Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

17 січня 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі приватної власності їй та її дочкам належить зазначена квартира, де зареєстрований відповідач, який не проживає у квартирі і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 14 лютого 2019 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в яких свої позовні вимоги вона підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за її відсутності не надав. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1\~ст.280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідка [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.\~\~ Судом встановлено, що 3/5 частки квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності №29128 від 23.12.1998 (а.с.5), Свідоцтва про право на спадщину за законом №4-1336 від 30.12.2001 (а.с.6), Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №46324052 від 27.12.2016 (а.с.7). Згідно наданих 29 січня 2019 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.10) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також копією довідки ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» за №2646 від 21.12.2018 (а.с.4). Як вбачається з акту ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» від 12 лютого 2019 (а.с.16), відповідач за вказаною адрескою квартиру з січня 2018 року не займає, у зв`язку з чим, за її користування та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. Допитана у судовому засіданні свідок підтвердила той факт, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з зими 2018 року не проживає. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405\~ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.7 Закону України\~\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] \~Юзефівни ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved