Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

18 березня до суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] , посилаючись на ч.2 ст.104, ч.3 ст. 105, ст. 110,112 Сімейного кодексу України просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1002. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.08.2012 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1002. Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що у сторін не склалися нормальні сімейні стосунки. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства призвели до припинення шлюбу. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Майже рік сторони проживають окремо. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Ухвалою судді від 1 квітня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 5 травня 2021 року. Ухвалою суду від 5 травня 2021 року розгляд справи було відкладено на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України та призначено нове судове засідання на 14 травня 2021 року. 14 травня 2021 року справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 3 червня 2021 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою причини невручення « адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не подав. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи ним не подано. Заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходила. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 3 червня 2021 року, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 4 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 4 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про що 4 серпня 2012 року зроблено відповідний актовий запис № 1002. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Під час шлюбу в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , по що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області 1 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис № 19 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи. Батьком дитини є відповідач, матір`ю - позивач. Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що сімейні стосунки у позивача та відповідача не склалися. Шлюб припинено через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Майже рік сторони проживають окремо. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із позовної заяви, сторони дійшли згоди щодо виховання та місця проживання спільної дитини [PERSON] . Майно, що є спільною сумісною власністю, між сторонами поділено добровільно. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved