Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

19.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Донецька вугільно енергетична компанія» Відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3 імені [PERSON]» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, працював ГРОЗ 5 розряду з 1985 року по 1999 рік. 02.03.1999 року під час виконання наряду внаслідок обвалу породи він отримав травму голови та спини, встановлено діагноз: компресійний перелом L2 тіла. В зв'язку з чим він був оглянутий Донецькою обласною профпатологічною МСЕК, де йому 07.07.1999 р. було встановлено 80% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності. Оскільки отримана травма не дозволяла йому працювати, він був звільнений на підставі ч. 2 ст. 40 КЗоТ, за станом здоровя. В зв'язку із ушкодженням здоров'я, яке він зазнав внаслідок нещасного випадку, у нього періодично погіршується самопочуття та він неодноразово звертався за наданням медичної допомоги. Внаслідок нещасного випадку, він переніс важке та тривале лікування. Захворювання повязане з нещасним випадком на виробництві, у звязку з чим він зазнав моральної шкоди, відчував негативні почуття та переживання, також йому доводиться додавати зусиль для встановлення того стану та зв'язків життя, які існували раніше, та постійно додавати зусиль для організації свого та життя своєї родини, він відчував та продовжує відчувати моральні страждання у зв'язку з чим не може реалізувати в повній мірі своїх повсякденних занять, звичок та бажань, що у сукупності вимагає від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності та ушкодження здоров'я призвели до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він позбавлений можливості займатися фізичною працею. Через втрату працездатності він не може працювати як раніше та отримувати достойну заробітну плату. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 80000 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася надала до суду письмові заперечення із проханням про розгляд справи без її участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі з 1985 року по 1999 рік перебував в трудових відносинах (а.с. 08-1). Зараз не працює. Під час виконання трудових обов'язків, 02.03.1999 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві у результаті якого він отримав травму голови та спини, встановлено діагноз: компресійний перелом L2 тіла (а.с. 13-16). В зв'язку з чим він був оглянутий Донецькою обласною профпатологічною МСЕК, де йому 07.07.1999 р. було встановлено 80% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності (а.с. 12). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 80% працездатності та встановлено 2 групу інвалідності. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Суд вважає, що саме діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком, який є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, повязані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоровя їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 80% та встановлено 2 групу інвалідності. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Донецька вугільно енергетична компанія» Відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3 імені [PERSON]» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Донецька вугільно енергетична компанія» Відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3 імені [PERSON]» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового сбору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial