Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

19.02.2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві зазначено, що сторони з 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] в них народилась дитина - донька [PERSON]. В свідоцтві про народження останньої, батьком дитини зазначений [PERSON] Неповнолітня донька мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З жовтня 2015 року відповідач мешкає окремо, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач до судового засідання не з'явилась, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, повідомлений про час і місце судового розгляду, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, до суду не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], актовий запис № 108. Батьком дитини зазначений [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від вказаного обов'язку судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо порядку та способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно не виконує передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з утримання неповнолітньої дитини, чим порушує її право на достатній рівень життя. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, за приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує офіційне працевлаштування відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у частці від доходу батька - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) відповідача. Вимогами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до штампу Заводського районного суду м. Запоріжжя, позивач пред'явила позов до суду 19.02.2016 р., тому аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача, починаючи з вказаної дати. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved