Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

17 лютого 2015 р. позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до відповідача Державної казначейської служби України, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на її користь в порядку відшкодування їй моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 200\~000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.03.2011 р. Харківським міжрайонним транспортним прокурором відносно неї необґрунтовано була порушена кримінальна справа за фактом зайняття ігорним бізнесом за ознаками ч. 1 ст. 203-2 КК України. В подальшому 02.09.2014 р., тобто через 41 місяць кримінально провадження було закрито, в звязку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Таким чином, довгий час вона була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності. Внаслідок зазначених незаконних дій та рішень органів досудового розслідування та прокуратури їй була спричинена моральна шкода. Були принижені її честь і гідність, її життєвий уклад, який був складений за довгі роки, був порушений, вона жила в постійному страху за своє майбутнє, оскільки очікувала, що буде засуджена за діяння, якого не скоювала Перед кожним відвідуванням слідчого і суду вона відчувала душевні переживання, її мучила безсоння, у зв'язку з чим, вона була вимушена практично постійно приймати заспокійливі лікарські засоби. Її життєві зв'язки були порушені, вона стала дратівливою по відношенню до членів своєї сім'ї. Були також порушені зв'язки зі своїми знайомими, яким стало відомо про притягнення її до кримінальної відповідальності, вони практично перестали спілкуватися з нею, що призвело до її душевних страждань. Позивач, її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю. Представники УМВС України на південній залізниці, прокуратури Харківської області проти прозову заперечували, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили про те, що у звязку з її притягненням до кримінальної відповідальності, вона отримала страждання, внаслідок фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Харківського міжрайонного транспортного прокурора від 21 березня 2011 р., відносно позивачки було порушено кримінальну справу №2211046 за фактом заняття гральним бізнесом за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 203- 2 КК України (а.с. 7). Згідно з пунктом 3 зазначеної постанови, кримінальну справу для проведення досудового слідства було направлено до слідчого відділу лінійного відділу на станції Основа УМВС України на Південній залізниці. 25 травня 2011 р. згідно з постановою старшого слідчого СВ ЛВ на станції Основа УМВС України на Південній залізниці позивачка була притягнена в якості обвинуваченої і їй було пред'явлено звинувачення в скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України (а.с. 8). 01 червня 2011 р. Харківським міжрайонним транспортним прокурором було затверджено обвинувальний висновок і кримінальна справа №2211046 була направлена до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 9-10). Згідно з постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 р. кримінальну справу було повернуто Харківському міжрайонному транспортному прокурору для організації додаткового розслідування (а.с. 11). Після проведення додаткового розслідування кримінальну справу було направлено до Ленінського районного суду м. Харкова. Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2012 року (суддя Лазарев А.В.) позивачка була визнана не винною в інкримінованому їй злочині і виправдана судом (а.с. 12- 13). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.05.2012 року зазначений вирок було скасовано, а кримінальну справу було направлено на додаткове розслідування Харківському міжрайонному транспортному прокурору. 4 серпня 2012 р. Харківським міжрайонним транспортним прокурором було затверджено обвинувальний висновок і кримінальна справа №2211046 була знову направлена до Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 15-17). 8 серпня 2013 р. тобто через рік розгляду кримінальної справи №2211046 Ленінським районним судом м. Харкова втретє було направлено кримінальну справу до Харківського міжрайонного транспортного прокурора для організації додаткового розслідування. 26 грудня 2013 р. матеріали досудового розслідування відносно позивачки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013220690000763 і з цього часу до 02.09.2014 року, тобто протягом 9 місяців жодної слідчої дії не було проведено. 2 вересня 2014 р., згідно з постановою слідчого СВ ЛВ на станції Основа УМВС України на Південній залізниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013220690000763 від 26.12.2013 року було припинено за пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діях позивачки складу кримінального правопорушення (а.с. 18 19). Зазначена постанова позивакою була отримана лише 29.12.2014 р. З викладеного випливає, що в період часу з 21.03.2011 року по 02.09.2014 року, тобто протягом 41 календарного місяця, позивач була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності. Суд вважає, що в результаті незаконних дій і рішень органів досудового слідства та прокуратури позивачці було спричинено значну моральну шкоду. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ про відшкодування моральної шкоди, у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до чинного законодавством моральна шкода може полягати, зокрема, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом. В результаті незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності її честь і гідність були принижені, її життєвий уклад, який був складений за довгі роки, був порушений, вона жила в тривалому страху за своє майбутнє, оскільки очікувала, що буде засуджена за діяння, якого не скоювала Перед кожним відвідуванням слідчого і суду позивачка відчувала душевні переживання, в в'язку з чим, вона була вимушена практично постійно приймати заспокійливі лікарські засоби. Її життєві зв'язки були порушені, позивачка стала дратівливою по відношенню до членів своєї сім'ї. Були також порушені зв'язки зїї знайомими, яким стало відомо про притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, що призвело до її душевних страждань. Зазначеними вище незаконними діями було порушено конституційне право позивачки на працю, оскільки в ході співбесіди при прийомі на роботу з'ясовувалося, що вона притягувалась до кримінальної відповідальності і у зв'язку з цим вона не мала можливості бути працевлаштованої протягом трьох років. У зв'язку з обранням відносно позивачки запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, вона була позбавлена можливості ?? вільно переміщатися по території України і не змогла, за весь час перебування під слідством і судом поїхати на відпочинок і лікування. У ході досудового слідства, додаткових розслідувань і численних судових засідань (всього їх було 35) позивачка і її захисник неодноразово робили заяви про її невинності в інкримінованому їй злочині, однак співробітники органів досудового слідства та прокуратури своїми діями проявляли службову недбалість, чим завдали позивачці значної моральної шкоди. Відповідно до приписів статті 56 Конституції України - нормативно-правового акта, що має найвищу юридичну силу, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, згідно з пунктом 2 ч. 2 статті 1167 ЦК України, якщо шкода заподіяна фізичній особі в результаті, зокрема, її незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням як запобіжного заходу підписки про невиїзд, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, в даному випадку, органом державної влади, яка її заподіяла. Відповідно до приписів частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, моральна шкода відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Аналогічна норма містилася також у статті 1 Закону України від 01.12.09 року №266/94-Е «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі по тексту - Закон) у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин. Згідно з правовим приписам пункту 2 частини 1 статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, в разі закриття кримінальної справи у зв'язку з відсутністю в діях складу злочину. Частина 3 статті 13 Закону встановлює правило, згідно з яким відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом здійснюється, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» «... у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму, що діють на час розгляду справи». Разом з тим, приймаючи до уваги глибину душевних переживань і страждань позивача, тяжкість вимушених змін у її стосунках з членами моєї родини та знайомими, часу і зусиль, які потрібні для відновлення первісного стану, а також те, що до теперішнього часу її життєві зв'язки і сформований за довгі роки життєвий уклад повністю не відновлені, суд вважає, що у зв'язку з незаконним притягненням позивачки до кримінальної відповідальності та незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд їй завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванні частково в розмірі 150 000 грн. Таким чином, позов позивача підлягає частковому задоволенню. Законом України від 29.12.2014 р. № 80-УШ «Про державний бюджет України на 2015 рік» (Додаток № 3) встановлено, що головним розпорядником коштів державного бюджету України щодо відшкодування шкоди, вчиненого громадянам незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду є Державна казначейська служба України. Саме тому стягнення на користь позивачки підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 1167, 1176 ЦК України, суд, -

Outcome: partial