Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

18 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що в провадженні Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження ВП 48172551 по виконанню виконавчого листа № 2-6805/11 від 24.01.2014 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 9993,82 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». З метою примусового виконання рішення, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника від 20.07.2015 року. 10 лютого 2017 року [PERSON] повністю оплатив суму боргу. Державний виконавець повідомив позивача, що 29.09.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. При завершеному виконавчому провадженні арешт з майна боржника знімається за постановою суду. Існуючий арешт позбавляє позивача змоги у повному обсязі користуватись і розпоряджатись своєю власністю, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Позивач просить суд зняти арешт та заборону відчуження з майна, належного [PERSON], накладеного 20.07.2015 року постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області по ВП № 48172551. Судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відстуність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомив про дату та час судового засідання, відзиву на позов не надав, в зв'язку з чим суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. В провадженні Бабушкінського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-6805/11 від 24.01.2014 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 9993,82 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджується листом відповідача від 06.07.2017 року № 03/14/13357/11. В рамках зазначеного виконавчого провадження з метою примусового виконання, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника від 20.07.2015 року. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем встановлено, що боржник фактично мешкає за адресою [ADDRESS]. 29 вересня 2016 року державним виконавцем винесено винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Інші незвершені або відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON], в Шевченківському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області не перебувають. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позивач мав намір розпорядитися своїм майном, однак йому стало відомо про наявність обтяження на належне йому майно. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешти накладені на майно порушують право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Враховуючи наведене,

Outcome: approved