Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

18.06.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». 16.02.2018 позивач був звільнений за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість із заробітної плати, розрахункові сплачені не були. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом становить 60 722,24 гривень, яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім цього, позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3 450,00 гривень. Ухвалою судді від 19.06.2018 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON], розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, встановлено строки для подання заяв по суті справи. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та з 16.02.2018 він був звільнений за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 594-к від 15.02.2018). Відповідно до наданої суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом жовтня 2017 р. - березня 2018 р., [PERSON] не отримував у строки, визначені ст. 115 КЗпП України, заробітну плату. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», яка надана позивачем, станом на 13.04.2018 розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, за період жовтень 2017 р. - березень 2018 р. складає 60 722,24 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата в загальному розмірі 60 722,24 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 450,00 грн. суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено угодою про надання правової допомоги № 38 від 26.03.2018, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером, актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги (правових послуг) від 12.07.2018, квитанцією від 16.07.2018 на суму 2 050,00 гривень. За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому відповідач детально зазначив у відзиві на позов, в чому полягає така не співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Суд частково погоджується із доводами відповідача, виходячи з наступного. Так, в даному випадку дана справа розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, також суд вважає необґрунтованим включення до акту приймання-передачі такої послуги як обробка відзиву, підготовка відповіді на відзив, оскільки відзиву відповідачем не подавалось, та, відповідно, відповіді на відзив представником не подано, надання консультації клієнту по справі вже втілює в собі опрацювання адвокатом необхідного законодавства. Підсумовуючи викладене, заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3 450,00 грн. підлягає зменшенню, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 1 050 грн. Крім того, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial