Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

18 липня 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, адвокат, Ніколішен О.М.) звернувся до суду з позовом та просив стягнути з [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) 1 698 677 (один мільйон шістсот дев`яносто вісім тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 81 копійку за надані адвокатом послуги. 21 травня 2019 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 1 251 485 (один мільйон двісті п`ятдесят одну тисячу чотириста вісімдесят п`ять) гривень 51 коп. за надану правову (юридичну) допомогу та 1 460 219 (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 27 коп. фактично понесених витрат, у зв`язку з виконанням договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем угоди про надання правової (юридичної) допомоги позивач прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу відповідачу в правоохоронних та судових органах всіх рівнів та підпорядкування в Україні та за кордоном, а відповідач - оплатити позивачу гонорар та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути. У своїх запереченнях відповідач посилався на те, що: сума гонорару та фактичних витрат документально не підтверджена; позивачем в супереч закону та договору не обґрунтовано взаємозв`язку між фактичними витратами та об`ємом наданої правової допомоги за Угодою №10102016/КС/1 від 10.10.2016 року; фактичні витрати та їх розмір не було визначено, встановлено та обраховано сторонами договору (позивачем та відповідачем), а також не узгоджено форми, способу та розміру оплати за Угодою №10102016/КС/1. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та позивач підтримали наданні пояснення та просили задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] підтримали надані заперечення та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача, які стверджували, що позивачем надавалась правова допомога відповідачу, зокрема, але не виключно: консультації та роз`яснення з правових питань; отримання, ознайомлення та аналіз документів та інформації; складання заяв, запитів, скарг та інших документів правового характеру, здійснення представництва у будь-яких держаних установах, у тому числі правоохоронних органах, органах прокуратури як в Україні так і за кордоном, тощо. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, заслухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦІ1К України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : і ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Окремо слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. За цим рішенням правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір гонорару адвоката та фактичних витрат, необхідних для виконання договору, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення гонорару, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні позовних вимог, задовольнити їх повністю або частково. Судом встановлено, що 10.10.2016 року між адвокатом Ніколішеним Олегом Миколайовичем, з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, укладено Угоду №10102016/КС/1 про надання правової (юридичної) допомоги (далі - Угода). Згідно пункту 1 Угоди адвокат приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення надання власними силами або групи адвокатів правової допомоги клієнту з наступних питань та у таких обсягах, а саме: захист та представництво законних прав та інтересів [PERSON] у цивільних, кримінальних, адміністративних та будь-яких інших справах у будь-яких підприємствах, банках, установах та судах всіх рівнів, прокуратури всіх рівнів і підпорядкування та СБУ, Національного антикорупційного бюро України, Управлінні національної поліції, Головного слідчого управління фінансових розпоряджень Державної фіскальної служби України, міністерствах та відомствах, судах всіх ланок та спеціалізацій України та іноземних країн без обмеження, в тому числі на території Об`єднаного Королівства Великої Британії, Латвії та Сполучених Штатах Америки, а також без виключення у всіх країнах Європейського союзу у тому числі здійснювати захист інтересів клієнта у якості його представника (захисника). У пунктах 2 та 3 Угоди сторонами узгоджено обсяг прав та обов`язків позивача необхідних для ефективного та практичного представництва й захисту законних прав та інтересів відповідача. Згідно пункту 4 Угоди за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, визначається або (і) на основі фіксованої суми, або (іі) на основі фіксованої щомісячної оплати, або (ііі) на основі погодинної оплати. Спираючись на вказане, Сторони погоджуються, що послуги адвоката визначаються у розмірі зазначеного згідно Додатка 1. У випадку, якщо сторонами погоджено здійснювати оплату послуг адвоката за надання правової допомоги, на основі фіксованої щомісячної оплати, то така оплата, у розмірах визначених вище, здійснюється за кожен календарний місяць роботи адвоката в останній день відповідного календарного місяця, або в останній робочий день календарного місяця, незалежно від дати укладення цієї Угоди. Оплата послуг адвоката із надання правової допомоги на основі погодинної оплати, у розмірах, що визначені вище, здійснюється в такі ж самі строки що й оплата на основі щомісячної фіксованої плати, на підставі відповідного звіту адвоката або рахунку, у якому зазначається кількість витрачених годин, а також зміст вчинених адвокатом дій. Відповідно до п. 5 Угоди, витрати на відрядження оплачуються відповідачем окремо. Відповідно до п. 6 Угоди, передбачувані (прогнозовані витрати адвоката у зв`язку із наданням правової допомоги за цією Угодою (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів та відомостей про факти, отримання висновків спеціалістів, технічне забезпечення тощо) сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару та/або відшкодовуються за рахунок сум, сплачених клієнтом у якості гонорару. Якщо відповідні витрати та їх розмір не можуть бути визначені Сторонами на момент укладання цієї Угоди, то вони визначаються, встановлюються та обраховуються ними у майбутньому. При цьому відшкодування таких витрат здійснюється на загальних підставах, визначених цією Угодою. Отже, сторонами угоди було погоджено права та обов`язки кожної сторони, а саме адвоката - надати правову допомогу та захист, а клієнта - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Позивачем на підтвердження позовних вимог суду надано Додаток №1 до Угоди №10102016/КС/1 від 10.10.2016 року. Судом встановлено, що даний Додаток, не містить прізвищ, імен, по батькові або інших даних, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у його складенні, та не містить особистих підписів від імені адвоката Ніколішена О.М. та [PERSON] , а отже не може вважатись належним та достатнім доказом погодження сторонами розміру оплати за надані послуги позивача. Більш того, матеріали справи не містять, інших узгоджених та підписаних сторонами будь-яких документів, у відповідності до п. 4 Угоди. Отже, сторонами, в порушення п. 4 Угоди, не було належним чином погоджено вартість години роботи позивача. Водночас, у самому тексті договору містяться умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару, зокрема, клієнт сплачує адвокату гонорар, що визначається або (і) на основі фіксованої суми, або (іі) на основі фіксованої щомісячної оплати, або (ііі) на основі погодинної оплати. Підписуючи договір відповідач погодився з такими умовами визначення гонорару та жодних застережень чи заперечень з цього приводу не виклав. Крім того, судом встановлено, що відповідач визнає факт укладення спірного правочину та не заперечує проти його виконання позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем вчинялись дій щодо розірвання або припинення даної Угоди, зокрема, з підстав невиконання або неналежного виконання позивачем взятих на себе зобов`язань. Отже, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог або заперечень щодо умов договору. Будучи вільним в укладенні договору та викладенні його умов,

Outcome: partial