Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

17.11.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 міста Маріуполя» (далі КНП ММР «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя») про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2013 року по 24.10.2014 року у сумі 21283,66 гривень, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 1732,95 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 17 робочих днів у сумі 1271,13 гривень, моральної шкоди в сумі 5000 гривень. В обґрунтування вимог зазначено, що в період з 22.03.2012 року по 24.10.2014 року [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера КНП ММР «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя». 24.10.2014 року [PERSON] звільнена за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На час її звільнення наявна заборгованість відповідача по заробітній платі у сумі 21283,66 гривень, яку не виплачено до теперішнього часу. У зв'язку викладеним просить стягнути заборгованість по заробітній платі у вказаній сумі та компенсацію, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду у сумі 5000 гривень, яку їй спричинено неправомірними діями відповідача, оскільки вона була вимушена отримувати позики для організації свого життя. Під час розгляду справи [PERSON] уточнювала позовні вимоги та остаточно просила стягнути: заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2013 року по 24.10.2014 року у сумі 19650,05 гривень; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2139,23 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 54 робочих дні у сумі 5196,96 гривень, моральну шкоду в сумі 15000 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково зазначили, що сума моральної шкоди збільшена у зв'язку з травмуванням її неповнолітньої дитини та необхідності її лікування. Представники відповідача позовні вимоги визнали частково, а саме, заперечували щодо стягнення моральної шкоди, оскільки заборгованість виникла з вини колишнього керівництва підприємства. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] в період з 22.03.2012 року працювала у КНП ММР «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» на посаді головного бухгалтера. 24.10.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної нею посади на підставі ст.38 КЗпП України - за власним бажанням. Згідно з Розпорядженням Міського голови Маріупольської міської ради №326ос від 13.10.2014 року [PERSON] призначено з 14.10.2014 року на посаду директора КНП ММР «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя». З наданих документів та розрахунків вбачається, що КНП ММР «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з грудня 2013 року по 24.10.2014 року у сумі 19650,05 гривень, також за зазначений період нарахована компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2139,23 гривень. Крім того, за наданими розрахунками середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за 54 робочих дні (з 24.10.2014 року по 05.12.2014 року, з 25.12.2014 року по 30.01.2015 року /за домовленістю сторін виключено період з 06.12.2014 року по 24.12.2014 року/), з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 96,24 гривень, складає 5196,96 гривень. Згідно ст.115, ст.116, ст.117 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. При звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, призводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи справу суд враховує, що сторонами не оспорювалися вищезазначені суми, в зв'язку з чим вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Судом також встановлено, що відповідачем було грубо порушене конституційне право позивачки на своєчасне одержання винагороди за працю, від цього вона морально страждала, нервувала та була вимушена вживати додаткові зусилля для організації свого життя. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що з урахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, а також того факту, що переважна частина заборгованості по заробітній платі виникла за час попереднього керівництва підприємства, до складу якого входила і [PERSON], з відповідача на користь позивачки слід стягнути моральну шкоду у розмірі 300 гривень. Також з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір: у сумі 272,86 гривень, що є 1% від суми заборгованості у загальному розмірі 27286,24 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial