Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

17 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Облводоканал» ЗОР про стягнення середнього заробітку за несвоєчасне проведення розрахунку заробітної плати при звільненні при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум заробітної плати. 13 листопада 2019 року представником позивача [PERSON] до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.02.2018 року на підставі наказу №08к його було звільнено з посади головного енергетика КП «Облводоканал» ЗОР за ст.38 КЗпП України. В день звільнення він знаходився на роботі. У березні 2018 року йому стало відомо, що КП «Облводоканал» ЗОР у період з 01.01.2017 року по 09.02.2018 року невірно проводив нарахування йому заробітної плати, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 34\~105,45 грн. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.04.2019 року у справі № 311/502/18 позовні вимоги було задоволено. Після подачі заяви до виконавчої служби, 09.07.2019 року КП «Облводоканал» ЗОР сплатило усю заборгованість у розмірі 27\~454,87 грн. з урахуванням сплачених податків. Таким чином, період несвоєчасно проведеного розрахунку по заробітній платі становить з 10.02.2018 року (наступний день після звільнення) по 09.07.2019 року (дата фактичного проведення остаточного розрахунку по заробітній платі). Середньоденна заробітна плата позивача становить 535,65 грн. З урахуванням зазначеного, середній заробіток за несвоєчасне проведення розрахунку заробітної плати при звільненні за період з 10.02.2018 року по 09.07.2019 року становить 188\~013,15 грн. З урахуванням зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за несвоєчасне проведення розрахунку заробітної плати при звільненні за період з 10.02.2018 року по 09.07.2019 року у розмірі 188\~013,15 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~880,14 грн.. Ухвалою судді від 22.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 23 серпня 2019 року до суду від КП «Облводоканал» ЗОР надійшов відзив на позовну заяву, у якому було зазначено про те, що позивачем було невірно розраховано середньоденну заробітну плату, відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, а виплата стягуваної суми призведе до погіршення фінансового стану підприємства та до неможливості надання послуг з водопостачання та водовідведення підприємствам та населенню Запорізької області, вважає за необхідне застосування принципу пропорційності та зменшити розмір стягуваної суми на 70%. З урахуванням зазначеного КП «Облводоканал» ЗОР просило суд відмовити у задоволенні позовних. 30 серпня 2019 року до суду від представника позивача Горбачова Ю.В. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій зазначено про те, контррозрахунок відповідача щодо визначення середньоденного розмірі заробітної плати позивача зроблений з порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, посилання відповідача на відсутність у нього коштів не виключає його відповідальності, а також неможливість застосування принципу пропорційності та зменшення розміру стягуваної суми. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив що розрахунок середньоденного заробітку зроблено вірно, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив застосувати принцип співмірності, та відмовити у задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Облводоканал» ЗОР та 09.02.2018 року, відповідно до наказу №08к на підставі п.3\~ст. 38 КЗпП України,\~був звільнений, що підтверджується копією трудової книжки. В день звільнення відповідач не виплатив всю належну позивачу заробітну плату. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.04.2019 року у справі № 311/502/18, яке постановою Запорізького апеляційного суду від 15.11.2019 року було залишено без змін, з відповідача на користь позивача було стягнуто суму недоотриманої заробітної плати за період з 01.01.2017 року по 09.02.2018 року у розмірі 34\~105,45 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. 09.07.2019 року КП «Облводоканал» ЗОР сплатило позивачу усю заборгованість у розмірі 27\~454,87 грн. з урахуванням сплачених податків. Тобто, період затримки не виплаченої позивачу при звільненні заробітної плати становить з 10.02.2018 року (наступний день після звільнення) по 09.07.2019 року (дата фактичного проведення остаточного розрахунку по заробітній платі). Таким чином, судом встановлено, що даний спір виник у сфері трудових відносин, відповідачем порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Трудові правовідносини регулюються\~Кодексом законів про працю України\~(КЗпП України). Відповідно до\~статті 116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша\~статті 117 КЗпП України\~). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в\~статті 117 КЗпП України\~відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Крім цього, статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто в розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Згідно з п. 20\~постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку позивача, його середньоденний розмір заробітної плати становить 535,65 грн. Таким чином, за період часу з 10.02.2018 року по 09.07.2019 року, що становить 351 робочий день, сума середнього заробітку [PERSON] за весь період затримки розрахунку становить 188\~013,15 грн. (з розрахунку 351 робочий день ? 535,65 грн.). У відповідності до абз. 3 п. 3\~Постанови КМУ\~№100\~від 08.02.1995 року,\~усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, а винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Враховуючи положення даної Постанови КМУ, суд прийшов до висновку, що середньоденна заробітна плата, з якої виходив позивач при проведенні розрахунків сум, що підлягають стягненню, визначена без попередніх відрахувань податків, зборів та внесків, сплата яких є обов`язковою і такий обов`язок у відповідності до\~Податкового кодексу України\~покладено на роботодавця. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доводи представника відповідача щодо неправильного розрахунку середньоденного заробітку [PERSON] є хибними, оскільки розрахунок зроблений правильно у відповідності до Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Доводи представника відповідача про те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, а виплата стягуваної суми призведе до погіршення фінансового стану підприємства та до неможливості надання послуг з водопостачання та водовідведення підприємствам та населенню Запорізької області не заслуговують на увагу, оскільки не можуть слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Щодо доводів представника відповідача про необхідність застосування принципу пропорційності та зменшити розмір стягуваної суми, суд зазначає наступне. Верховний Суд України у постанові від 6 липня 2016 року у справі №\~6-1207цс16 вказав, що при наявності спору\~про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити передбачене\~статтею 117 КЗпП України\~відшкодування в у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Оскільки рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18.04.2019 року позов [PERSON] в частині неотриманої заробітної плати задоволено повністю, а не частково, тому сума стягнення зменшенню не підлягає. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~880,14 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом.

Outcome: approved