Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

18.06.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 30.07.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 20.08.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 09.10.2018 року. 09.10.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 16.11.2018 року 16.11.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.11.2018 року Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 24 липня 1971 року у Новомосковському міськЗАГС Дніпропетровській області, актовий запис № 364. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 24 липня 1971 року року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у Новомосковському міськЗАГС Дніпропетровській області, актовий запис № 364. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей на даний час вони не мають . Влітку 1984 року вона разом з чоловіком та донькою Яною ,[INFO], переїхали жити до сел. Дніпровського Верхньодніпровського району. Де проживали [INFO], а взимку 1985 року чоловік поїхав на заробітки в Росію. Останній \~ \~ \~ \~ раз вона бачила свого чоловіка у 1990 році, коли останній приїздив провідати її та доньку. З того часу вона відповідача не бачила та зв'язку з ним не підтримувала. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність почуттів, на яких базується сім'я, та втрата інтересу один до одного, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач позивачка не з'явилась подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши\~зміст позовних\~вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 24 липня 1971 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у Новомосковському міськЗАГС Дніпропетровській області, актовий запис № 364, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони неповнолітніх дітей від даного шлюбу на даний час не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили з 1990 року. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами, відсутні почуття, на яких базується сім'я та втрачений інтерес одне до одного, що привело до припинення спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам. Так як сторони протягом тривалого період проживають окремо одне від одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати. Так як позивачем не поставлені вимоги про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище, обране при реєстрації шлюбу «Лихацька». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд вважає, що витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану повинні бути покладені на відповідача. Так як суд вбачає вину обох сторін у розірванні шлюбу понесені судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved