Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

18 березня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що з 29.09.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На підставі рішення суду від 07.11.2011 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює. Крім того після розірвання шлюбу усе майно залишилось у відповідача, вона проживає у найманій квартирі та несе також витрати по сплаті орендної плати та комунальних послуг. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред*явлення позову та до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні підтримала просила задовольнити, суду пояснила, що просить стягнути з відповідачі аліменти саме у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку у зв*язку з тим, що усе майно яке набуте під час шлюбу залишилось у її колишнього чоловіка, у зв*язку з чим вона вимушена проживати у своїх батьків та нести додаткові витрати по сплаті вартості комунальних послуг. Вона отримує заробітну плату у розмірі 2000 грн., якої не достатньо для самостійного утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні просив заявлені вимоги задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку. Крім того пояснив, що він працює в ПАТ «Комсомольське рудоуправління». Після розірвання шлюбу він в добровільному порядку звернувся до бухгалтерії підприємства та написав заяву на відрахування з заробітної плати ? частини. В лютому 2014 року подав заяву про відрахування щомісячно з заробітної плати 500 грн., оскільки окрім відрахувань із заробітної плати він також надав грошові кошти безпосередньо колишній дружині, та купував необхідні речі дитині. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню при цьому керується наступним. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2001 року. Від шлюбу сторону мають дитину- сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видано та зареєстровано 02.09.2011 року, актовий запис №120. Батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Рішенням суду від 07.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дитини визначено з матір*ю [PERSON] (а.с.9-10). Відповідач в період з жовтня 2011 року та до часу звернення позивача з позовною заявою в добровільному порядку сплачував аліменти на користь позивача, що підтверджується відповідними довідками «ПрАТ Комсомольське рудоуправління» (а.с.18-21). Крім того під час розгляду справи відповідачем надані товарні чеки, які підтверджують придбання необхідного дитячого одягу (а.с.22,32). Факт отримання аліментів у добровільному порядку та придбання необхідних сину дитячих речей не заперечується позивачем. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: неповнолітня дитина здорова, мешкає разом з позивачем, відповідач здоровий, не має інших аліментних зобов'язань та непрацездатних членів родини, в добровільному порядку сплачує аліменти на користь позивача та надає матеріальну допомогу. Крім того суд враховує, що згідно діючого законодавства батьки повинні піклуватися про дитину однаково, тобто свій вклад у виховання дитини та її матеріальне забезпечення повинна вносити і матір. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про часткове задоволення позову, і приходить до висновку, що доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial