Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

19.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою між її користувачами за адресою м. Полтава, вул. Половка, 21. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 30.10.1972 року він придбав у вказаному будинку 7/25 його частини на підставі договору купівлі-продажу, який на час придбання мав загальну площу 102.10 кв.м, та надвірні будівлі. На підставі цього договору в його користування перейшла частина будинку, а саме: веранда 2-1, кухня 2-2, кімната 2-3, погріб сарай літ. «Е» . Вбиральня та колодязь були у спільному користуванні усіх співвласників будинку. Відповідачеві [PERSON] належить 22/100 цього домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1996 року, відповідачеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2015 року належить 11/25 частини вказаного домоволодіння. Між колишніми співвласниками домоволодіння мировою угодою, яка затверджена ухвалою Народного суду Київського району м. Полтави від 28.04.1961 року була досягнута домовленість з приводу користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Так [PERSON] виділено у користування земельну ділянку площею 447 кв.м., [PERSON] 285 кв.м. , [PERSON] 285 кв.м, а земельна ділянка площею 322 кв.м, яка знаходилась під будинком та біля будинку, була залишена у спільному користуванні. З часу укладення вказаної мирової угоди змінились власники будинку та змінився порядок користування земельною ділянкою. Власником квартири № 1, [PERSON] зроблений індивідуальний окремий вихід на вулицю. У зв»язку з тим, що власником квартири № 3 самовільно здійснені добудови до будинку на земельній ділянці, яка вділялась по вказаній мировій угоді у спільне користування та на якій знаходився прохід до його частини будинку , який з земельної ділянки загального користування перенесений на земельну ділянку, яка виділялась попередньому власнику квартири № 3 в особисте користування. Зазначені перебудови призвели до того, що він був вимушений користуватись входом до подвір»я та будинку по земельній ділянці, яка виділялась попередньому власнику домоволодіння, яке на даний час належить [PERSON] У 2014 року між ними виник конфлікт і [PERSON]З закрила прохід, яким він користувався , а отже він втратив можливість проходити до своєї частини будинку. У 2015 року він звертався до суду із позовом про усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, але у задоволенні його позовних вимог було відмовлено з тих підстав., що вхід до садиби , яким він раніше користувався розташований на земельній ділянці, яка виділялася попередньому власнику частини домоволодіння, власником якого є тепер [PERSON], а інший порядок користуванням земельною ділянкою не встановлювався. Після вказаного рішення суду відповідач [PERSON] збудував прохід до своє хвіртки між огорожею № 8 та своєю частиною будинум, облаштував на проході веранду, а відповідач [PERSON]З встановила паркан всередині двору . Так як на теперішній час змінився порядок користування земельною ділянкою, який був встановлений попередніми співвласниками , просив встановити новий порядок користування земельною ділянкою. Після проведення судової земельно-технічної експертизи позовні вимоги доповнив, просив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою вул. Половка. 21 в м. Полтава відповідно варіанту № 3 висновку №40 судової земельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що [PERSON] та його матір [PERSON], яка також є співвласникмо вказаного домовлодіння, погоджуються на встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом №3 висновку №40 судової земельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. [PERSON] не заперечуючи того, що до належної їй частини будинку на землі загального користування здійснена добудова ( кухня), влаштована вигрібна яма , у зв»язку з чим спільний вхід до домоволодіння, який був визначений мировою угодою, яким користувались усі співвласники та який був розташований на землі загального користування, що виділялась у користування попереднім власникам вказаного домоволодіння мировою угодою, був перенесений на земельну ділянку , яка була виділена колишньому співвласнику належній їй на праві власності частини будинку та яким вона користується на теперішній час одноособово. Пояснила, що вона ніколи не допустить того, щоб через її земельну ділянку ходив позивач. Зазначала, що оскільки між попередніми співвласниками встановлений порядок користування земельною ділянкою, то він є обов»язковим для нових співвласників. Також посилалась на те. що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року , яке набрало чинності встановлено, що позивач має можливість користуватись входом до садиби, який улаштований відповідачем [PERSON] , а тому підстав встановлювати новий порядок користування земельною ділянкою немає. Також, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що проведена по справі судова земельно-технічна експертиза не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вона подала скаргу на судового експерта [PERSON], а тому проведена цим експертом експертиза є недійсною. Зазначала також, що вона звернулась до ВП №1 ВП ГУНП у Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо надання до матеріалів справи кадастрового плану на спірну земельну ділянку, який, як на її думку є підробленим, та на підставі якого проведена судова земельно-технічна експертиза. Третя особа, [PERSON],подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши представників позивача, [PERSON]З та її представника, представника [PERSON] суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.1972 року є власником 7/25 частини житлового будинку № 21 із господарськими спорудами по вул. Половка в м. Полтава.( а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] є власником 11/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 17.04.2015 року ( а.с. 54) Відповідач [PERSON] є власником 21/100 частини вказаного домоволодіння, [PERSON] власником 7/100 частини . Земельна ділянка за вказнаою адресою не перебуває у власності співвласників, а перебуває у їхньому користуванні. При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Отже співвласники спірного домоволодіння користуються земельною ділянкою на належних правових підставах. Попередніми співвласниками вказаного домоволодіння були [PERSON], [PERSON], [PERSON], які 28 квітня 1961 року уклали мирову угоду з приводу користування земельною ділянкою, яка затверджена ухвалою Народного суду Київського району м. Полтави від 28 квітня 1961 року. Відповідно до цієї мирової угоди [PERSON] ( теперішній власник [PERSON]З.) виділена у користування земельна ділянка площею 447 кв.м, [PERSON] ( нинішні власники [PERSON], [PERSON]Ф.) земельна ділянка площею 285 кв.м., [PERSON]А.( нинішній власник [PERSON]П.) земельна ділянка 285 кв.м. У загальному користуванні всіх попередніх співвласників залишилася під двором загального користування та під спорудами земельна ділянка площею 322 кв.м Матеріали справи не містять інформації про те, яка була загальна площа житлового будинку за вказаною адресою та які господарські будівлі були збудовані на спірній земельній ділянці на час укладення вказаної мирової угоди. Однак матеріали справи містять технічний паспорт на вказане домоволодіння станом на 24.07.1974 року, із якого убачається, що на дату виготовлення технічного паспорту загальна площа будинку становила 137.7 кв.м., а із господарських будівель були 2 сараї, 3 вбиральні, колодязь питний, гараж ( а.с.а.с. 11-13 т. 1). Із договору купівлі продажу частини вказаного домоволодіння, яку придбав позивач у 1972 році убачається, що загальна площа будинку становила 102.10 кв.м ( а.с. 6-7) Із технічного паспорту на вказане домоволодіння , який виготовлений станом на 24.06.1985 року загальна площа будинку вже була 144.4 кв.м, а також збільшилась кількість господарських споруд ( а.с.14-16) Із технічного паспорту станом на 24.06.1985 року на плані садибної ділянки убачається, що до вказаного будинку є один вхід ( заїзд) з вулиці Половка, який розташований на земельній ділянці загального користування. Зазначена обставина також підтверджується генеральним планом (схемою) від 05.04. 1976 року, на якому також відображений один заїзд до вказаної земельної ділянки з вул. Половка на землі загального користування ( а.с. 64) Із технічного паспорту, що виготовлений станом на 03.04.2015 року (а.с. 59- 65) убачається, що заїзд на спірну земельну ділянку зміщений та знаходиться на земельній ділянці, яке перебуває у користуванні відповідача [PERSON], а також наявний вхід до земельної ділянки на землі загального користування шириною 1.30 м., який розташований між огороженю та частиною будинку, що належить відповідачеві [PERSON] та його матері [PERSON] Вказаний технічний паспорт свідчить про те, що загальна площа житлового будинку за вказаною адресою збільшилась до 169.2 кв. м ,а також значно збільшилась кількість господарських споруд. Зазначені докази свідчать про те, що з часу укладання мирової угоди 28 квітня 1961 року, з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою, між попередніми співвласниками вказаного домоволодіння , спільний будинок значно збільшився за рахунок проведених добудов, у тому числі і на земельній ділянці, яка була виділена співвласникам мировою угодою від 28.04.1961 року у спільне користування. Якщо станом на час укладення мирової угоди в»їзд до спірного домоволодіння був лише один та він був розташований на земельній ділянці спільного користування, то станом на час розгляду справи в»їзд до вказаного домоволодіння має тільки відповідач [PERSON], та він зміщений із землі, яка перебувала, відповідно до мирової угоди в загальному користуванні, на частину земельної ділянки, яка перебуває відповідно до вказаної мирової угоди у користування відповідача [PERSON] Зазначені зміни відбулися в результаті того, що власники частини домоволодіння, яка тепер перебуває у власності [PERSON]З провели добудови до будинку, влаштована вигрібна яма на земельній ділянці, яка була виділена усім співвласникам у спільне користування відповідно до мирової угоди від 28.04.1961 року. Із висновку №40 судової земельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року. встановлено фактичне користування земельною ділянкою та розмір земельних ділянок. якими користуються співвласники домоволодіння, якою встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує на час розгляду справи, не відповідає ідеальним часткам співвласників домоволодіння. [PERSON] та [PERSON] користуються земельною ділянкою , що менше на 4 кв.м від ідеальної, [PERSON] на 9 кв.м. меншою від ідеальної, а [PERSON]З на 13 кв.м. більше від ідеальної. Судовим експертом запропоновано чотири варіанти встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою. На третьому варіанті наполягає позивач, з третім варіантом погодився відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] Відповідач [PERSON]З не погодилась на встановлення нового порядку користування земельною ділянкою взагалі, та вважає, що порядок користування земельною ділянкою за мировою угодою від 28.04.1961 року є дійсним і на теперішній час, а отже позивач [PERSON] повинен його дотримуватись. При цьому сама [PERSON] Л,З. визнала у судовому засіданні, що на теперішній час співвласники спірного домоволодіння не можуть користуватись земельною ділянкою у тому варіанті, який був затверджений мировою угодою від 28.04.219961 року, так як співвласниками домоволодіння проведені добудови до будинку, збудовані нові господарські споруди, не існує загального в»їзду на земельну ділянку спільного користування.. За таких обставин [PERSON] та інші співвласники позбавлені можливості користуватись спірною земельною ділянкою відповідно до угоди, яка була укладена попередніми співвласниками та затверджена ухвалою Народного суду Київського району м. Полтави від 28.04.1961 року. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежного користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Виходячи із вищенаведеного суд дійшов до висновку , про те, що порядок користування земельною ділянкою, що був встановлений мировою угодою на час розгляду справи не дотримується співвласниками домоволодіння, оскільки цьому перешкоджають зміни, які відбулися в житловому будинку, збільшився його розмір за рахунок добудов проведених на земельній ділянці, яка виділялась у спільне користування, а також проведенням комунальних комунікацій до будинку . Фактично позивач [PERSON] позбавлений права на користування земельною ділянкою по тому варіанту, який визначався попередніми співвласниками по мировій угоді, фактичний порядок користування що склався на час розгляду справи ущемляє його законні права , як співвласника домоволодіння , позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, а також позбавляє можливості безперешкодного входу до спірної земельної ділянки та ставить його в залежність від рішень співвласників пускати чи не пускати його користуватись наявним в»їздом та входом до садиби. Так як порядок користування земельною ділянкою, який був визначений 28.04.1961 року між колишніми співвласниками домоволодіння порушений співвласниками домоволодіння та поновити його без знесення проведених добудов, які не є самочинними, неможливо, на чому наполягали усі співвласники домоволодіння, слід дійти до висновку про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою без урахування мирової угоди, яка укладалась між попередніми співвласниками домовлодіння.. Оскільки два співвласника спірного домоволодіння визнають варіант № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 40 від 30.06.2016 року найбільш прийнятним, а відповідач [PERSON] не визнала позов та не запропонувала будь-якого іншого альтернативного варіанту встановлення порядку користування земельної ділянкою, суд вважає за необхідне визначити порядок користування спірною земельною ділянкою по вказаному варіанту. При цьому суд не бере до уваги заперечення [PERSON] про невідповідність вказаної експертизи фактичним обставинам та чинному законодавству, оскільки такі твердження ґрунтуються тільки на тому, що вона подала скаргу на дії експерта з приводу проведення експертизи. Допитана у судовому засіданні судовий експерт [PERSON] надала пояснення , щодо розбіжностей вимірювання земельної ділянки,які маються у висновку експерта та кадастровим планом земельної ділянки, що виготовлений на замовлення [PERSON] 05.09.2016 року. Вказаний кадастровий план не був предметом дослідження експерта. На час розгляду справи висновок вказаної експертизи не спростований та не визнаний недійсним. Судом роз»яснені відповідачеві [PERSON] вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, однак вона відмовилась проводити повторну експертизу, яка була призначена судом за її клопотанням, не заявляла клопотання щодо призначення експертизи для визначення будь-яких інших, альтернативних варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою , які б її влаштовували, хоча у своїх запереченнях наподягала на тому зазначених варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою визначених експертизою недостатньо, що можуть бути і інші варіанти. Не приймаються судом також посилання [PERSON] та її представника на ту обставину, що угода попередніх співвласників домоволодіння з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою є обов»язковою для нових співвласників з тих підстав, що на час розгляду справи варіанту встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою по мировій угоді вже не існує, а отже співвласники не мають реальної можливості дотримуватись цієї угоди. Окрім того, як роз»яснив Пленум Верховного суду України в пункті 19 постанови № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки,роздільне користування якими встановити неможливо. Пунктом 21 цієї постанови роз»яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Поділ жилого будинку в натурі, відповідно до вимог ст. 367 ЦК України передбачає, що 1. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.2. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.3. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Матеріали справи не містять доказів того, що житловий будинок, який перебуває у спільній частковій власності сторін по справі поділений між ними в натурі та припинене право їхньої спільної часткової власності на нього, а отже у даному конкретному випадку угода, яка була укладена попередніми співвласниками спірного домоволодіння 28.04.1961 року, з наведених вище підстав, не є обов»язковою при вирішення вказаного спору. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved