Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

19.03.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 03.05.2018 року уточнила та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 7/18 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, буд. 18-а; земельну ділянку площею 0, 0681 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, буд. 18-а, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), свої вимоги мотивує тим, що вказане майно належить [PERSON]. 22.12.2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. 21.05.1996 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Спадкоємцем за законом після [PERSON] являються син [PERSON] та дружина [PERSON] Син спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. Позивач прийняла спадщину шляхом подачі у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутній оригінал правовстановлючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Представник позивачів в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON]належить: - 7/18 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, буд. 18-а, на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2558, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 60д/22 від 22.07.1991 року, що підтверджено довідкою комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02.05.2018 року за №642; - земельна ділянка площею 0,0681 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, буд. 18-а, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 513911, виданого 16.07.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011050700713, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0025, що підтверджено довідкою, наданою Міськрайонним управлінням в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 1391/126-18 від 18.04.2018 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 398155, виданим 22.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 22.12.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 7/18 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, буд. 18-а; земельна ділянка площею 0, 0681 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, буд. 18-а, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 21.05.1996 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON]М, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2300, [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51429106 від 30.03.2018 року, наданої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], заповіт [PERSON] від 21.05.1996 року, зареєстрований за № 2-2300, не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом та за законом після [PERSON], померлого 22.12.2014 року, відмовився. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 303525, виданим 14.05.1991 року Ізмаїльським міським бюро РАЦС; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 274199, виданим 03.08.1980 року Ізмаїльським міським бюро РАЦС. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вже було встановлено, син спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 22.12.2014 року чоловіка [PERSON], у звязку із тим, що відсутній оригінал правовстановлючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі викладеного,

Outcome: approved