Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

19.11.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні на 14.01.2020 року без виклику сторін. 03.01.2020 року на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Гуревічова О.М. надійшли завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. зареєстрований в реєстрі за № 6125 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в сумі 9200 грн.93 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 16 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 6125 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в сумі 9200 грн.93 коп. Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 23.08.2019 року відкрито виконавче провадження № 59880681 щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 9200 грн. 93 коп., 920 грн. 09 коп. виконавчий збір та 169 грн. витрати на проведення виконавчих дій, загалом в сумі 10290 грн. 02 коп. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з наступним: вона не укладала кредитний договір з відповідачем, про наявність правонаступників відповідача їй нічого не відомо, будь-яких претензій від банків та фінансових установ з приводу непогашення кредиту до неї не було, оскільки вона завжди розраховувалася за кредитами. Разом з тим виконавчий напис містить інформацію, яка не відповідає даним кредитного договору. Крім того виконавчий напис нотаріуса містить дані про заборгованість позивача за неустойкою за порушення зобов`язань по кредиту, проте сам кредитний договір не містить будь-яких положень про штрафні санкції за неналежне виконання зобов`язань по сплаті коштів за кредитом, тому її нарахування, на думку позивача, є незаконним. Окрім того, оскільки заборгованість за кредитним договором утворилася поза межами трирічного строку з дня виникнення права на вимогу, на думку позивача, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Також позивач вважає, що вимоги відповідача про одночасне стягнення з неї простроченої заборгованості, неустойки, заборгованості за процентами за порушення строків виконання грошового зобов`язання, строкової заборгованості за процентами суперечить вимогам закону, зокрема ст.. 61 Конституції України, а тому у нотаріуса відсутні правові підстави для задоволення грошових вимог стягувача в цій частині. Крім того, на думку позивача, неправомірним є нарахування відповідачем плати за комісію за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі умови кредитного договору є нікчемними. Також позивач зазначає, що наданий відповідачем розрахунок сум заборгованості не містить обчислення, порядок нарахування сум, а відтак нотаріус не може вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою. Отже, відсутність обґрунтованого розрахунку, свідчить про не доведення позивачем розміру грошових вимог пред`явлених до позивача. Тобто відповідач не надав нотаріусу належних та допустимих доказів виникнення договірних правовідносин між ним та позичальником, та, відповідно, порушення ним кредитних зобов`язань. Таким чином, на думку позивача, вчинений виконавчий напис підлягає скасуванню, що й стало підставою для звернення до суду. Справа розглядалася без виклику учасників розгляду справи. Відповідач та треті особи у визначений судом строк відзив та пояснення щодо позову не надали. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 6125 про стягнення з позивача на користь відповідача, якому товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 24.07.2018 року, якому в свою чергу публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» на підставі договору факторингу від 21 липня 2015 року відступлено право вимоги за договором №01113/0010XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 08 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , що підтверджується копією виконавчого напису. На підстав даного виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється за даним позовом, Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрите виконавче провадження та постановою від 01.10.2019 року звернуто стягнення на заробітну плату позивача, що підтверджується копією відповідної постанови. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він вчинений без врахування строку позовної давності, а також, визначаючи суму заборгованості, та такий, що вчинений без врахування всіх необхідних документів, передбачених ЗУ «Про нотаріат», які підтверджують безспрність вимоги та з порушенням форми вчинення виконавчого напису. Та наявності спору щодо подвійності притягнення позивача до відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений в законодавстві строк. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні зобов`язання на підставі укладеного договору №01113/0010XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 08 жовтня 2013 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Платинум Банк». В подальшому право вимоги за кредитним договором набуло товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу від 21.07.2015 року. В свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року відступило право вимоги за кредитним договором відповідачу - товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Позивач неналежним чином виконувала умови укладеного кредитного договору. В зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 07.06.2019 року. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. А у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Пунктами 1.2 Переліку документів передбачено, що такими документами є: 1) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) б) документ, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 2) кредитні договори, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язанням. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. Згідно дослідженого виконавчого напису від 16.07.2019 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено. А лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача та вказана сума заборгованості, що підлягає стягненню. З виконавчого напису також вбачається, що строк за який провадиться стягнення становить з 20.07.2015 року по 07.06.2019 року. Проте позивач вважає, що минув строк давності повернення споживчого кредиту. При цьому їй нічого не було відомо про правонаступника, так як вона укладала договір з ПАТ «Платинум Банк». Тому вона не могла вносити платежі на користь відповідача так як не знала про його існування. Всі вищезазначені підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами в результаті укладення договору №01113/0010XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 08 жовтня 2013 року, який став підставою для вчинення виконавчого напису та вказують на наявність спору між сторонами, який може бути вирішений лише в судовому порядку. А саме з приводу наявності підстав для застосування строку позовної давності, шляхом ретельної перевірки, коли позивачем останній раз вносились суми на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором. Правомірності нарахування пені, правильності визначення розміру заборгованості. Своєчасного повідомлення позивача про перехід права вимоги від первісного кредитора до відповідача по справі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні, суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. У випадку , якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспорюваного права, свободи або інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної позовної вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України не передбачено способу захисту порушеного цивільного права у вигляді визнання документу (а саме виконавчого напису ) таким, що не підлягає виконанню. Проте виходячи з правової природи вчинення виконавчого напису нотаріуса, який є виконавчим документом, суд відповідно до заявленої позовної вимоги з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за можливе застосувати такий спосіб захисту прав позивача так як він не суперечить закону і на думку суду найбільш повно захищає права позивача. Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved