Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

19 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» звернулось до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві представник позивача - адвокат Чорій Н.В. клопотала про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 09.09.2019 року о 11.00 год. 19.08.2019 року на адресу Сколівського районного суду Львівської області надійшла заява представника позивача - адвоката Чорій Н.В., в якій вона просить проводити розгляд даної цивільної справи без її участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім цього, вказує, що у випадку неявки відповідача в судове засідання не заперечує щодо проведення судом розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 11.05.2016 року між ТзОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7-6413. За умовами договору [PERSON] отримала від ТзОВ «Інтеркеш Україна» кредит у сумі 1000,00 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 1,75% щоденного користування кредитними коштами. Згідно п. 1.2 кредитного договору, кредит був наданий позичальнику строком на 14 днів (дата повернення кредиту - 25.05.2016 року). За період сплати кредиту між позивачем та відповідачем, в порядку пролонгації вищевказаного кредитного договору, було укладено додаткові угоди, а саме 09.06.2016 року, 23.06.2016 року, 30.06.2016 року, 21.07.2016 року, 15.08.2016 року, внаслідок чого, відповідно до останньої укладеної додаткової угоди строк повернення кредиту було визначено 29.08.2016 року. Кредитор свої зобов`язання за договором та додатковими угодами виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі, визначеній у договорі. Однак останній, на порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином та в повному обсязі не виконав, в результаті чого станом на 26.06.2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 28 742,04 грн., яка складається з наступного: 972,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 758,44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 10 011,60 грн - заборгованість за пенею; Враховуючи наведене, а також те, що на даний час, відповідно до тверджень позивача, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТзОВ «Інтеркеш Україна», просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалась та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подала. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У ході судового розгляду встановлено, що 11.05.2016 року між ТзОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7-6413. За умовами договору [PERSON] отримала від ТзОВ «Інтеркеш Україна» кредит у сумі 1000,00 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 1,75% щоденного користування кредитними коштами. Згідно п. 1.2 кредитного договору, кредит був наданий позичальнику строком на 14 днів (дата повернення кредиту - 25.05.2016 року). За період сплати кредиту між позивачем та відповідачем, в порядку пролонгації вищевказаного кредитного договору, було укладено додаткові угоди, а саме 09.06.2016 року, 23.06.2016 року, 30.06.2016 року, 21.07.2016 року, 15.08.2016 року, внаслідок чого, відповідно до останньої укладеної додаткової угоди строк повернення кредиту було визначено 29.08.2016 року. Відповідач зобов`язувався своєчасно повернути кредит та відсотки за його використання. Кредитором у повному обсязі та належним чином виконано свої зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] перед позичальником станом на 26.06.2019 року становить 28 742,04 грн. і складається з наступного: 972,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 758,44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 10 011,60 грн - заборгованість за пенею; За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з частиною першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У дану випадку строк дії кредитного договору закінчився 29.08.2016 року, внаслідок чого саме з цього моменту ТзОВ «Інтеркеш Україна», втрачає право на нарахування відсотків, неустойки, пені та комісії за кредитним договором. Дана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених в постановах від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12 та від 15.05.2018 року справа № 202/33292/13-ц, які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім цього, станом на 29.08.2016 року позивачем було нараховано відповідачу пеню за прострочене виконання зобов`язання у розмірі 10 011,60 грн. за період з 29.08.2016 року по 26.06.2019 року, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за користування кредитом. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Дана позиція ВСУ прописана і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня, нарахована позивачем з 26.06.2018 року по 26.06.2019 року в межах 12-місячного строку перед зверненням позивача з позовом до суду в розмірі 3 547,80 грн. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведений аналіз норм законодавства, умови кредитного договору № 7-6413 та строк його дії, наданий банком розрахунок заборгованості за договором № 7-6413 від 11.05.2016 року, укладеного між ТзОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON]. , суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та за сплатою відсотків за користування кредитом, яка утворилася станом на 29 серпня 2016 року та пеня за період з 26.06.2018 року по 26.06.2019 року, а саме: 972,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 238,14 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 547,80 грн. заборгованість за пенею. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 300 грн. витрат, пов`язаних з досудовим врегулюванням повернення заборгованості, які позивач поніс у зв`язку з виїздом до боржника за його адресою реєстрації та проживання. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б обгрунтовували розмір таких витрат, а також підтверджуючі обставини, які б свідчили, що позивач поніс зазначені витрати, внаслідок чого суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача 300,00 грн. витрат, пов`язаних з досудовим врегулюванням спору позивачем. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 16,5%, а тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 316 грн. 96 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial