Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

17 січня 2019 року до суду звернувся [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. Просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Вказував , що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . При зверненні позивача до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.01.2019 року за № 20/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] за відсутністю правовстановлюючого документу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився; представник позивача адвокат Єрмоленко О.В. просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, просив задольнити . Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області на адресу суду направив клопотання про слухання справи без його участі, проти позову не заперечував. Представник третьої особи Першої кременчуцької державної нотаріальної контори на адресу суду направив клопотання про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Ухвалою судді від 22.01.2019 року відкрито провадження у справі. 20 травня 2019 року у справі проведено підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.07.2018 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис за № 320. [PERSON] звернувся до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 січня 2019 року за № 20/02-31 державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Власенко Н.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.04.1955 року міським бюро ЗАГС м. Кременчука, актовий запис за № 254, [PERSON] являється сином [PERSON] . На день смерті батька, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» від 20.07.2018 року за № 5230/32. 25 липня 1990 року державним нотаріусом Першої кременчуцької нотаріальної контори заведена спадкова справа № 456/1990 на майно померлого [INFO] [PERSON] . Єдиним спадкоємцем всього спадкового майна за законом є син померлого, [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР ( в ред. 1963р, який діяв на час відкриття спадщини ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963р) спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON] , є його син, [PERSON] . Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту від 01 червня 1955 року, складеного представником Управління Головного архітектора м. Кременчука, та згідно Плану відводу земельної ділянки для індивідуальної забудови , затвердженого 05 травня 1955 року № 258/1 на підставі Рішення виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів трудящих від 05.05.1955 року за № 258/1 було зроблено відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво по [ADDRESS] та передано в користування [PERSON] . Також [PERSON] було надано Дозвіл № 213 від 09 вересня 1955 року на проведення будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до довідки за реєстровим № 4754, виданої начальником Кременчуцького бюро технічної інвентаризації вбачається, що земельна ділянка площею 590 кв.м по [ADDRESS] , на підставі рішення міськвиконкому від 23.08.1957 року за № 391 зареєстрована за [PERSON] . Відповідно технічному паспорту, виготовленого 13.07.2018 року ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] збудований у 1957 році. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 Будівництво вищевказаного житлового будинку , який є об`єктом спадщини, відбулось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі Дозволу № 213 від 09.09.1955 року та Акту відведення під індивідуальне будівництво від 01 червня 1955 року та Плану відведення земельної ділянки, затвердженого відповідно до Рішення виконкому Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 05 травня 1955 року за № 258/1 (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці, яка перебувала в їх законному користуванні або у приватній власності. Враховуючи те, що будівництво будинку [ADDRESS] , який є об`єктом спадщини, відбулось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній в установленому порядку земельній ділянці на підставі Дозволу № 213 від 09.09.1955 року та акту відведення під індивідуальне будівництво від 01.06.1955 року, плану відведення земельної ділянки, затвердженого відповідно до рішення виконкому Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 05.05.1955 року за № 258/1, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач [PERSON] , не наполягає на стягненні судового збору, суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved