Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

17 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Зазначало, що 01 червня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», і відповідачем був укладений кредитний договір № 910.71059, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 48 624,4 грн. на купівлю транспортного засобу. Кредит було надано відповідачу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,99%, з кінцевим терміном повернення 01 червня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Плюс Банк» та відповідачем 01 червня 2010 року укладено договір застави транспортного засобу марки GEELY, модель MR-7151A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а відповідач зобов'язання щодо погашення кредиту у строки, встановлені графіком платежів, не виконує, що останній платіж був здійснений 08 вересня 2014 року і станом на 09 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 15 331,98 грн., з яких: прострочений борг - 11 766,71 грн., прострочені проценти - 3 499,53 грн., строкові проценти - 65,74 грн., просив: - вилучити у відповідача [PERSON] або у інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, автомобіль марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; - в рахунок погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором № 910.71059 у сумі 15 331,98 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], шляхом продажу позивачем зазначеного автомобіля будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо); - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218 грн. (а.с. 1-4). Заочним рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави відмовлено (а.с. 52-53). В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі (а.с. 57-62). Представник позивача ПАТ «Ідея Банк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності ПАТ «Ідея Банк» від 02 липня 2015 року № 12.1/89365 (а.с. 64), про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована 12 травня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за № 2242 (а.с. 93-94), причини неявки суду не повідомилаі відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON], який зареєстрований [ADDRESS], тобто на території, яка в теперішній час органами державної влади не контролюється, і поштовий зв'язок з якою з липня 2014 року відсутній, в судове засідання апеляційного суду також не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, зареєстрованою 18 травня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за № 2374 (а.с. 104-105), за телефоном, який наданий представником позивача згідно матеріалів кредитної справи. Телефоном відповідач повідомив помічника судді, що в судове засідання з'явитися не може, оскільки не оформляв перепустку для перетинання лінії зіткнення в межах Донецької області та за відсутності коштів для проїзду, про що помічником судді складена доповідна записка (а.с. 110). Крім того, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Апеляційного суду Донецької області у розділі «Ініформація для учасників процесів (зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua)(а.с. 95-96). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення. До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного: Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 910.71059, згідно якого Банк надав Позичальнику [PERSON] кредит у сумі 48 624,4 грн., з яких на купівлю Позичальником транспортного засобу марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER], у сумі 47 670,00 грн. та на фінансування страхового платежу за страхування життя Позичальника у сумі 954,40 грн., строком на 60 місяців (пункти 1, 2 § 1 договору). Згідно пункту 1 § 2 договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 23,99%. Позичальник зобов'язався протягом дії Договору щомісяця сплачувати кредит та проценти у вигляді ануітентних платежів в терміни та в сумах згідно Графіку щомісячних платежів, що є Додатком до Договору (§4) (а.с. 11-14). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 червня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк» і [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу № 910.71059, згідно якого Заставодавець передав у заставу Заставодержателю транспортний засіб марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 26 травня 2010 року, який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 16-17). На підставі вказаного договору застави реєстратором - Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 21 липня 2010 року за реєстраційним № 10060388 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про обтяження зазначеного автомобілю (а.с. 18-19). Згідно змін до статуту ПАТ «Плюс Банк», які прийняті рішенням загальних зборів акціонерів банку (протокол № 35 від 11 серпня 2011 року) та погоджені Національним банком України 07 жовтня 2011 року, зареєстровані 13 жовтня 2011 року, ПАТ «Плюс Банк» змінив свою назву на ПАТ «Ідея Банк», який є правонаступником всіх прав і обов'язків ПАТ «Плюс Банк» (а.с. 7). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 9 листопада 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 15 331,98 грн., з яких прострочений борг - 11 766,71 грн., прострочені проценти - 3 499,53 грн., строкові проценти - 65,74 грн. (а.с. 21). Відмовляючи ПАТ «Ідея Банк» в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, у визначеному ним порядку задоволенню не підлягає. Законом не передбачено право заставодержателя на зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ МВС України та інших державних установах, а також надання банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Вказані повноваження банку могли бути передані лише на підставі довіреності заставодателя, на посвідчення якої суд повноважень не має. Вимога позивача щодо вилучення предмету застави у позивача або у інших осіб не ґрунтується на законі і заявлена в порушення умов договору застави. Позивачем вимоги про витребування майна (предмету застави) із чужого незаконного володіння, як передбачено договором застави, не заявлені. З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, до них суд дійшов порушивши норми матеріального права, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Відповідно до частини 2 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до частини 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Згідно наданої позивачем копії паспорту Позичальника [PERSON], він зареєстрований [ADDRESS] (Центрально-міський район) Донецької області (а.с. 100 - 103), тобто на території, яка в теперішній час органами державної влади України не контролюється. Відповідно до статті 1 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» визначена територіальна підсудність цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, зокрема, Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області - Слов'янському міськрайонному суду Донецької області. Тобто, Слов'янським міськрайонним судом Донецької області зазначена справа розглянута з дотриманням правил підсудності. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 526, ст. 530, ст. 610, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, відповідно до умов кредитного договору (пункт 2 § 1 договору) 04 червня 2010 року перерахував: - ТОВ «Автосіті» від імені [PERSON] згідно рахунку-фактурі № 150 від 17 травня 2010 року на купівлю транспортного засобу 47 670,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 5 від 04 червня 2010 року (а.с. 15); - страховий платіж в сумі 954,40 грн. згідно договору страхування, що підтверджується меморіальним ордером № 910.71059 від 04 червня 2010 року (а.с. 22). Відповідно до умов кредитного договору № 910.71059 від 01 червня 2010 року кредит відповідачу був наданий строком на 60 місяців (пункт 1 § 1 договору). Позичальник зобов'язався сплачувати кредит та проценти щомісяця у вигляді ануітентних платежів на рахунок № [NUMBER] в терміни та в сумах згідно Графіку щомісячних платежів, що є Додатком до Договору (§ 4) (а.с. 11-12), тобто щомісяця 01 числа по 1 398,54 грн. в період з 01 липня 2010 року по 01 травня 2015 року, останній платіж здійснити 01 червня 2015 року у сумі 1 437,48 грн. (а.с. 13-14). Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно кредитного договору № 910.71059 та графіку щомісячних платежів строк виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором сплинув 01 червня 2015 року. Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] Позичальник [PERSON] з жовтня 2014 року зобов'язання щодо щомісячного повернення кредиту та сплати процентів не виконує (а.с. 23-26). Згідно розрахунку банку заборгованість [PERSON] за кредитним договором за тілом кредиту станом на 09 листопада 2015 року складає 11 766,11 грн. (а.с. 21), що відповідає виписці з особового рахунку № [NUMBER]. Заборгованість Позичальника за процентами станом на 09 листопада 2015 року складає: прострочені проценти - 3 499,53 грн., строкові проценти - 65,74 грн. (а.с. 21). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Незважаючи на те, що поштовий зв'язок з територією, на якій проживає відповідач, відсутній, апеляційним судом прийняті можливі заходи щодо повідомлення відповідача про наявність в суді справи за позовом ПАТ «Ідея Банк» до нього про звернення стягнення на предмет застави. Відповідач про явку до суду повідомлявся телефоном тричі (на 12 квітня 2016 року, на 26 квітня 2016 року, на 23 травня 2016 року) (а.с. 78-79, а.с. 81, 83, а.с. 104-105). Інформація про час і місце судового засідання розміщена і на сторінці Апеляційного суду Донецької області у розділі «Ініформація для учасників процесів (зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua)(а.с. 95-96). Проте, будучи повідомленим про наявність у суді справи, відповідач будь-яких заходів щодо явки до суду, заперечення своєї заборгованості за кредитним договором, не прийняв. Невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання. Оскільки відповідач у строк, встановлений кредитним договором, зобов'язання не виконав, відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України він вважається таким, що прострочив. Тобто вимога Банку про погашення позичальником [PERSON] кредиту та процентів за користування кредитом є такою, що ґрунтується на законі. Згідно § 3 кредитного договору № 910.71059 від 01 червня 2010 рокусторони встановили забезпечення кредитного договору - застава транспортного засобу марки GEELY, моделі MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] згідно з договором застави транспортного засобу, який укладається сторонами після підписання кредитного договору (а.с. 11-12). Згідно укладеного між ПАТ «Плюс Банк» та [PERSON] договору застави транспортного засобу № 910.71059 від 01 червня 2010 року, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.71059 від 01 червня 2010 року Заставодавець [PERSON] передав у заставу Заставодержателю ПАТ «Плюс Банк» транспортний засіб марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 26 травня 2010 року, який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов'язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави. Відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» боржник повинен своєчасно повідомляти обтяжувача про загрозу втрати, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета обтяження. На час розгляду справи судом такі повідомлення від боржника обтяжувачу не надходили. В силу застави згідно зі ст. 572 ЦК Україникредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Зазначене положення міститься і в пункті 1 § 5 договору застави № 910.71059 від 01 червня 2010 року, згідно якого Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (а.с. 16-17). Оскільки відповідач з жовтня 2014 року свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, строк виконання зобов'язань сплив 01 червня 2015 року, але позичальник має прострочену заборгованість за кредитним договором, як за тілом кредиту, так і за процентами, позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет застави. Частинами першою та сьомою ст. 20 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу»передбачено, що аставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК Україниздійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 2 § 5 договору застави № 910.71059 звернення стягнення та предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття Заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу Заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю (а.с. 16-17). Згідно зі ст. 25 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 6 березня 2013 р. у справі № 6-10цс13. Тобто, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду шляхом продажу предмета застави будь-якій третій особі- покупцю є такими, що ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню. Адже, висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет застави у визначеному ним порядку задоволенню не підлягає, суперечить зазначеному правовому висновку Верховного Суду України, який відповідально до ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте ні посилання на відповідний висновок Верховного Суду України, ні мотиви відступлення від правової позиції в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не наведені. Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є обґрунтованими. Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що законом не передбачено право заставодержателя на зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ МВС України та інших державних установах, а також надання банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, що ці повноваження банку можуть бути передані лише на підставі довіреності заставодателя, то він є необґрунтованим. Надання Заставодержателю права на зняття транспортного засобу з обліку в органах ДАЇ України та вчиняти інші дії, необхідні для продажу транспортного засобу, в рамках задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем ґрунтується на нормах Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема статтях 26, 30, оскільки охоплюється реалізацією такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу»за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до частини 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Тобто, початкова ціна предмета забезпечувального обтяження у разі його реалізації шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю в рішенні суду не зазначається. Оскільки в рішенні суду мають зазначатися, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, доводи апеляційної скарги позивача про те, що його вимоги щодо вилучення у відповідача [PERSON] або у інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, автомобіля марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та передачі його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації є саме такими заходами, є обґрунтованими. Проте застосування таких заходів за рішенням суду не є необхідним. Відповідно до пункту 1 § 3 договору застави № 910.71059 цим договором Заставодавець уповноважує Заставодержателя вилучити предмет застави разом з документами та ключами до нього, у Заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик Заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених пунктом 1 § 5 договору застави (зокрема, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані), а також управляти ним та зберігати його за рахунок Заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави…. При виконанні зазначених дій вважається, що Заставодержатель управляє предметом застави та діє як повноважний представник Заставодавця, а договір є згодою Заставодавця на виконання Заставодержателем зазначених вище дій (а.с. 16-17). Тобто, повноваження Заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління позивача врегульовано пунктом 1 § 3 договору застави № 910.71059, а тому в ухваленні з цього питання рішення суду немає необхідності, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог про вилучення у відповідача [PERSON] або у інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, автомобіля марки GEELY, модель MR-7151 A ЗНГ, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та передачі його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації слід відмовити. Враховуючи зазначене, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки GEELY, модель MR-7151A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 26 травня 2010 року, належить [PERSON], шляхом продажу ПАТ «Ідея Банк» зазначеного автомобіля будь-якій третій особі покупцю від імені власника, з наданням ПАТ «Ідея Банк» повноважень вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу автомобіля (зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ України, отримання дублікатів документів на транспортний засіб, отримання/виготовлення ключів/їх дублікатів, отримання відомостей про транспортний засіб/особу-власника). Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1 218 грн. (а.с. 5), тобто в мінімальному розмірі, встановленому частиною 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (із змінами, внесеними Законом від 22 травня 2015 року № 484-VIII). При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 339,80 грн. (а.с. 62а), що відповідає встановленому частиною 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (із змінами, внесеними Законом від 22 травня 2015 року № 484-VIII). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з задоволених позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 15 331,98 грн., тобто в розмірі заявлених позовних вимог, витрати по сплаті позивачем судового збору як з позовної заяви, так і з апеляційної скарги слід віднести на відповідача в повному обсязі, тобто в сумі 2 557,80 грн. (1 218,00 + 1 339,80).

Outcome: partial