Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] разом із позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що перебуває в шлюбі з [PERSON] з 25 липня 2009 року. Спільне життя не склалося, сімейні стосунки почали руйнуватись , зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Тривалий час кожен із подружжя проживає окремо. Фактично сім`я припинила своє існування. Позивачка переконана, що їх спільний син повинен проживати разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Вона спроможна самостійно виховувати, піклуватися про стан здоров`я сина та забезпечувати його всім необхідним для життя. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Примирення не можливе. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечував. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис - № 152 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу, тому дана позовна вимога підлягає до задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступних переконань. Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так як [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо визначення місця проживання їх спільного сина з матір`ю, суд вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з його матір`ю - позивачкою по справі. Зважаючи на викладене, позов і в цій частині підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved