Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

19.04.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що між КС «Афіна» та [PERSON] було укладено договір № К20-05 від 26.12.2005 року, за яким відповідач отримала 7 тис. грн., на строк до 26.06.2007 року, процентна ставка за яким складає 48 % річних від розміру кредиту та пеня у разі порушення строку повернення - 0,2 % від суми заборгованості за кожний прострочений день. [PERSON] строк повернення заборгованості був порушений, у результаті чого, станом на 17.06.2008 року, без урахування пені, утворилася заборгованість у розмірі 12 008 грн. 34 коп., у тому числі: основна сума (тіло) кредиту - 3831 грн. 19 коп., відсотки - 8 177 грн. 15 коп. Позивач також зазначив, що 10.04.2013 року між [PERSON] та КС «Афіна» укладено угоду про відступлення права вимоги за кредитним договором № К20-05 від 26.12.2005 року, що був укладений між КС «Афіна» та відповідачем. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 12008 грн. 34 коп. заборгованості. Крім цього, зазначає, що строк позовної давності не сплив, оскільки переривався подачею до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 12.11.2008 року заяви КС «Афіна» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням, надіслав на адресу суду заяву від 05.03.2015 року, якою просить суд розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. В судове засідання відповідач не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляла, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Крім цього, відповідно до заяви [PERSON] (а.с. 19- 20), відповідач просить застосувати до позовних вимог [PERSON] про стягнення 12008,34 грн. строк позовної давності, на підставі чого просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору КС «Афіна» не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Як було встановлено судом, 26.12.2005 року між КС «Афіна» та [PERSON] було укладено договір № К20-05 (а.с. 2) згідно якого спілка надає позичальнику кредит в розмірі 7 000 грн. 00 коп. на розвиток бізнесу на засадах зворотності, строковості, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути його спілці на умовах, що передбачені договором. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Пунктом 2.1 договору № К20-05 від 26.12.2005 року визначено, що спілка видає позичальнику кредит через касу спілки готівкою. Відповідно до видаткового касового ордеру № 108 від 26.12.2005 року [PERSON] був виданий кредит за договором в розмірі 7000,00 грн. Згідно до п. 2.2 договору № К20-05 від 26.12.2005 року - кредит надається терміном на 18 місяців, тобто з 26 грудня 2005 року по 26 червня 2007 року. Пунктами 2.3, 2.4 договору визначено, що спілка встановлює розмір плати за користування кредитом в розмірі 5040 грн. 00 коп. Загальна сума зобов'язання позичальника перед спілкою складає 7000,00 грн. (сума кредиту) + 5040 грн. 00 коп. (плата за користування кредитом) = 12040 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2.5 договору № К 20-05 від 26.12.2005 року позичальник зобов'язується сплачувати в рахунок погашення загальної суми зобов'язання не менше ніж 668 грн. 89 коп. в строк до 26 числа кожного місяця (щомісячно). Плата, що вноситься позичальником щомісяця в погашення загальної суми зобов'язання, сперш зараховується в погашення зобов'язання по сплаті плати за користування кредитом у розмірі 5040 грн. 00 коп., а після повного погашення цієї суми - зараховується в погашення зобов'язання по сплаті кредиту у розмірі 7000 грн. 00 коп. Пунктом 5.3 договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє по 26 червня 2007 року, але цей строк не може бути меншим, ніж строк виконання сторонами своїх обов'язків за ним. Згідно до карточки платежів за гривневим кредитом (а.с. 6) станом на 17.06.2008 року у [PERSON] утворилась заборгованість у сумі 12008 грн. 34 коп., у тому числі основна сума (тіло) кредиту - 3831 грн. 19 коп., відсотки - 8177 грн. 15 коп. Пунктом 1 частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до статті 514 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було встановлено судом, 10.04.2013 року між КС «Афіна» та позивачем [PERSON] укладено угоду № 01 про відступлення права вимоги. Згідно вищезазначеної угоди № 01 про відступлення права вимоги (а.с. 7), кредитна спілка «Афіна» на користь [PERSON] відступила право вимоги боргу, який складає суму непогашеної позики (кредиту), невиплачених процентів та неустойки, передбачених договором № К20-05 від 26.12.2005 року, укладеним з позичальником - [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України - позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто, незважаючи на відступлення права вимоги, переведення боргу чи інші випадки заміни сторін у зобов'язанні, строк позовної давності не переривається та не зупиняється. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи 06 травня 2009 року КС «Афіна» зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № К20-05 від 26 грудня 2005 року. 27 травня 2009 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано судовий наказ про стягнення з відповідачки боргу у сумі 12 008 грн. 34 коп. (а. с. 35), який було скасовано ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2010 року (а. с. 34). Як вбачається з договору № К 20-05 від 26.12.2006 року, кредит надається терміном на 18 місяців, тобто з 26.12.2005 року по 26.06.2007 року. Крім цього, згідно з умовами вищезазначеного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Згідно карточки платежів по гривневому кредиту [PERSON] останній платіж за договором № К20-05 від 26.12.2005 року в сумі 670 грн. здійснила 12.09.2006 року (а.с. 6), а з даним позовом позивач звернувся до суду 19.04.2013 року, тобто зі спливом позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до винесення рішення було письмово заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 257 (а.с. 19-20). Позивач не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку позивачем з поважних причин. Враховуючи, що умовами договору № К20-05 від 26.12.2005 року визначено, що зобов'язання повинно здійснюватися частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, позивачем був пропущений строк у межах якого він міг звернутися до суду з вищезазначеним позовом та відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим у суду немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору в сумі 12008 грн. 34 коп.

Outcome: dismissed