Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

19 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просить: визнати за ним та за відповідачем право власності на ? ідеальну частину (за кожним) житлового будинку та надвірних будівель, що знаходиться за адресою: вулиця Зарічна (раніше [PERSON]), 52, м. Корюківка, Чернігівської області, яке належить їм на праві сумісної власності подружжя. 14 листопада 2016 року позивач збільшивши свої позовні вимоги також просить: визнати за ним та за відповідачем право власності на ? ідеальну частину (за кожним) на земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер 7422410100:01:002:1048, що знаходиться за адресою: вулиця Зарічна, 52, м. Корюківка, Чернігівської області, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визнати за ним та за відповідачем право власності на ? ідеальну частину (за кожним) на земельну ділянку площею 0,0497 га., кадастровий номер 7422410100:01:002:1049, що знаходиться за адресою: вулиця Зарічна, 52, м. Корюківка, Чернігівської області, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, які належать їм на праві сумісної власності подружжя. Також просить стягнути з відповідача і судові витрати понесені ним. Свої вимоги аргументує тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалось, шлюб було розірвано. В період шлюбу вони придбали рухоме та нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, з приводу рухомого майна спору не мають. Нерухоме спільне сумісне подружнє майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, а також земельними ділянками, що знаходиться за адресою: вулиця Зарічна (раніше [PERSON]), 52, м. Корюківка, Чернігівської області. Після розірвання шлюбу, відповідачка забрала всі документи на придбаний будинок і вибула проживати за іншою адресою, але зареєстрована в придбаному житловому будинку. Він після купівлі будинку постійно проживає і зареєстрований в житловому будинку, який придбаний в шлюбі з відповідачкою, проводить обслуговування та ремонт його, а також обробляє земельні ділянки за цією адресою. Відповідачка на придбаний житловий будинок і земельні ділянки не визнає його прав, тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду для вирішення спору. У судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити їх, оскільки нерухоме майно придбане за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Позивач після розлучення залишився проживати в придбаному будинку на такій же земельній ділянці де він і знаходився, здійснює ремонт будинку і обслуговування земельних ділянок. Вказує, що про будь які строки позовної давності не пропущені. У судовому засіданні відповідач позов не визнала, просить відмовити позивачу у задовленні позову повністю, оскільки він пропустив строк позовної давності який сплинув після розлучення, а також вказала, що приватизувавши земельні ділянки, вони є її приватною власністю. Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 24.01.1998 року. Сімейне життя не склалось, шлюб їх було розірвано 31.08.2006 року. В період шлюбу вони придбали рухоме та нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Нерухоме спільне сумісне подружнє майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вулиця Зарічна (раніше [PERSON]), 52, м. Корюківка, Чернігівської області, яке придбали згідно договору купівлі-продажу 28.08.2003 року. Придбанння спірного житлового будинку з надвірними будівлями було оформлено згідно договору купівлі-продажу на відповідача [PERSON]. [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно, житлова площа будинку складає - 18.2 кв.м., загальна вартість нерухомого майна склала - 12571 грн. Відповідно генерального плану (схеми) по вул. Карла Марка, 42, (зараз Зарічна, 52) в м. Корюківка Чернігівської області мається земельна ділянка, загальною площею 1540 кв.м. Після розірвання шлюбу, позивач залишився проживати і бути зареєстрованим у придбаному спірному житловому будинку, а відповідачка вибула і стала проживати за іншою адресою, але залишилась зареєстрованою у спірному будинку. Також після розлучення, відповідач, згідно рішень міської ради та виготовленої технічної документації на землю, отримала безоплатно (приватизувала) і отримала державні акти 09.11.2012 року на земельні ділянки за адресою м. Корюківка вул. К.Маркса (зараз Зарічна), 52, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га., а також для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0497 га., тобто за адресою придбаного під час шлюбу з позивачем спільного, спірного будинку. На сьогодні позивач, спільної згоди щодо визнання права власності вищевказаним спільним сумісним майном з відповідачем не мають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Обставин, які можуть бути підставою відступити від засади рівності часток, сторони не навели. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 23 Постанови ПВС Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Житловий будинок, господарські будівлі, які знаходились на земельній ділянці за адресою м. Корюківка Чернігівської області вул. [PERSON] (зараз Зарічна), 52, придбані сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, та правочини здійснювались за згодою обох сторін, тобто суперечності вже виникли після здійснення всіх спільних дій. Тому на підставі вищевказаних норм, вказане майно, є їх спільною сумісною власністю подружжя, бо при вчиненні будь-яких дій, щодо нерухомості одним із членів сімї, вчиняється за згодою другого члена сімї і кожен з подружжя мав рівні права володіння користування і розпорядження спільним майном. Таким чином позовні вимоги в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на вищевказане майно є, законними та обргунтованими і підлягають задоволенню. Крім цього в разі визнання права власності кожного на ? частину будинку, а подальшому можливого поділу його внатурі, а землеволодіння залишити за одним відповідачем, то позивач буде позбавлений користуватись своєю частиною цього будинку, господарських будівель та займатись обслуговуванням їх та веденням особистого господарства. За таких підстав, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевказане, слід визнати право власності кожного на ? частину нерухомого майна, а саме: будинку і земельних ділянок, що знаходяться за адресою: вул. Зарічна, 52, в м. Корюківці Чернігівської області, яке є їх спільним сумісним подружнім нерухомим майном. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., а також він просить стягнути всі витрати з відповідача, то відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а у звязку з тим, що рішення ухвалене на користь обох сторін в рівних частинах, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача половину сплаченого ним судового збору. Оскільки позов задовольняється на користь позивача, а позивач поніс витрати на юридичні послуги, які підтверджені квитанцією і актом виконаних робіт у сумі 400 грн., тому їх слід стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: partial