Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

17 травня 2018 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий одноразовий виїзд малолітньому [PERSON], [INFO], за межі території України до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] у період з 01 липня 2018 року по 16 вересня 2018 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 та має спільного малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який постійно проживає з позивачем. Відповідач протягом останніх трьох років не проживає разом з нами, не спілкується з сином, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його життям. На даний час позивач бажає вивезти сина на тимчасовий відпочинок та оздоровлення за кордон, але відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за межі України, навіть не мотивуючи своєї відмови, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом (а.с. 4). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.05.2018 прийнято дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 11). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 13.06.2018, яка міститься в протоколі судового засідання від 13.06.2018, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Службу у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області (а.с. 25). В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності та відзиву на позов не надав. Виклики в судове засідання були направлені відповідачу за адресою, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу, які повернулися до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку збереження» (а.с. 16-23). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі (а.с. 34). Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони з 15 грудня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб - а.с. 6) та мають спільну неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 5). В позовній заяві позивач зазначила, що має можливість та бажає вивезти неповнолітнього сина на тимчасовий відпочинок та оздоровлення за кордон, але не може це зробити оскільки для цього потрібна згода батька дитини. З висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області № 427 від 13.06.2018 вбачається, що надання згоди на тимчасовий одноразовий виїзд малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], за межі України, без згоди батька, [PERSON], у супроводі матері, [PERSON], на період з липня по вересень 2018 року, на оздоровлення та відпочинок, повністю відповідає інтересам дитини, не порушує рівності батьківських прав щодо виховання дитини та не перешкоджає батькові у здійсненні цих прав (а.с. 29). Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на такий виїзд. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, та його право на відпочинок та оздоровлення, зокрема поза межами України, безпідставного ненадання відповідачем згоди на виїзд їхньої дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, небажанням відповідача брати участь у розвитку, вихованні та оздоровлені дитини, на думку суду є усі правові підстави для надання позивачу судом дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Суд вважає, що таке рішення буде повністю відповідати інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи при цьому права відповідача як батька дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу батька обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved