Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

17.12.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що з 05.06.2005 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проживали однією сім`єю до червня 2020 року, але відносини між сторонами давно почали погіршуватись, протягом останніх років було все складніше знаходити компромісні рішення проблем, що виникають. Сторони мають різні погляди на життя, різні цілі. З червня 2020 року проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Збереження шлюбу суперечить його інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.12.2020 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відзиві на позов, який подано 08.02.2021, представник відповідача зазначив, що з 05.06.2005 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначив також, що відповідачка погоджується з тим, що між сторонами дійсно виникали непорозуміння та суперечності в побутовому житті, але протягом 15 років перебування у шлюбі лише за останні 2 місяці, а твердження позивача щодо припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства з червня 2020 року не відповідає дійсності, оскільки у жовтні 2020 року сторони разом з дітьми відпочивали в Єгипті, а також проводили спільні вечері та ігри з дітьми, [INFO] спільно святкували день народження дитини; позивач сплачує комунальні рахунки та інші платежі. Просив відмовити у позові або надати сторонам строк на примирення 6 місяців для того, щоби або примиритись, або узгодити всі питання щодо подання спільної заяви про розірвання шлюбу, вирішення майнових питань та врегулювати умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. Вважає, що причини для розірвання шлюбу відсутні, і що розірвання шлюбу суперечитиме інтересам дітей. У відповіді на відзив, яку подано 19.02.2021, представник позивача зазначила, що з 31.05.2020 сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, остаточно припинили подружні відносини. З цього моменту позивач переїхав до іншої квартири за адресою: [ADDRESS] , якою володіє спільно з батьками. Щодо спільного відпочинку в Єгипті, то його планували у лютому 2020, проте у зв`язку з карантинними обмеженнями поїздку скасовано та перенесено на іншу дату у вересні 2020, коли сторони вже разом не проживали і остаточно припинили відносини як подружжя, позивач мав намір провести відпустку з дітьми, з метою забезпечення їх інтересів, проте проживали у Єгипті позивач і відповідач у різних номерах. Спільне з дітьми дозвілля після припинення подружніх відносин, день народження доньки [PERSON] [INFO] позивач проводив з відповідачем виключно з метою забезпечення інтересів дітей. Щодо доводів відповідача про ведення спільного господарства шляхом оплати комунальних послуг зазначила, що позивач проживає окремо з 31.05.2020, проте сплачує за комунальні послуги, які надаються за адресою, де мешкає відповідач з дітьми ,з метою уникнення заборгованості за цими послугами, оскільки через наявність такого боргу його як власника квартири внесено до Єдиного реєстру боржників і 14.01.2021 накладено арешт на грошові кошти та автомобілі, що йому належать. Також позивач продовжує утримувати відповідача та дітей шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача та на рахунки дітей, піклується про оздоровлення дітей (організував їх відпочинок з 04 по 13 січня 2021 року). Однак все це не є веденням спільного господарства. Просить не надавати строк на примирення, оскільки сторони проживають окремо майже 9 місяців, що більше максимального строку для примирення. Окрім того, зазначила про завищений та неспівмірний з обсягом наданих адвокатом послуг заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу. А також, що позивач не просить у разі задоволення позову стягувати понесені витрати з відповідача. У запереченні щодо відповіді на відзив представник відповідача зазначив, що розірвання шлюбу без надання сторонам строку для примирення та вирішення низки інших питань (зокрема майнових питань та способу участі позивача у вихованні та утриманні дітей) суперечитиме правовій позиції, викладеній у Постанові Пленум у Верховного Суду України від 27.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка полягає в тому, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, та суперечитиме інтересам дітей. В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю та пояснив, що протягом 3-х років у них з відповідачем значно погіршилися стосунки, останні 2 роки вони взагалі не могли знайти спільну мову з будь-яких питань подружнього життя, а з 31.05.2020 він переїхав в іншу квартиру за адресою: [ADDRESS] , сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, остаточно припинили подружні відносини, оскільки мають різні погляди на життя, різні цілі. Збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам дітей. Він дуже любить доньок і просить не надавати строк на примирення, насамперед, в інтересах дітей, оскільки процес розірвання шлюбу є для них таким, що психологічно травмує через те, що відповідач маніпулює почуттями дітей, щоб затягнути розірвання шлюбу з метою вирішення майнових питань, не пов`язаних з причинами розірвання шлюбу. Щодо спільного відпочинку в Єгипті, то його планували у лютому 2020, проте у зв`язку з карантинними обмеженнями поїздку скасовано та перенесено на іншу дату у вересні 2020, коли сторони вже разом не проживали і остаточно припинили відносини як подружжя. Позивач мав намір провести відпустку з дітьми, з метою забезпечення їх інтересів, однак доньки просили, щоб мати теж поїхала з ними, проте проживали у Єгипті позивач і відповідач у різних номерах. Спільне з дітьми дозвілля після припинення подружніх відносин, день народження доньки [PERSON] [INFO] позивач проводив з відповідачем виключно з метою забезпечення інтересів дітей. Щодо доводів відповідача про ведення спільного господарства шляхом оплати комунальних послуг зазначив, що хоч він і проживає окремо, проте сплачує за комунальні послуги, які надаються за адресою, де мешкає відповідач з дітьми, з метою уникнення заборгованості за цими послугами, допомагає відповідачу матеріально на утримання дітей. Однак все це не є веденням спільного господарства. Просить не надавати строк на примирення, оскільки сторони проживають окремо майже 9 місяців, що більше максимального строку для примирення. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов повністю, подала письмові заперечення щодо надання строку на примирення, просила не надавати строк на примирення, оскільки це суперечитиме інтересам позивача, який остаточно вирішив розірвати шлюб. В судовому засіданні відповідач позов не визнала та пояснила, що сторони проживають окремо саме з літа 2020. Вважає, позивач ще не визначився, чи бажає він розірвання шлюбу. Зазначила, що у разі задоволення позову без надання строку на примирення будуть не враховані інтереси дітей, оскільки сторони ще не уклали договір щодо утримання та виховання дітей, пояснила, що для цього необхідно 6 місяців. Зазначила, що під час відпочинку у Єгипті сторони жили подружнім життям. Просила суд надати максимальний строк на примирення, оскільки, на її думку, на позивача хтось або щось впливає. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив надати строк на примирення 6 місяців, оскільки його ненадання суперечитиме інтересам дітей На підтвердження позиції відповідача надав проєкт договору про сплату аліментів на дітей, визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні від 19.03.2021. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 05.06.2005 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ваучери туроператора та авіаквитки (а.с. 71- 76), сімейні фото (а.с. 71-78), надані відповідачем, підтверджують факт спільної поїздки сторін з дітьми до Єгипту з 03 по 10 жовтня 2020 року, який визнається сторонами, проте ці докази не підтверджують факт підтримання сторонами подружніх відносин у цей період та не спростовують пояснень позивача щодо проживання в окремих з відповідачем номерах і бажання провести цей час з дітьми у їхніх інтересах, а не разом з відповідачем як подружжям. Копію договору від 17.12.2020 про надання послуг з організації та проведення програми «Час індиго» та квитанції з його оплати (а.с. 195-222) суд оцінює як доказ того, що позивач бере участь у житті дітей незалежно від спільного проживання з відповідачем, а отже розірвання шлюбу не суперечитиме інтересам неповнолітніх дітей. Довідка, видана Департаментом ЦНАП Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04.02.2021 № 071-138 не є належним доказом у справі, оскільки питання необхідності працевлаштування відповідача не входить до предмету доказування у цій справі. Надані відповідачем копію кредитного договору № 7/1174699 від 26.04.2019, договору застави від 26.04.2019, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 47-70) суд не бере до уваги, оскільки вони не є належними доказами у справі про розірвання шлюбу, тобто не входять до предмету доказування у цій справі. Оплата позивачем комунальних послуг, що надані за адресою, де мешкає відповідач з дітьми, не є підтвердженням факту спільного ведення господарства, оскільки позивач сплачує за ці послуги як власник майна. Копія банківської картки та квитанцій (а.с. 122-194), надані позивачем, також не є доказом спільного ведення господарства у справі про розірвання шлюбу, оскільки стосується питання щодо утримання неповнолітніх дітей. Таким чином, суд встановив, що сторони не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільне господарство з 31.05.2020. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд враховує висновок про застосування норми статті 111 СК України, викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 456/848/16, що за змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Доводи представника відповідача, що розірвання шлюбу без надання сторонам строку для примирення та вирішення низки інших питань (зокрема майнових питань та способу участі позивача у вихованні та утриманні дітей) суперечитиме правовій позиції, викладеній у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка полягає в тому, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, та суперечитиме інтересам дітей суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки у справі, що розглядається, предметом позову є розірвання шлюбу, а не поділ майна подружжя чи стягнення аліментів на дітей, спору про те, з ким проживатимуть діти після розлучення, між сторонами також немає. Заслухавши учасників справи, вивчивши доводи, викладені у заявах по суті справи, оцінивши надані сторонами докази, суд з`ясував, що фактично взаємовідносини як подружжя сторони більше 9 місяців не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а також, що розірвання шлюбу не суперечитиме інтересам дітей, що мають істотне значення, оскільки позивач, проживаючи окремо від відповідача та дітей упродовж 9 місяців, брав участь у їх вихованні та утриманні, тому суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, і шлюб необхідно розірвати. З огляду на те, що позивач просив покласти на нього понесені ним судові витрати та не стягувати їх з відповідача у разі задоволення позову, враховуючи принцип диспозитивності, встановлений статтею 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи.

Outcome: approved