Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

18.04.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з договором без номеру від 23.05.2011 р., укладеним між [PERSON] і відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного Договору, він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, [PERSON]. Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. утворилася заборгованість в сумі 14819,39 грн., а саме: за кредитом в сумі 1850,40 грн., по процентам за користування кредитом в сумі 11787,11 грн., а також штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 681,88 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначивши що стороною позивача не надано суду доказів про особисте підписання відповідачкою Умов та правил надання банківських послуг, не визначена дата отримання нею кредиту та його розмір, не зазначений строк дії картки. Вважає, що позовні вимоги заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. Крім того, позивач не повідомляв відповідачку про зміну процентної ставки по Кредитному договору. Суму нарахованих позивачем процентів за користування кредитом вважає значно завищеною. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.05.2011 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений Договір без номеру, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору він складається з «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» (а.с.59), Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.60), Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП2010-256 (витяг - на а.с.8-31). Відповідач підтвердила свою згоду на це підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Умов і Правил надання банківських послуг» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами [PERSON] з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу [PERSON] виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди [PERSON] (п.2.1.1.5.6), при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6). Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідачка кредитні зобов'язання за Договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 14819,39 грн., яка складається з: - 1850,40 грн. заборгованість за кредитом, - 11787,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: - 500 грн. фіксована частина, - 681,88 грн. процентна складова. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.4,5), виходить з такого: По-перше, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором штрафів за таких обставин: 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення штрафів необґрунтованими. По-друге, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що кредитна заборгованість у розмірі 1850,40 грн. утворилася з 26.05.2014 р. З цього часу по 28.02.2017 р. проценти за користування кредитними коштами нараховані в розмірі, більшому, ніж погоджений сторонами за Договором (за яким базова процентна ставка складає 3% на місяць, нарахована на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році. Тож заборгованість відповідача за процентами визначена судом в розмірі 1980,17 грн., виходячи з такого розрахунку: 1850,40 грн. (заборгованість з тіла кредиту) * 0,098% (36% / 360 днів = 0,098%) * 1009 днів (за період з 26.05.2014 р. по 28.02.2017 р.) 1846,47 грн. + 133,70 грн. (нарахована заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 26.05.2014 р.) = 1980,17 грн. Правомірність збільшення базової процентної ставки та зміна порядку нарахування процентів позивачем не доведена, на чому зауважила сторона відповідача. При цьому суд не зважає на доводи сторони позивача про належне повідомлення щодо такого збільшення шляхом надіслання відповідних СМС-повідомлень відповідачці (а.с.128-129), оскільки така форма інформування Клієнта про зміну тарифів не передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент укладання Договору, як його складової. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором б/н від 23.05.2011 р. станом на 28 лютого 2017 року визначений судом в розмірі 3830,57 грн.: 1850,40 грн. - заборгованість за кредитом; 1980,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, з огляду на таке. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1). Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). Відповідно до умов кредитного договору б/н від 23.05.2011 р. відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 23.05.2011 р. відповідачу були надані кредитні картки №4149437706329974 та №4149437800838268, строк дії останньої - 10/15 (а.с.124). Останній платіж за Договором відповідачка здійснила 29.04.2014 р., позивач звернувся до суду з дійсним позовом 18.04.2017 р., тобто в межах строків, встановлених ст.257 ЦК України Отже, підстав для застосування строку позовної давності, немає. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неналежність такого доказу, наданого позивачем, як роздруківка фото відповідачки з програмного комплексу в момент оформлення та переоформлення кредитної картки через те, що його довіритель на цих фото себе не впізнала, - оскільки стороною відповідача протилежне не доведене. Крім того, відповідно до наданої стороною позивача виписки про рух коштів вбачається, що позивачка частково сплачувала заборгованість за Договором (графа «Сума погашення за наданим кредитом»), тобто відповідачкою вчинялися дії, що свідчать про визнання нею боргового зобовязання (а.с.125-127). З огляду на наведене позов підлягає частковому задоволенню. У звязку із частковим задоволенням позову, суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1600,00 грн.

Outcome: partial