overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

19 грудня 2016року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 4 листопада 2000року він уклав шлюб з [PERSON]. Від шлюбу в них народилась дитина: Андріана,25.08.2005року народження. Сімейне життя з відповідачем не склалось. В їх стосунках неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння, які призвели до того, що їх сімя фактично розпалась. Вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин. Вони втратили почуття одне до одного, стали чужими людьми, шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, свої вимоги мотивує тим, що 13 травня1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області між ним та відповідачкою укладено шлюб. Спільне подружнє життя не склалося, шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що збереження сімї не можливе, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. На підставі зазначеного просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка, яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за вважає можливим вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 13.05.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 112 (а.с.5). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги він мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили з 2014 року, мешкають окремо. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідачка відмовляється від добровільного розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, погодився на заочний розгляд справи (а.с. 2). Відповідач [PERSON] була належним чином повідомленою про розгляд справи, що підтверджено її підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 15, 19, 23). Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підстави наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що позивач надала згоду на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановив заочне рішення). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 09 травня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 273713, виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 5). Шлюбні відносини сторони не підтримують з 2014 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище Павлюк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 2006 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судове засідання позивач не з»явився, в поданій до суду позовній заяві просив справу розглядати без його участі, на примирення не згоден. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 11.11.2006 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

19 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - виконкому Костянтинівської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді будинку 45, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав їй на праві власності. Спадкоємцем після смерті [PERSON], якій за заповітом від 15 жовтня 2007 року [PERSON] заповіла все належне їй на момент смерті майно. Позивачем пропущено строк звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки вона на час смерті [PERSON] перебувала за межами України. В зв'язку із чим позивач просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву по розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача - Костянтинівської міської ради, у судове засідання не з'явився, надав заперечення проти позову, просив провести розгляд справи за його відсутності. В запереченнях представник відповідача зазначає, що зазначені позивачем причини не є поважними причинами пропуску строку звернення до нотаріальної контори та не дають підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.18-19). З'ясувавши позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим головним управлінням ЗАГС Рязанської області територіального відділу по Шацькому району (а.с.7). Після смерті [PERSON], залишилася спадщина у вигляді будинку 45, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 15 жовтня 2007 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй на момент смерті майно заповіла [PERSON] (а.с.5). Згідно листа Костянтинівської державної нотаріальної контори № 49/01-16 від 20 січня 2017 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46480141 від 20 січня 2017 року спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] немає (а.с.23-24). Позивач [PERSON] на підтвердження причини пропуску строку на звернення до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав надала копію патенту Федеральної міграційної служби Росії (а.с.11). Згідно ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропущений з поважної причини, в зв'язку з чим необхідно визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці, що являється достатнім строком для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

19 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя на підставі, свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 10.02.1999 року. Крім неї, в квартирі зареєстровано [PERSON] та [PERSON], які з 12.02.2015 року там не мешкають, про що свідчить акт КСН «Черемушки» №356 від 28.11.2016 року. [PERSON] та [PERSON], не заперечують проти того, щоб вони були зняті з реєстраційного обліку. Позивачка просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивач [PERSON] та позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явились, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, розглянути справу за їх відсутності. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату розгляду справи були повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно з положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 10.02.1999 року. (а. с. 8) В будинку крім позивача, зареєстровано [PERSON] та [PERSON], які з 2015 року в квартирі не мешкають (а. с. 6). Згідно акту КСН «Черемушки» від 28.11.2016 року, [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкають з 12.02.2015, особистих речей в квартирі не має. (а. с. 7). Згідно заяв [PERSON] та [PERSON], які нотаріально посвідчені за № 23АА5750812 та № 23АА5951362 - відповідачі не заперечують проти того, щоб вони були зняті з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12) Таким чином, судом встановлено, що відповідачі тривалий час не мешкають в зазначеній квартирі, допомогу по сплаті комунальних послуг не надають, тому суд вважає можливим постановити рішення про задоволення вимог позивачки [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування позову посилається на те, що під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок 02.06.2016 року за адресою [ADDRESS], було виявлено порушення ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», а саме: самовільне підключення до електричної мережі зі зміною схеми підключення, тобто повз прилад обліку, способом накиду, в результаті чого електрична енергія споживається, але приладом обліку не враховується.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування позову посилається на те, що під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок 17.05.2016 року за адресою [ADDRESS], було виявлено порушення ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», а саме: самовільне підключення повз прилад обліку, зі зміною схеми підключення, в результаті чого електрична енергія споживається, але приладом обліку не враховується.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування позову посилається на те, що під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок 18.05.2016 року за адресою [ADDRESS], було виявлено порушення ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», а саме: самовільне підключення до електромережі зі зміною схеми підключення, прилад обліку відсутній, тобто повз прилад обліку, в результаті чого електрична енергія споживається без приладу обліку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

19 грудня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, було винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Рішення набрало законної сили. 01 березня 2017 року до Краматорського міського суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у звязку з тим, що суд при винесенні рішення не допустив його негайного виконання, всупереч вимогам ст. 367 ЦПК України. Просила суд ухвалити додаткове рішення, яким допустити негайне виконання рішення щодо стягнення всієї суми заборгованості по зарплаті. В судове засідання заявник не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність та задовольнити її вимоги. В судове засідання представник відповідача не зявився по невідомій причині, про час слухання справи був повідомлений належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Суд, вивчивши заяву, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 ЦПК України. Згідно до п.2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць. Як встановлено в судовому засіданні, суд при винесенні рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі не допустив його негайного виконання, щодо стягнення заробітної плати за один місяць. Відповідно до п. 2 ст. 367 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1,2 і 3 частини першої цієї статті. Отже диспозиція даної статті є правом суду, а не обовязком, у звязку з чим, підстав для негайного виконання рішення суду у повному обсязі, немає. З огляду на вказане, необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження позивачці виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

19 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.11.2014 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від спільного життя подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, подружні стосунки припинені, Тривалий час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням в матеріалах справи. В зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 07.11.2014 року зареєстрували шлюб у виконкомі В'язівської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 ч. 1 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 частиною 2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сім'я розпалася, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

19 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини підтверджуються рішенням про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідач, будучи батьком дитини відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою, перебуває на її повному утриманні, потребує належного утримання в розмірі достатньому для її гармонійного розвитку, що відповідач, інших утриманців не має. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved