Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

18.11.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що в 1990 році вони з відповідачем уклали шлюб. За період перебування в шлюбі сторони придбали вищевказану квартиру. Згодом за рішенням суду в 2019 році шлюб між сторонами було розірвано, а також в судовому порядку визначено порядок користування даною квартирою, а саме в користуванні позивача залишено 13,8 кв.м., а в користуванні відповідача - кімнату площею 8,5 кв.м., решту житлової площі залишено в спільному користуванні. Протягом останні 20 років позивач працює та перебуває закордоном, проте періодично приїздить в України. Так в липні 2017 року під час чергового приїзду, відповідач почав створювати перешкоди в користуванні даною квартирою, змінив дверні замки тощо. На пропозиції врегулювання спору в позасудовому порядку щодо поділу квартири чи відшкодування позивачу вартості часток, відповідач не погодився. Тому як повноправний співвласник даної нерухомості, будучи позбавленою можливості повноцінно розпоряджатись, належною їй часткою майна, була вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права. Враховуючи вищевикладене, просить суд припинити за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] та визнати за нею право власності на Ѕ частки у праві спільної часткової власності даного майна. Позивач, будучи належним чином повідомленою відповідно до положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України про час, дату та місце розгляду справи до суду не прибула. ЇЇ представник, адвокат Горщар Б.А., в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив наступне. Жодних перешкод в користуванні квартирою він не чинить позивачу, а пропозиції щодо врегулювання спору в досудовому порядку йому не надходили. З цих підстав позов не визнає, проте не оспорює того факту що спірна квартира є спільною сумісною власністю набутою під час подружнього життя. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 20.09.1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] трикімнатну квартиру під номером 21 загальною площею 56, 8 кв.м., в т .ч . житловою площею 40,6 кв.м. в [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням Славутського міського суду Хмельницької області від 26.02.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , в якому вони перебували з 27.04.1990 року, розірвано (а.с.6), що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11.06.2004 року серії [NUMBER] , виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського МУЮ (а.с.7). В подальшому рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2006 року (справа №2-269/2006) встановлено порядок користування вищевказаною квартирою, придбаною сторонами за період перебування в шлюбі. Так [PERSON] залишено в користуванні кімнату площею 13,8 кв.м, а [PERSON] залишено в користуванні кімнату площею 8, кв.м., решту площі квартири разом з системою опалення, газо - , водопостачання, систему гарячого водопостачання, каналізації, електропостачання, телефон залишено в їхньому спільному користуванні. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 28.10.2019, ринкова вартість спірної квартир станом на 28.10.2019 становить 393040 грн. На аркушах справи 13-14, 16 в матеріалах справи наявні листи - пропозиції, направлені [PERSON] [PERSON] ,відповідно до який остання пропонує компенсувати [PERSON] вартість її частки нерухомості, або ж відшкодовувати йому вартість його частки, проте останній на таку пропозицію не погоджується, що слідує з наданої ним відповіді на висловлені пропозиції. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, що визначено ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин , суд вважає, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та приходить висновку про підставність заявлених вимог. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, а також доводи відповідача, який не заперечує, що позивач має право на Ѕ квартири. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved