Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 січня 2009 року по 10 квітня 2013 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Для оздоровлення дитини позивач бажає виїхати з нею за кордон, однак відповідач безпідставно чинить їх перешкоди у цьому, оскільки не виходить на зв'язок для отримання згоди. З посиланням на вищевикладене просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька за межі України до країн Шенгенської зони, Єгипту, Туреччини, Грузії, Болгарії, Кіпру, Чорногорії, Об'єднаних арабських еміратів, Сполучених штатів Америки, Португалії, Хорватії, Тайланду, Албанії, Індії, Танзанії, Великобританії, Домінікани, Мальдів, Ірландії, В'єтнаму, Індонезії, Ізраїлю, Македонії, Греції у супроводі матері дитини на період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року. Також позивач просить суд допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. У судове засідання позивач та представник третьої особи не з'явились. Представник позивача подала заяву про слухання справи за її відсутності. Представник третьої особи надав до суду заяву про підтримку позовних вимог позивача та про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином шляхом направлення повістки за його зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення в газеті «Волинь Нова». Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 січня 2009 року по 10 квітня 2013 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, визначено що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У принципі 4 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Оскільки відповідач, [PERSON], не заявив жодних заперечень щодо позову, отже не цікавиться життям своєї дитини, та не з'явився на виклики суду, враховуючи домінантність інтересів дитини, яка має право на належний догляд та відпочинок, враховуючи відсутність обґрунтованих підстав для сумнівів у добросовісності позивача стосовно догляду за своєю дитиною та зацікавленості в її належному відпочинку та оздоровленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому суд не може задовольнити позовну вимогу шляхом надання дозволу на необмежену кількість виїздів, оскільки такий дозвіл надається одноразово і в залежності від обставин у справі. Крім того, суд задовольняючи позовні вимоги, враховуючи інтереси дитини, вважає за необхідним надати дозвіл на виїзд строком до 14 календарних днів, з зазначенням дня початку обліку строку - дня ухвалення рішення суду. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн., тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.8). Стосовно клопотання позивач про звернення судового рішення до негайного виконання в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини за межі України, суд зазначає, що вказана позовна вимога не входить до переліку вимог, які підлягають до негайного виконання відповідно до положень ст.367 ЦПК України, а отже підстави для звернення судового рішення до негайного виконання відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: partial