.Острівок, Володимир-Волинського району, Волинської області належав на праві власності його батькам, [PERSON], який помер 10 березня 1995 року, та [PERSON]. Спадщину за законом після смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина, мати позивача [PERSON], оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак належним чином спадщину не оформила. 14 січня 2018 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначений житловий будинок. Позивач вказує, що мати заповіла йому вказане майно на випадок смерті, але оформити свої спадкові права після її смерті він не може, оскільки за життя [PERSON] право власності на предмет спадкування належним чином не оформила, у звязку з чим відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 13 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Зеленій в с.Острівок, Володимир-Волинського району, Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судове засідання представник позивача подав заяву з проханням позов задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Від Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області до суду надійшла заява про визнання позову та з проханням розглянути справу за відсутності представника відповідача. В зв'язку із цим, враховуючи письмові заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та у зв'язку із визнанням відповідачем позову ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості, посвідченого 04 лютого 1965 року виконавчим комітетом Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, за реєстром № 12, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Острівок, Володимир-Волинського району, Волинської області належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть (повторного) І-ЕГ № 227812, виданого 06.11.2018 року виконавчим комітетом Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області, [PERSON] помер 10 березня 1995 року. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила ? частина вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст.529 ЦК України (1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, супруг та батьки померлого. З копії свідоцтва про одруження VI-УР № 233990, виданого 26.03.1965 року Льотничівською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу «Ковальчук») [PERSON] з 19.03.1965 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається такою, що належить спадкоємцю, з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки № 1562, виданої 09.08.2018 року Зимнівською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області, та копії будинкової книги, [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: с.Острівок, Володимир-Волинського району, Волинської області, вулиця Зелена, 13, тобто, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть І-ЕГ № 215158, виданого 25.01.2018 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області, [PERSON] померла 14 січня 2018 року. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить згаданий житловий будинок. Як вбачається з копії заповіту, посвідченого 17.09.2015 року секретарем виконавчого комітету Льотничівської сільської ради, за реєстром № 52, [PERSON] на випадок смерті все своє майно заповідала [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач звертався до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі вимог ст.46, п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат». У зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не оформив належним чином право власності на предмет спадкування, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Згідно п.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, спадкоємець може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. При цьому в зазначеному листі ВССУ вказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини». Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. За таких обставин, суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в рамках даного позову є необхідним і єдиним можливим способом захисту прав позивача як спадкоємця. На підставі ст.ст.529, 548, 549 ЦК України (1963 року), 392, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved