Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

19.09.2021 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] із заявою про визнання [PERSON] [INFO] померлою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON] є його матір`ю яка в січні 1999 року забравши особисті речі виїхала з місця постійного проживання в невідомому напрямку й місце її перебування до теперішнього часу не відоме розшуковими заходами місцезнаходження жінки не встановлено про що надав довідку Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. В позові йдеться про те, що Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2016 [PERSON] було визнано безвісно відсутньою та знято з місця реєстрації . Станом на липень 2021 року мати заявника [PERSON] - [PERSON] не повернулась й досі не встановлено місце її знаходження. Зазначені обставини слугували [PERSON] звернутись до суду із заявою про оголошення матері - [PERSON] померлою з метою одержання свідоцтва про смерть та реалізацію своїх спадкових прав. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, та його заяву просив задовольнити. Представник заінтересованої особи - Логінов Д.В. не заперечував проти вимог заявника Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження заявника [PERSON] , який народився [INFO] є сином [PERSON] . Мати заявника [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON] про що свідчить свідоцтво про її народження, в якому її матір`ю записана [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2016 за заявою її матері - [PERSON] - [PERSON] було визнано безвісно відсутньою. Рішення набрало законної сили 26 лютого 2016 року. В матеріалах справи міститься довідка Жовтневого районного відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області, видана на ім`я [PERSON] про те, що заява про розшук [PERSON] зареєстрована 29.04.2015 р, однак місцезнаходження останньої не встановлено . Допитана під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] суду пояснила , що зникла [PERSON] є її донькою яка виїхала на заробітки до м. Москва , деякий час підтримували зв`язок, однак потім його втратили. Зазначила , що востаннє бачила доньку в 1999 році у зв`язку з чим зверталась до телепередачі « Жди меня» , до органів РАГСУ , однак пошуки виявились марними . Допитана під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] суду пояснила що їй відомий факт зникнення [PERSON] ще 20 років тому . Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України(глава 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» ЦПК). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] про оголошення померлою [PERSON] оскільки остання відсутня в місці її постійного проживання, а також відсутні відомості про місце її перебування більше трьох років. Згідно ч. 3ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Outcome: approved