Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

17 вересня 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування квартирою [ADDRESS] . 25 лютого 2019 року [PERSON] уточнила позовні вимоги, просить визнати за нею право проживання у квартирі [ADDRESS] , позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що зазначена квартира була отримана нею у 1985 році згідно ордера, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради. У квартирі були зареєстровані та проживали позивачка та члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] та онуки. У 2006 році дочка з онуками знялася з реєстрації у цій квартирі, чоловік у 2012 році помер. В квартирі залишились проживати позивачка та її син [PERSON] , між ними склалися неприязні стосунки, син зловживав алкоголем, хворів на туберкульоз, мав проблеми з психікою, виганяв матір з квартири, тому вона була змушена знятися з реєстрації і переїхати на інше місце проживання. Син наполягав на тому, щоб вона звільнила квартиру та знялася з реєстрації, погрожуючи розправою. При цьому під час перебування сина в місцях позбавлення волі у період з 2008 по 2016 рік позивачка проживала в квартирі [ADDRESS] , робила поточні ремонти, сплачувала за комунальні послуги, здійснювала всі витрати по утриманню квартири, уклала договір з ОСББ «Степового Фронту 44/1». [INFO] син позивачки помер. Після смерті сина позивачка продовжувала проживати в квартирі, а у липні 2018 року звернулась до Центру надання адміністративних послуг Павлоградської міської ради з заявою про реєстрацію в квартирі [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 22.08.2018 року №559 їй було відмовлено у реєстрації у вказаній квартирі у зв`язку з втратою права користування жилим приміщенням у 2012 році і відсутності в квартирі зареєстрованих членів сім`ї. При цьому, на думку позивача, виконком вийшов за межі своїх повноважень і діяв у незаконний спосіб. Знаючи про наміри позивача зареєструватися у квартирі, про її запити на отримання інформації щодо видачі та отримання ордеру, виконком прийняв рішення № 556 від 22.08.2018 року про надання квартирі [ADDRESS] статусу службової, закріплення її за Павлоградською місцевою прокуратурою та надання [PERSON] на сім`ю з двох осіб. У рішенні від 22.08.2018 року №559 виконком послався на втрату позивачем права користування жилим приміщенням. Однак відповідач не звертався з позовом до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в порядку ст.72 Житлового кодексу України. Рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради №556 від 22.08.2018 року щодо надання квартирі [ADDRESS] статусу службової квартири, закріплення її за Павлоградською місцевою прокуратурою та наданні її як службової квартири [PERSON] є ненормативним актом локальної дії, що застосовується одноразово і вичерпує свою дію шляхом виконання. На підставі зазначеного рішення був виданий ордер № 155 від 29.08.2018 року на вселення у службове приміщення [PERSON] та [PERSON] Цей ордер на теперішній час втратив свою чинність в силу положень законодавства щодо дійсності ордера протягом 30 днів. На підставі ордера [PERSON] та [PERSON] здійснили реєстрацію місця проживання у квартирі [ADDRESS] , що перешкоджає позивачу у реєстрації за вказаною адресою. Тому позивач просить визнати за нею право проживання у квартирі [ADDRESS] , позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представники відповідачів та третьої особи позов не визнали, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. У відзиві на позов представник відповідача - Павлоградської міської ради зазначає, що позивач, яка була основним квартиронаймачем жилого приміщення по [ADDRESS] , відповідно до ст.107 Житлового кодексу України 04 жовтня 2012 року вибула на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, тому договір найму вважається розірваним і позивач втратила право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На підставі відомостей про відсутність прописаних осіб за зазначеною адресою був виданий ордер на вселення у квартиру [PERSON] , який є дійсним на теперішній час. Позивачем не був дотриманий порядок вселення до жилого приміщення, вона не надала доказів спільного проживання з наймачем, зберігає реєстрацію за іншим місцем проживання. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов зазначив, що є працівником Павлоградської місцевої прокуратури, рішенням виконкому Павлоградської міської ради квартира за адресою [ADDRESS] визнана службовою та закріплена за Павлоградською місцевою прокуратурою. Станом на 31.08.2018 року [PERSON] втратила право користування цим жилим приміщенням. [PERSON] та його дружиною не порушено порядку отримання і користування службовим приміщенням, передбачений чинним законодавством. На момент видачі ордеру житлове приміщення було вільне, знаходилося на балансі Павлоградської міської ради та було передане як службове Павлоградській місцевій прокуратурі. 31 серпня 2018 року він та його дружина були зареєстровані у службовому приміщенні на підставі ордера, який є єдиним документом, що підтверджує право проживання у квартирі, яка має статус службового житла. Позбавлення права користування службовим жилим приміщенням шляхом зняття з реєстрації не передбачено жодним законодавчим актом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Позивач просить визнати за нею право проживання у квартирі [ADDRESS] . Згідно ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Позивач зазначає, що вона є членом сім`ї померлого наймача [PERSON] . Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина, діти, батьки. Статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке саме право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнання члена сім`ї наймачем за договором найму, спір може бути вирішено в судовому порядку. З матеріалів справи видно, що рішенням виконкому Павлоградської міської ради від 19 грудня 1984 року № 898 була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] [PERSON] . Ордер № 00478 серії А-84 отриманий 02 березня 1985 року (а.с.12-13, 18). 30 серпня 1985 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). Згідно з карткою прописки та довідкою про реєстрацію (а.с.9-11) в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та зняті з реєстрації у різний час наймач [PERSON] та члени її сім`ї. Останнім був знятий з реєстрації син наймача [PERSON] , який помер [INFO] . Місце проживання [PERSON] з 26 жовтня 2012 року зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 559 від 22 серпня 2018 року [PERSON] відмовлено у реєстрації у квартирі [ADDRESS] у зв`язку з втратою права користування жилим приміщенням у 2012 році і відсутністю у квартирі зареєстрованих членів сім`ї (а.с.6). Як передбачено ч.2 ст.107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у судовому порядку проводиться у разі відсутності цієї особи за місцем реєстрації понад встановлені строки відповідно до ст.71-72 ЖК України. При цьому рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. [PERSON] знялася з реєстрації місця проживання самостійно, вибула на інше місце проживання і тому за змістом ст.107 ЖК України вважається такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням з 04 жовтня 2012 року, коли знялася з реєстрації у квартирі [ADDRESS] та вибула на постійне місце проживання до іншого жилого приміщення за адресою [ADDRESS] . Твердження позивача про те, що вона виїхала з квартири та знялася з реєстрації вимушено через неможливість спільного проживання з сином нічим не обґрунтовані, даних про те, що позивач намагалася зберегти за собою право користування квартирою, матеріали справи не містять. Зокрема відсутні дані про звернення позивача до суду з позовом до сина про вселення в квартиру, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням тощо. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які з 1984 року проживають в будинку [ADDRESS] , пояснили, що [PERSON] постійно проживає у квартирі 13 по теперішній час. Так свідок [PERSON] - двоюрідний брат [PERSON] пояснив, що позивачка отримала квартиру в будинку [ADDRESS] у зв`язку зі знесенням будинку, в якому вона проживала. У квартирі [ADDRESS] позивачка проживала разом з сином, у них були погані стосунки. Через це були періоди, коли позивачка проживала на дачі, однак навідувалася до квартири, приблизно раз на тиждень він її бачив у дворі. Свідок [PERSON] пояснила, що добре знає [PERSON] та її сина Стаса, вони проживали у першому під`їзді будинку [ADDRESS] , потім через аморальну поведінку сина позивачка перебралася на дачу на вул.Московську. Однак періодично позивачка приходила до квартири. Вона багато часу проводить у дворі і особисто бачила, як [PERSON] приходить до квартири. Після смерті [PERSON] вона бачила [PERSON] майже кожного дня у дворі, хоча в квартиру до неї не заходила. Показання свідків не підтверджують факту, що позивачка, як член сім`ї покійного [PERSON] постійно проживала з ним разом у квартирі і вправі згідно ст. 106 ЖК України вимагати визнання її наймачем квартири. До позовної заяви додано копію договору від 01 серпня 2016 року, який було укладено ОСББ «Степового Фронту, 44/1» з [PERSON] як власником квартири [ADDRESS] , однак цей договір укладений без достатніх правових підстав, оскільки [PERSON] на момент укладення цього договору не була власником квартири і не була зареєстрована в ній (а.с.14-15). Акт про фактичне проживання [PERSON] в квартирі від 16 липня 2018 року складений після смерті останньої зареєстрованої в квартирі особи - [PERSON] і не підтверджує факту проживання в квартирі [PERSON] разом з сином на день його смерті (а.с.16). Сплата за комунальні послуги у 2017-2018 роках за адресою квартири [ADDRESS] здійснювалася від імені [PERSON] (а.с.19-20). Лише одна квитанція від 15 червня 2018 року за електропостачання сплачена від імені [PERSON] , що також не свідчить про факт сумісного проживання позивачки з [PERSON] . Рішенням виконкому Павлоградської міської ради № 556 від 22.08.2018 року квартира [ADDRESS] закріплена як службова за Павлоградською місцевою прокуратурою та надана [PERSON] на сім`ю з двох осіб (а.с.41). 29.08.2018 року [PERSON] виданий ордер № 155 серії В [NUMBER] на право зайняття службового жилого приміщення за адресою [ADDRESS] . Цей ордер є єдиною підставою для вселення у службове жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів, при вселенні ордер здається у відповідну житлову експлуатаційну організацію (а.с.40). На підставі цього ордеру [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє місце проживання за адресою [ADDRESS] . Ордер є документом, що підтверджує правомірність зайняття відповідачами жилого приміщення. Як передбачено ст.59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірний дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дати його видачі. Таких вимог позивач не заявляла, рішення про визнання ордера недійсним судом не приймалося, тому відсутні підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, судові витрати по справі слід покласти на позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed