Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

19 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, пославшись на таке: 14 лютого 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщенні в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 14 лютого 2013 року, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до Договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідно до умов Договору кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 30000,00 грн. З метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором б/н від 14.11.2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.11.2014 р. укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднанню до Умов і правил надання продукту кредитних карт. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Угодою відповідач станом на 06 вересня 2016 року має заборгованість 52970,02 грн., яка складається з такого: 24567,76 грн. - заборгованість за кредитом; 7964,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3648,57 грн. - штрафи згідно з Угодою; 16788,78 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Дослідивши докази у справі, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено таке: 14 лютого 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщенні в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 14 лютого 2013 року та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до Договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідно до умов договору кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди (а.с.11-23). Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту (а.с.26) [PERSON] 14 лютого 2013 року було встановлено ліміт - 15000 грн., 15 березня 2013 року - 30000,00 грн., 27 січня 2014 року - 17000,00 грн., 01 березня 2014 року - 17000,00 грн., 02 березня 2014 року - 5879,91 грн., 21 листопада 2014 року - 0,00 грн. 19 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с.10), за умовами якої зменшено розмір кредитної заборгованості, загальний розмір якої з дати підписання Генеральної угоди складає 20774,26 грн. За п. 2.1. Генеральної угоди (п.2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт») Банк надає Позичальнику терміновий кредит в сумі 25453,23 грн. на строк 36 місяців з 19-11-2014 р. по 31-11-2017 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 25453,23 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту в зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до п.2.1.1.12.6 «Умов і Правил надання банківських послуг» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до п.2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цьому Генеральному договорі, Умовах та правилах, більш ніж на 31 днів по зобов'язанням, строк яких не настав, Сторони домовилися, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту початку порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 06 вересня 2016 року позивачем нарахована заборгованість в розмірі 52970,02 грн., яка складається з такого: 24567,76 грн. - заборгованість за кредитом; 7964,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3648,57 грн. - штрафи згідно з Угодою; 16788,78 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.27), виходить з того, що, по-перше, цей розрахунок стороною відповідача не спростований. По-друге, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором пені та комісії, а також штрафів, виходячи з такого: Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 16788,78 грн. складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав, суд вважає, вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів необґрунтованими. Загальний розмір заборгованості. за Кредитним договором станом на 06.09.2016 р. визначений судом в розмірі 32532,67 грн.: - 24567,76 грн. - заборгованість за кредитом, - 7964,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Тож позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1378,00 грн.

Outcome: partial