Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

19.11.2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву № б/н від 21.09.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 200000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав умови договору, однак, відповідач зі своєї сторони, порушив умови договору та має прострочену заборгованість. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 13.01.2020 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов в частині стягнення суми заборгованості та судових витрат визнає в повному обсязі. Разом з тим, просив розстрочити виконання рішення суду на 1 рік в зв`язку з його скрутним становищем. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач проти вимог позову не заперечував, однак просив розстрочити виконання рішення суду так, як на даний час має скрутне фінансове положення. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~12\~червня\~2009\~року\~N\~2\~«Про\~застосування\~норм цивільного\~процесуального\~законодавства\~при розгляді\~справ\~у\~суді першої\~інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що 21 вересня 2018 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 200000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис [PERSON] в заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 200000,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Як зазначив позивач, відповідачем були порушенні умови договору і станом на 20.10.2019 року за ним рахується заборгованість у розмірі 240899,45 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 190671,83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 50227,62 грн. Разом з тим, оскільки позивачем ставиться вимога про стягнення частини суми заборгованості в розмірі 190671,83 грн, тому суд, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, з урахуванням того, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою, відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для задоволення позову. Разом з тим, відповідач просив розстрочити виконання рішення суду, посилаючись на те, що існують обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду. Зазначивши, що рішенням Оболонського районного суду Київської області з нього стягуються аліменти на утримання дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, він являється директором ТОВ «ЦЕНТР БЕЗПЕКИ «ТАУРУС 34» та в силу недобросовісності контрагента, його підприємству не було сплачено 391810,11 грн. Також вказав, що вироком Новгород-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.11.2019 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі, звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки. Частиною 1\~ст. 267 ЦПК України\~передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати\~\~відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до змісту\~ст. 435 ЦПК України\~за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідач в своєму Відзиві посилається на скрутне матеріальне становище, при цьому не надав суду належних доказів на підтвердження зазначених доводів, а тому підстав для розстрочення виконання судового рішення, суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2860,68 грн.

Outcome: approved