Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

18.02.2020 року до суду звернулась [PERSON] з позовом про зняття арешту, оголошення заборони її відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить позивачу на праві приватної власності, яки були накладені 01.07.2011 року Першим Київським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. 30.03.2020 року з боку позивача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справу за її відсутністю. З боку відповідача КП «Теплопостачання міста Одеси» 20.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти задоволення позову та скасування арешту з майна, яке належить [PERSON] також повідомляє про можливість розгляду за відсутністю їх представника. Представник третьої особи Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Згідно з положенням ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру за [NUMBER] виданого 19.01.1998 року Управлінням по обліку, розподілу та реалізації житлової площі виконавчого комітету міської ради народних депутатів, яке видане на підставі договору №35 від 25.11.1996 року, змінювання за №1 до договору №35 від 25.11.1996 року від 06.08.1997 року, акту №37 прийняття - передачі квартири №37 від 15.12.1997 року, технічного паспорту, є власником квартири [ADDRESS] . 11.02.1998 року Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19.01.1998 року зареєструвало право приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . 08.12.2010року Київський районний суд м. Одеси виніс судовий наказ № 2- н-2546/10 про стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість по оплаті послуг за надання теплової енергії в сумі 3735 (три тисячі сімсот п`ять) грн. 77 коп. 24.02.2011року Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження № 24691821 з примусового виконання судового наказу № 2-н-2546/10, виданого Київським районним суд м. Одеси від 08.12.2010 року, про стягнення з [PERSON] па користь держави грошової суми у розмірі З 735,77 грн. 01.07.2011 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в рамках забезпечення виконання вимог виконавчого документа, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 1 1342811 був накладений арешт на все нерухоме майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . 29.11.2019 року [PERSON] звернулася із заявою до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі щодо надання інформації відносно арешту майна, накладеного постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі № 11342811 від 01.07.2011 року. 22.12.2019сформований запит «Інформація про виконавче провадження» в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, згідно з якого вбачається, що виконавче провадження № 24691821 закінчено на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а саме на підставі того, що штраф по виконавчому провадженню № 24691821 погашений у повному обсязі. 04.02.2020року Перший Київський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав [PERSON] лист № 20/4878, у якому зазначив, що надати будь яку інформацію стосовно накладеного арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , та будь яку іншу інформацію стосовно виконавчого провадження № 24691821 з примусового виконання судового наказу № 2-н-2546/10, виданого Київським районним суд м. Одеси від 08.12.2010 року, про стягнення з [PERSON] на користь держави грошової суми у розмірі З 735,77 грн.. не виявляється можливим у зв`язку із знищенням документів виконавчого провадження через закінчення трирічного терміну зберігання документів виконавчого провадження в архіві на підстав завершення виконавчого провадження, на виконання Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» № 2274/5 від 25.12.2008 року. Таким чином, можливість ознайомитись з виконавчим провадженням за судовим наказом Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-н2546/10 від 08.12.2010 року та постановою Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01.07.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони його відчуження № 11342811 відсутня у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та його знищенням. У зв`язку з тим, що виконавче провадження за судовим наказом Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-н2546/10 від 08.12.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь держави грошової суми у розмірі 3735,77 грн., завершено, відсутні підстави для подальшого збереження обтяження майна [PERSON] . Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень , переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить 1 рік. Тому у зв`язку із закінченням строків зберігання, зазначене виконавче провадження було знищено у порядку передбаченому законодавством. Ці факти підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції від 16.02.2010 року (надалі Закон №606) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч.2, 3 ст.38 Закону №606, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Відповідно до ч.2,3 ст. 59 Закону №606 у разі сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець. 02.06.2016 року було прийнято новий закон України «Про виконавче провадження». Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч.1, 2 ст.40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Перевірити матеріали виконавчого провадження та надати правову оцінку законності накладення арешту, у рамках якого арештовано майно неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. Наразі, існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Позивач має бажання скористатись своїм правом розпорядження майном, однак, реалізувати вказане право не є можливим внаслідок існування вказаних обтяжень на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач. Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права власності в площині правомочності розпорядження. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, в т.ч. у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved