Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

19 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 грудня 1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 103, між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Причиною розпаду сім`ї, є те, що у сторін різні характери та погляди на сімейне життя, в результаті чого втрачено кохання та взаєморозуміння. Від подружніх відносин у сторін неповнолітніх дітей немає. Пояснює, що відповідач в добровільному порядку шлюб розірвати не бажає, тому вона змушена звернутись до суду. Зазначає, що подружні відносини між сторонами припинилися з квітня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Заперечує щодо примирення з відповідачем, спору про поділ майна немає, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] », підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Ухвалою суду від 27 березня 2020 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу, які він отримав 21.05.2020 року, але станом на 10.08.2020р. відзив на позов до суду не подав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 21 грудня 1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 103 (а.с. 5). Від подружніх відносин у сторін неповнолітніх дітей немає. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, їх шлюб набув формального характеру і тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути судові витрати на користь позивача [PERSON] в розмірі 840,80 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved