Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

19 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», в якому просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 17846 укладений 07.06.2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» (код ЄДРПОУ 40085011) на свою користь 36300 грн., сплачених ним за договором фінансового лізингу №17846 від 07.06.2017 року. Позов мотивовано тим, що 07 червня 2017 року між сторонами було підписано Договір №170846 фінансового лізингу. Предметом даного договору було придбання автомобілю Renault Dokker, комплекції ассеs, обємом двигуна 1600, тип КПП АТ, привід перед. За попередньою домовленістю з відповідачем сума договору фінансового лізингу за предметом лізингу повинна була складати 6890 доларів США. Однак, позивач зясував, що предметом лізингу є автомобіль за зовсім іншою ціною, придбавати який за більшою ціною він не збирався. Позивач оплатив авансовий платіж за договором фінансового лізингу №170846 у розмірі 36300 грн., після чого було підписано вказаний вище договір. Представник відповідача не дала змоги ознайомитися позивачу зі змістом договору перед підписанням, запевняючи, що всі умови договору нами обговорені. Також, пояснила, що всі додатки до вказаного договору будуть надані пізніше. Вважає, що співробітники відповідача такими діями ввели його в оману щодо положень договору, які в свою чергу порушують Цивільний кодекс України та Закон України «Про захист прав споживачів», а також Закон України «Про фінансовий лізинг». До того ж, що умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №170846 є несправедливими, не відповідають діючому законодавству та обмежують його права, як споживача; зокрема, договір є нікчемним, адже не був нотаріально посвідчений; у договорі зазначено, що лізингодавець відповідає разом із продавцем лише за зобовязаннями щодо продажу якісного предмета лізингу; при цьому відповідач не несе відповідальності перед лізингодавцем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо заміни предмета лізингу, введення його в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо, що протирічить ст. 808 ЦК України. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника ) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконання ним договору. Вважає, що відповідач також не обґрунтував співмірності розміру комісії за передачу предмету фінансового лізингу, за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Заяв по суті справи, клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача, чи про відкладення розгляду справи з зазначенням поважності причин неявки, до суду не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 07 червня 2017 між позивачем (лізингоодержувачем) і відповідачем (лізингодавцем) було укладено договір фінансового лізингу № 170846, за умовами якого лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу, легковий автомобіль марки «Renault» моделі «Dokker» комплектації acces, обємом двигуна 1,6 літрів, автоматична коробка передач, передній привід, у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат (п.1.1.,1.3.,1.6. договору). Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 13785,70 доларів США, що еквівалентно 362564 грн. Згідно пункту 4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 (сто двадцяти) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністративного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - за наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. Пунктом 9.8 договору визначено, що комісія за передачу предмета лізингу одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодрежувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу. Згідно п. 9.1 договору Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у специфікації.. 07 червня 2017 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству авансовий платіж в розмірі - 36300 грн., що підтверджується копією квитанції № 12639011 від 07 червня 2017 року. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. І); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 Глави 58 ЦК України та законом; до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України . Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-648цс16, та постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс 15, які в силу положень ст.417 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 07 червня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Автотехнікс Україна», нотаріально посвідчено не було. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс16, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 07.06.2017 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 4.2 договору, лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та/або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов даного договору. Відповідно до п. 5.2 договору, усі витрати, повязані з експлуатацією, технічним обслуговуванням ремонтом предмета лізингу, несе лізингоодержувач. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 4.2, 5.2 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Таким чином, посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1280 грн.

Outcome: approved