Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

19.03.2020 року до суду звернувся позивач з позовом, в якому просив суд припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.03.2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 09.03.2017 року з нього (позивача) було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом всього часу він не тільки справно перераховував кошти [PERSON] згідно рішення суду, а й активно займався вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням доньки, тому [PERSON] останні роки майже весь вільний та післяшкільний час проводить з ним, бо її мати [PERSON] нерідко уникала виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяла уваги дитині та ще й морально і фізично ображала підлітка. З літа 2019 року донька проживає разом з позивачем в квартирі по [ADDRESS] , де остання і зареєстрована з 12.12.2018 року. Відповідачка не робить спроб спілкування з дитиною, участі у вихованні та матеріальну забезпеченні дитини не приймає. Так як донька [PERSON] проживає разом з ним (позивачем) та знаходиться на його повному утриманні, то підстави для стягнення з нього аліментів відпадають, тому він звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач психологічно впливає на дочку, налаштовує дитину проти неї (відповідачки). Зазначила, що дійсно, з вересня 2019 року дочка проживає разом з позивачем, однак вона ( [PERSON] ) проти припинення стягнення аліментів з позивача, так як вже завтра дочка може знову прийти жити до неї. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, пояснення неповнолітньої [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. В ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , в свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.03.2017 року у справі № 583/249/17, провадження № 2/583/305/17 з [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, починаючи стягувати з 03.02.2017 року, та аліменти сплачувати [PERSON] . (а.с. 4). Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем. Встановлено, що з [INFO] неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком - [PERSON] , її вихованням та утриманням займається лише позивач. При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати вказане вище рішення суду та сплачувати аліменти на користь відповідача. Дані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради від 12.12.2018 року про реєстрацію місця проживання, згідно якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8), довідкою ПП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 18.03.2020 року № 102, згідно якої [PERSON] проживає за вищевказаною адресою разом з батьком [PERSON] (а.с. 9). Показами неповнолітньої [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що з початку осені 2019 року вона проживає разом зі своїм батьком в квартирі за адресою: [ADDRESS] . До цього часу вона проживала з матір`ю - [PERSON] . За час проживання з мамою між ними часто виникали непорозуміння, мати на неї кричала, що вона спілкується з батьком, ображала її, а потім вигнала з дому і їй ( [PERSON] ) довелося йти жити до батька. Батько дбає про неї, повністю утримує її матеріально, у неї з батьком добрі відносини. Ті аліменти, які батько сплачував на її утримання на користь матері за період з вересня 2019 року, мати їй не віддавала, нічого їй не купувала і матеріально не утримувала, весь цей час, починаючи з осені 2019 року її утримує її батько. Позивач в судовому засіданні надав квитанції про сплату аліментів на утримання дочки на користь [PERSON] за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року на загальну суму 6598 грн. Відповідачка [PERSON] не надала суду доказів стосовно її участі в утриманні неповнолітньої доньки та використання нею отримуваних аліментів на потреби дитини за період починаючи з вересня 2019 року. Суд вважає, що в даному випадку порушуються майнові права позивача, так як саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягнуті рішенням суду на утримання дочки, оскільки саме позивач, починаючи з вересня 2019 року самостійно піклується про дочку та забезпечує її усім необхідним. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу даної норми права вбачається, що одним із способів захисту порушеного права у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, є звільнення від них. Враховуючи викладене, суд вважає, що змінилося становище платника аліментів, оскільки дитина стала проживати разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, а відповідачка не приймає участі в утриманні дитини, а тому відпали юридичні підстави для стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Враховуючи, що на даний час неповнолітня [PERSON] проживає з батьком та перебуває на його утриманні, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення на користь матері аліментів, які стягуються на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.03.2017 року на утримання дочки. Щодо вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За приписами ч. 1 п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Згідно вимог ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України). Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення. Таким чином, наведені у позовній заяві обставини не дають підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ст. 432 ЦПК України. Зміна місця проживання дитини, яка фактично проживає з батьком і знаходиться на його утриманні, не може бути підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а є підставою для вирішення питання щодо припинення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, обставини, з якими позивач пов`язує наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є такими підставами у розумінні ст. 432 ЦПК України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на кристь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 179, 180, 181 СК України,

Outcome: partial