Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до суду в якому просить розірвати шлюб із [PERSON] зареєстрований 25 грудня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1985. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, доньку - [PERSON], [INFO] просила залишити на її вихованні, а понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. стягнути на її користь з відповідача. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 25 грудня 2002 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилась спільна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства та суміжне проживання припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим. Також зазначила, що відповідач категорично відмовляється надавати матеріальну допомогу на виховання та утримання доньки, хоча має таку можливість, так як він працює та отримує заробітну плату. Вона самостійно несе витрати пов»язвні із захопленнями дитини бальними танцями, плаванням та іноземними мовами, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. Під час судового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд встановити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] з нею, розірвати укладений між нею і відповідачем шлюб та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням даних уточнень просила суд позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково заперечував проти розірвання шлюбу, вважав, що збереження сім»ї є можливим і позивач ще може передумати. Не заперечував проти встановлення місця проживання дитини з матір»ю та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання їхньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше, 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову до суду. Пояснив, що він приймає участь у вихованні і утриманні дитини, виходячи із свого майнового стану. Повідомив, що на день розгляду справи він працює лікарем швидкої медичної допомоги, на його утриманні перебувають непрацездатні батько - пенсіонер та сестра - інвалід другої групи. Із зазначених підстав, а також доводів викладених у письмових запереченнях просить про часткове задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 грудня 2002 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1985 та видане свідоцтво про шлюб (а.с.11). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане 09 жовтня 2009 року (а.с. 10) Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім′ї сторін є неможливим і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту довідки виданої Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 19 січня 2016 року № 038, вбачається, що відповідач працює в Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва на посаді лікаря з медицини невідкладних станів з 07 листопада 2000 року по теперішній час. Згідно меморіального ордеру № МАВ 37141 від 21 жовтня 2015 року видно, що [PERSON] здійснив оплату за путівку у Дитячий оздоровчий комплекс «Джерело», в якому перебувала спільна дитина сторін - [PERSON], [INFO]. З огляду на наведене, суд критично оцінює твердження позивача, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що батько відповідача - [PERSON] отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] виданим Пенсійним фондом України довічно, а сестра - [PERSON] являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] виданим Могилів-Подільським міським управлінням соціальних гарантій малозабезпечених громадян. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON], що батько відповідача та його сестра - [PERSON] не перебувають на його утриманні, оскільки отримують державну пенсію на належному та достатньому для життя рівні, так як непрацездатність вказаних осіб підтверджується належними доказами дослідженими судом, а отримання пенсії (соціальний державний захист) не виключає та не замінює виконання відповідачем обов»язку по утриманню непрацездатного батька та надання допомоги сестрі-інваліду. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що донька вивчає декілька іноземних мов, займається плаванням бальними танцями, у зв»язку з чим потребує додаткових витрат. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної доньки, суд виходить із максимально можливого урахування інтересів дитини, враховує, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, інших дітей не має, на його утриманні перебувають непрацездатні особи, за станом свого здоров»я та матеріального забезпечення, він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Крім того, позовні вимоги в цій частині він визнає частково. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання [PERSON] позову в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення [PERSON],[INFO] повноліття, починаючи від дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також встановлення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матір»ю не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: partial