Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

18.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. У своєму позові позивач зазначила, що [INFO] помер її двоюрідній племінник [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння розташованого в [ADDRESS] . Для належного прийняття нею спадщини їй знадобилося в судовому порядку встановлювати родинні відносини з померлим та отримувати додатковий строк для спадкування. Скориставшись тим, що судові розгляди по справам тривали майже два роки, сусідка померлого [PERSON] . [PERSON] реалізовуючи свої неправомірні дії зверталася до суду з неправдивою інформацією і визнавала за собою право на майно померлого. Коли позивач отримала право прийняти спадщину після смерті [PERSON] спадкове майно вже було у власності інших осіб. Так, 06.06.2007 року було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . У 2008 року Заводським районним судом м.Миколаєва такий договір було визнано не дійсним. Відповідача [PERSON] судом було визнано добросовісним покупцем і призначено йому повернення від [PERSON] сплачених коштів за придбання нерухомості. Але, відповідач розуміючи, що втратив право на нерухомість в 2012 році звернувся до Миколаївської міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] з посиланням того, що є власником житла. Вважає, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки у розмірі 1000 кв.м і в оренду залишку землі у розмірі 500 кв.м не відповідаю вимогам Закону та порушує її інтереси, як власника домоволодіння по [ADDRESS] , якій належить їй на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.05.2017 року і якій вона отримала по праву спадкування після смерті [PERSON] . Посилаючись на вищезазначене просила визнати незаконним та скасувати Державний Акт ЯО№301224 на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів від 24.12.2012 за №481010001003342 який був виданий на [PERSON] . Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.05.2020 року по даній справі відкрито провадження. 21.07.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] якій просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити посилаючись на наступне. Так, після укладеного 06.06.2007 року договору купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] він зареєструвався в цьому домоволодінні та почав оформлення приватизації землі звернувшись до приватного підприємства яке виконувало послуги по проведенню всіх підготовчих дій по оформленню документів для приватизації землі, яка не була не за ким не зареєстрована і належало до земель державної власності. Вважає, що на момент початку оформлення приватизації так і на момент видачі акту на приватизацію землі, він мав законні підстави відповідно до ст.81 ЗК України. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити, в подальшому у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та позивача. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, в подальшому у судове засідання не з`явився. У судове засідання представник відповідача Миколаївської міської ради не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, що на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.06.2008 року визнано договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 06 червня 20174 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 06 червня 2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Наталею Петрівною, реєстровий № 3502 недійсним. \~ \~ \~ \~Також на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.05.2017 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок літ.А-1 загальною площею 37,0 м2, житловою площею 25,4 м2, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ Г, погріб з шиєю літ Дпд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~На підставі рішення Миколаївської міської ради №21/51 від 11.10.2012 року надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд із домоволодіння загальною площею 1500 кв.м за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Передано [PERSON] в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 500 кв.м для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд із домоволодіння загальною площею 1500 кв.м за адресою [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного рішення Миколаївської міської ради на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯО №301224, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів від 24.12.2012 за № 481010001003342, а також Центром надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради 28.07.2017 року зроблено державну реєстрацію речового права, строк дії речового права до 20.04.2041 року. Але, з набуттям у встановленому порядку 05.05.2017 року права власності на житловий будинок літ.А-1 загальною площею 37,0 м2, житловою площею 25,4 м2, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ Г, погріб з шиєю літ Дпд за адресою [ADDRESS] до позивача [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст.120 ЗК України, у особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні із ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Крім того, пунктом «є» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16, 6-2цс15 від 11.02.2015 року, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16.03.2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження №61-29813сво18), який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими норами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивачу [PERSON] після набуття право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок літ.А-1 загальною площею 37,0 м2, житловою площею 25,4 м2, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ Г, погріб з шиєю літ Дпд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стало відомо про порушення її права зокрема щодо переходу права власності на земельну ділянку, яке підлягає судовому захисту за нормами законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Доводи відповідача [PERSON] , які викладенні у його відзиві щодо законності набуття ним права власності на земельну ділянку є безпідставними і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки має місце загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. Як зазначено у Постанові КЦС ВС України від 26.12.2019 року (справа № 364/515/19) визнанню за позивачем права власності на земельну ділянку не обов`язково має передувати рішення суду про припинення права власності відповідача на земельну ділянку, оскільки воно припиняється внаслідок набуття позивачем права власності житловий будинок. Виходячи із вищенаведеного, беручи до уваги те, що на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, власником якого на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.05.2017 року є позивач [PERSON] та з метою захисту її прав на безперешкодне обслуговування та користування належним їй на праві власності об`єктом нерухомості суд приходить до висновку, що позовні вимоги останньої слід задовольнити, оскільки у даному випадку має місце загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved