Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

18 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] і просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1000грн. щомісячно та до виповнення дитині повноліття, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на її ж утримання в розмірі 800 грн., щомісячно і до виповнення дитині трьох років. На обґрунтування позову повідомила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], від відносин з яким у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Зазначає, що на даний час відносини з відповідачем розірвано і вони проживають окремо. Батько дитини не виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання дитини та не надає будь якої матеріальної допомоги для забезпечення життєдіяльності дитини. Їй одній важко самостійно забезпечувати дитиную. Також він не надає коштів на її утримання, хоча дитині не виповнилося трьох років і вона має на це повне право. Відповідач має мінливий дохід та працює неофіційно. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Ураховуючи те, що сторони, скористались своїми правами, які врегульовані ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 84, 180-182, 184, 191 СК України. Зі змісту ч. 2 та ч.4 ст. 84 СК України випливає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зі змісту\~ст.180 СК\~\~України\~вбачається, що батьки зобов'язані\~\~утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], від відносин з яким у них народилася дитина: [PERSON], 07.11.2015 р. н. На даний час відносини позивачки з відповідачем розірвано і вони з дитиною проживають окремо від відповідача. Батько дитини не виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання дитини та не надає будь якої матеріальної допомоги для забезпечення життєдіяльності дитини. Позивачка не в змозі самостійно забезпечувати дитину. Також відповідач не надає коштів на її утримання, хоча дитині не виповнилося трьох років і вона має на це повне право. Відповідач має мінливий дохід та працює неофіційно. Статтею 174 ч.4 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а також те, що позивач має право на отримання аліментів від відповідача на утримання дитини та її утримання, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову та вважає за можливе стягнути аліменти в розмірі, зазначеному у позовній заяві. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 640 грн.00 коп. судового збору.

Outcome: approved