Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

18 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до відповідача [PERSON] з позовною заявою про визнання договору дарування квартири недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] . посилається на те, що до грудня 2018 року був власником Ѕ частини квартир [ADDRESS] . 11 грудня 2018 року був укладений договір дарування вищезазначеної квартири між позивачем та відповідачем. Через деякий час позивач після укладення договору дарування квартири, звернувся до відповідача допомогти матеріально, щоб позивач міг купити собі житло та відповідач відмовив у наданні допомоги. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено справу до судового розгляду на 01 липня 2021 року на 09 годину 00 хвилин. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явився, на задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві наполягав, послався на обставини, що зазначенні у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав та просила суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Послався на обґрунтування, що у відзиві на позовну заяву. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 грудня 2018 року [PERSON] - « [PERSON] » подарував, а представник обдарованого - [PERSON] , прийняла в дар на ім`я [PERSON] - Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається в цілому з однієї кімнати, розташованої на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою, площею 18,4 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м. Договір посвідчено 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлаком Р.О. та зареєстровано в реєстрі за №1753. Договір викладено на спеціальному бланку ННМ 605238. Згідно п. 14 Договору дарування, сторони за Договором стверджують, що усвідомлюють значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, правочин є виявленням їх справжньої волі, правочин не вчинений під впливом тяжких обставин Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України , правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.204 ЦК України , правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно статті 207 ЦК України , правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи наданні докази суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору дарування Ѕ квартири від 11 грудня 2018 року недійсним, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем належним и та допустимими доказами не доведено, що сторонами при укладення договору дарування частки квартири не було додержано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України та іншими нормами закону та між сторонами був укладений договір дарування Ѕ частки квартири, а не квартири в цілому (згідно заявлених позовних вимог), отже передбачені законом підстави, для визнання недійсним договору дарування Ѕ частки квартири від 11 грудня 2018 року укладеного між сторонами по справі відсутні.

Outcome: dismissed