Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

18 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, що проживає разом з нею. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 20 січня 2021 року з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені наприкінці травня 2021 року. У зв`язку із тим, що вони припинили шлюбні відносини та не проживають разом, дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно допомогу на дитину надавати не бажає. На теперішній час вона виховує малолітню дитину та не має можливості працювати. У зв`язку із цим, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою від 21 липня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Згідно із копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 20 січня 2021 року за актовим записом № 38 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно із копією свідоцтва про народження, серії: [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в м. Краматорську, Донецької області та його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 22-15/3-512 про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає із позивачкою. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоч спроможний надавати. Позивачка у зв`язку із тим що виховує малолітню дитину не в змозі працювати. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем [PERSON] до суду була подана письмова заява, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно із ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років.\~Право на\~утримання вагітна\~дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. За загальними правилами визначення розміру аліментів та часу протягом якого сплачується аліменти на одного з подружжя, передбачені ч. 1 ст. 79, ч. 2 ст. 84 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви і стягуються до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність у відповідача можливості в достатній мірі надавати матеріальну допомогу дружині та він не є звільненим від обов`язку сплачувати аліменти. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дружини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved