Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

19.09.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншим власником квартири є [PERSON] та її неповнолітня дитина - [PERSON] В будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 01 серпня 2018 року в квартирі не проживає, особистих речей в будинку не має. Оскільки відповідач не мешкає у вказаній квартирі вже більше року, а його реєстрація в квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач, її представник - адвокат Винник З.Г. та зацікавлені особи в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с.13, 23, 25). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, судові повістки, що направлялися на його адресу, повернулися за закінченням строків зберігання (а.с.22). За вказаних обставин суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності позивача. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності від 12.02.2008 року а також договору дарування від 22.05.2018 року вбачається, що [PERSON] є власницею Ѕ частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] та неповнолітня [PERSON] є власниками по ј частки вказаної квартири (а.с. 6-8, 10). Згідно Акту № 450 від 17.09.2019 року, складеного керівником Комітету мікрорайону «Центр 2», [PERSON] є зареєстрованим, але з 01.08.2018 року по теперішній час не мешкає у квартирі [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у спірній квартирі більше одного року, самостійно покинув зазначену квартиру та перестав у ній мешкати. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування квартирою [ADDRESS] , перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved