overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

17 червня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 29 вересня 2000 року Виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 6. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2000 року. Від шлюбу сторони не мають дітей. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв'язку з чим втрачене почуття любові та поваги одне до одного. З 2003 року сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім'ї неможливе, оскільки він з 2003 року знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, яка народила йому дитину. Має намір створити нову родину. Відповідачка не згодна на розірвання шлюбу, а тому він змушений звернутися до суду з позовом та просить його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, які надані сторонами, судом встановлено наступне. 29 вересня 2000 року між позивачем та відповідачкою, шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 6 (а.с. 5). Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, неявку належним чином повідомленої відповідачки суд вважає, як свідчення того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім'ю, у зв'язку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

17 червня 2014р. до суду звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття. На доведеність позову позивач вказала, що відповідач є батьком їх сумісної дитини [PERSON], який знаходиться на її утриманні. З вересня 2013р. вони проживають окремо. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Дитина знаходиться на її утриманні і відповідач повинен на утримання дитини, сплачувати аліменти. В судове засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про підтримання позову, розгляду справи у її відсутність і стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився і справа розглянута у його відсутність. Дослідив матеріали справи суд вважає, що у відповідності до ст. ст.180, 182, 183 СК України позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, тому що відповідно до свідоцтва про народження, відповідач є батьком дитини (а.с. 5) і зобов'язаний утримувати дитину до її повноліття. Відповідно слід стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи з 17.06.2014р. і стягувати до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,6грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 19 травня 1979 року у Новомосковському міському відділі запису актів громадянського стану Дніпропетровської області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 225. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач зазначив, що він і відповідачка з 2000 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, в зв'язку із сварками, різницею характерів, відсутністю взаєморозуміння, він втратив до дружини почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнає, просила суд розірвати шлюб, в разі задоволенні позову її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 19 травня 1979 року у Новомосковському міському відділі запису актів громадянського стану Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 225, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Судом встановлено, що сторони не мають неповнолітніх дітей від шлюбу. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час, з 2000 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття довіри та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому зазначає, що між ним та відповідачкою [PERSON] 05 листопада 2004 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, між ними неодноразово виникали конфліктні ситуації, що призвело до втрати взаєморозуміння та поваги. Подальше спільне життя з відповідачкою вважає неможливим, а тому просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному об'ємі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що не бажає зберегти сім'ю і просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала і не заперечувала розірвати шлюб. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2004 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 4). Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, спільного бюджету не мають, зберегти сім'ю не бажають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей, у зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд залишає їй шлюбне прізвище - [PERSON]. За згодою позивача [PERSON] суд не стягує з відповідачки понесені ним судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що їх шлюб з відповідачем зареєстрований 15 серпня 1997 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2002 року. Від цього шлюбу [INFO] року народився син [PERSON] Відповідач проживає окремо, участі в утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що до січня 2014 року відповідач допомогу надавав, проте перестав давати кошти без пояснення причин. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1997 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2002 року. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З пояснень позивача вбачається, що відповідач участі в утриманні дитини фактично не бере, з січня 2014 року матеріальної допомоги не надає, а вона не взмозі самостійно утримувати дитину. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення нею повноліття, починаючи з 17 червня 2014 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 липня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1308. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу у них є діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вказує, що спочатку подружнього життя відносини були нормальними, проте згодом почали погіршуватись, тривалий час між ними виникали суперечки та непорозуміння з різних питань, які згодом почали носити тривалий характер. Після одруження вони проживали разом підтримували подружні відносини та вели спільне господарства, проте останнім часом відносини між ними погіршились та більше року вони проживають окремо не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, будь-яких взаємних прав та обов'язків між ними немає. Будь-які відносини між ними припинено, їхній шлюб носить лише формальний характер. Сім'я розпалась остаточно примирення між ними неможливе. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив та додатково пояснив, що вони з позивачкою дійсно на даний час проживають окремо не підтримують порожніх стосунків, не ведуть спільного господарства, сім'я розпалась остаточно примирення між ними неможливе. Просив суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб - 29 липня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1308 (а.с.6). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини не ведуть спільного господарства та на час розгляду справи проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 21 жовтня 2011 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1601. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 21 жовтня 2011 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21 жовтня 2011 року. Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, який було укладено 29 серпня 1993 року у Нововолинському міському відділі ЗАГС у Волинській області, актовий запис № 342. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 серпня 1993 року, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, проживаючи за однією адресою, не ведуть спільного господарства. Відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, піднімає руки на позивача. За таких обставин примирення і подальше збереження сім'ї неможливе. Просить позов задоволити та розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що вже декілька разів зверталась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, проте, намагаючись зберегти сім'ю, залишала їх без розгляду. Відповідач [PERSON] не робить позитивних кроків щодо збереження сім'ї. Просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він не бажає розривати шлюб, тубується про дітей, заробляє кошти на проживання. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши наявні письмові докази, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с.4), копії свідоцтв про народження (а.с. 6-7), копію довідки ЖКП № 1 (а.с. 8), копію паспорта [PERSON] (а.с. 3), копію повідомлення Нововолигського МВ УМВС України у Волинській області від 02.06.2014 року (а.с. 9), оглянувши матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд дійшов висновку, що сумісне життя подружжя є неможливим, збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, сторони не підтримують подружніх відносин, а тому суд позов задоволює і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу прізвища сторін не змінюються. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 300 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 10-12) та 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем по справі мають окремий бюджет, ведуть окремо своє господарство. На даний час в провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу. Відповідач ухиляється від своїх обов?язків щодо утримання дітей. Діти перебувають на утриманні позивача. Позивач працює продавцем, коштів для забезпечення дітей всім необхідним не вистачає. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки працює електрослюсарем підземним на відокремленому підрозділі «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», отримує заробітну плату. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини його доходу щомісячно до досягнення повноліття найстаршою дитиною, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 липня 2014 року позивач [PERSON] подала суду заяву про зміну позовних вимог, просить суд стягувати з відповідача в її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, та стягнути 300 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, змінені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, змінені позовні вимоги визнав повністю. Погодився на стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задовольняє. До задоволення також відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 300 грн. понесених витрат на правову допомогу, що підтверджується документально (а.с.11). Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Outcome: approved