Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

18 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 28 травня 1989 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню [PERSON], [INFO], та неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з жовтня 2014 року, та вони проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча спроможний її надавати, оскільки має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має. У зв'язку із викладеним, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суду ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб Серія: [NUMBER], з 28 травня 1989 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.2). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження: Серія: [NUMBER] (а.с. 3). Дитина проживає із позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Так, відповідно довідки Долинської сільської ради Слов'янського району Донецької області № 553 від 18 жовтня 2016 року, [PERSON] проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Шлюбні стосунки між сторонами припинені та вони проживають окремо. Відповідач, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча спроможний її надавати, оскільки офіційно працює, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У ч. 2 ст. 181 СК України, зазначається, що за рішенням суду кошти на утримання дітей можуть бути присуджені у частці від доходу батька (матері). Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, у постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано рекомендації, що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання доньки не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, враховуючи, що [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачкою, має задовільний стан здоров'я, власних доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідач є працездатним, офіційно працює, утриманців не має, аліментів більше нікому не сплачує, а відповідач позов визнає, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної доньки необхідно стягувати аліменти в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно із вимогами ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із чим, з відповідача в дохід держави має бути стягнено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved