Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

17 січня 2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини. В позовних вимогах позивач просить: визначити місце проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з ним. Крім того просить судові витрати покласти на відповідачку. Вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебувають в шлюбі та в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 24 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживають з ним за адресою: [ADDRESS] . У цій квартирі діти мають всі обладнання для навчання та відпочинку. Всього в квартирі 3 кімнати. Квартира є власністю його матері, окрім того він є співвласником даної квартири на Ѕ частини. Діти проявляють бажання жити з ним., відвідують Рівненську НВК «Колегіум». Враховуючи те, що матір дітей систематично не виконує свої обов`язки щодо виховання дітей та притягалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, а діти проживають з ним та знаходяться на повному його утриманні, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з ним, так як це буде відповідати інтересам дітей. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила проти задоволення позову. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, висновок органу опіки та піклування від 15.09.2020 року № 08-1024 підтримує і не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2 вересня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 18.02.2016 у справі № 569/17117/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, судом встановлено, що починаючи з 24.12.2015 року [PERSON] не має заборгованості по сплаті аліментів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з квітня 2019 року проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За адресою [ADDRESS] малолітні забезпечені усім необхідним для проживання, виховання і розвитку. Квартира з усіма зручностями. Діти мають місця для сну, підготовки до занять, відпочинку. Діти забезпечені шкільним приладдям, особистими речами. За даною адресою проживає бабуся дітей [PERSON] , яка бере участь у вихованні онуків. [PERSON] та [PERSON] навчаються в Рівненському НВК «Колегіум» Рівненської міської ради. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей малолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що й надалі хочуть проживати з татом. Вони його дуже люблять і мають доброзичливі взаємостосунки. Періодично діти ходять в гості до мами та меншої сестрички, але хочуть щоб і [PERSON] проживала з ними у тата. Діти розповіли, що тато турбується про них, купує все необхідне до школи. У 2019 році [PERSON] звертався до служби у справах дітей з заявами про проведення з [PERSON] профілактичної роботи щодо належного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей. Вона була попереджена про можливість притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення від створення належних умов життя та виховання дітей. Крім того, до служби у справах дітей у 2019 році надходила інформація з Рівненського обласного навчально-реабілітаційного центру (м. Рівне, вул. О. Олеся, 16), вихованцями якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до дітей, належного догляду за ними. Відповідно до висновків оцінки потреб сімей, складеними фахівцями Рівненського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, складних життєвих обставин у сім`ї [PERSON] не виявлено. Для [PERSON] та [PERSON] створені належні умови для виховання та розвитку. Діти також мають теплі стосунки з бабусею. За результатами оцінювання потреб сім`ї [PERSON] встановлено, що складні життєві обставини відсутні, постановки на облік центру сім`я не потребує, соціальні послуги будуть надаватися за зверненням. Питання про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 9 вересня 2020 року. На засіданні комісії були присутні батьки дітей [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення матері дітей про те, що вона не заперечує, щоб [PERSON] та [PERSON] проживали разом з батьком та розглянувши матеріали справи, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на проживання з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказала, що не заперечує, проти проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] . Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом убачається про існування між подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved