Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

18 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS]. На теперішній час у вказаному домоволодінні проживає відповідачка, яка не є його власником та не зареєстрована за даною адресою. 19 липня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір про намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу зазначеного належного позивачу домоволодіння, зі строком виконання договору до 01 травня 2014 року. Враховуючи прохання [PERSON] та її переконливі обіцянки належного виконання досягнутої угоди, вона не перешкоджала доступу відповідачці до належного домоволодіння до укладення договору купівлі-продажу. В обумовлений строк до 01 травня 2014 року відповідачка в односторонньому порядку відмовилась від укладання договору купівлі-продажу, проте не припинила спроби користуватися будинком та більш того, безпідставно стала в ньому проживати. Таким чином, [PERSON] незаконно займаючи належне їй на праві власності домоволодіння, перешкоджає її законному користуванні її власністю та здійсненню права власності. Позивач просить усунути перешкоду у користуванні домоволодінням, виселивши [PERSON] з вказаного домоволодіння. 02 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання неукладеним договору купівлі-продажу будинку з вини продавця та стягнення авансу та штрафних санкції. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що дійсно вона зі своєю сім'єю проживає в [ADDRESS], який належить [PERSON] 10 липня 2013 року між сторонами було укладено попередній договір про намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу належного [PERSON] домоволодіння зі строком виконання до 01 травня 2014 року. Зазначений договір вона була змушена укласти з відповідачем [PERSON] у зв'язку з тим, що [PERSON] не була готова укласти договір купівлі-продажу спірного домоволодіння з причин відсутності необхідного пакету документів для укладення зазначеного договору купівлі-продажу, а саме: в правовстановлюючому документі на право власності відповідача, а саме в договорі дарування були допущені помилки, які підлягали усуненню шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку, також був відсутній витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, без якого не можливе укладення договору купівлі-продажу. У відповідності до договору [PERSON] було передано аванс у сумі 24300 грн., що складає еквівалент 3000 дол. США за офіційним курсом НБУ на 19 липня 2013 року та з її дозволу вона заселилась зі своєю сім'єю в зазначене домоволодіння розраховуючи на те, що [PERSON] до 01 травня 2014 року усуне всі перешкоди необхідні для укладення договору купівлі-продажу. До 01 травня 2014 року [PERSON] належним чином не виконала досягнутих умов по належному виконанню укладеного договору купівлі-продажу, що виразилось у відсутності витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та стало причиною не укладання договору в зазначений строк. Зазначене свідчить про те, що саме відповідачка в односторонньому порядку відмовилась від укладання договору купівлі-продажу. 29 липня 2014 року [PERSON] в телефонному режимі повідомила, що отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку і готова укласти договір купівлі-продажу. Зустріч було призначено в офісі приватного підприємства «Беседер Гамур» з яким 19.07.2013 року вона уклала договір по організації угоди придбання нерухомого майна. По прибутті в офіс приватного підприємства вона переконалась, що дійсно витяг з Державного земельного кадастру був виготовлений з порушенням строків, зазначених у попередньому договорі, крім того, цільове призначення частини земельної ділянки не відповідало цільовому призначенню раніше обумовленими сторонами умовами. При зустрічі, [PERSON] в порушення умов, передбачених попереднім договором, в односторонньому порядку змінила раніше домовлену вартість домоволодіння і вимагала за його продаж сплатити по нині діючому курсу долара США, що є суттєвим порушенням умов договору. Позивач за зустрічним позовом просить визнати неукладеним договір купівлі - продажу будинку з вини [PERSON] та стягнути з [PERSON] отриманий аванс, штрафні санкції та судовий збір (а.с. 23-27). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Під час судового розгляду зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, погодилась повернути аванс та сплатити штрафні санкції, оскільки дійсно з її вини не було укладено договір купівлі-продажу та вона відмовляється продавати по ціні вказаній у попередньому договорі. Відповідач [PERSON] та її представник під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] визнали, не заперечували проти виселення, однак за умови попередньої сплати авансу та штрафних санкцій. Підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення та доводи сторін та їхніх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар жилий, шлокобитний будинок, жилою площею 24,2 кв.м., сарай шлакобитний, літню кухню, цегляний льох шлакобитний, сарай цегляний, вбиральню дощату, огородження 1-2, колодязь, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 6, 65). Відповідно до витягу про державну реєстрації прав виданого КП «ДМБТІ» ДОР власником домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 7, 66). Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] єдиним власником є [PERSON] (а.с. 8-11, 69-72). Відповідно до нотаріально посвідченого попереднього договору укладеного 19 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] сторони домовились між собою про намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], на умовах, визначених цим договором до 01 травня 2014 року за ціною 186300 грн., що складає еквівалент 23000 доларів США за офіційним курсом НБУ на 19 липня 2013 року (а.с. 12, 32). Відповідно до п. 4 попереднього договору [PERSON] отримавши аванс 24300 грн., що складає еквівалент 3000 доларів США у випадку невиконання договору, відмова від укладання договору купівлі-продажу домоволодіння, зміни вартості вказаного вище майна без згоди [PERSON], чи несвоєчасного виконання, повертає [PERSON] аванс у сумі 24300 грн. та сплачує їй штрафні санкції у сумі 24300 грн. У випадку невиконання договору з вини [PERSON] аванс у сумі 24300 грн. залишається у [PERSON] (а.с. 12, 32). Рішенням суду від 14 серпня 2014 року [PERSON], [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] (а.с. 30-31). 19 липня 2013 року було укладено договір між приватним підприємством «БЕСДЕР ГАМУР» в особі директора Самбур Анжеліки Ігорівни та [PERSON] про організацію угоди про придбання нерухомого майна (а.с. 33-34). Відповідно до відповіді від 29 серпня 2014 року № 23/613 на адвокатський запит про надання інформації, Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області повідомило, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] було видано на руки [PERSON] 24 липня 2014 року, підставою для виготовлення витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку були: запит державного нотаріуса Восьмої ДДНК від 23 травня 2014 року та заява спадкоємця на виготовлення витягу - [PERSON] від 23 липня 2014 року (а.с. 47). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 16 вересня 1996 року № 1215 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1996 га в межах згідно плану, яка розташована в [ADDRESS]. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 51, 64). 18 липня 2014 року [PERSON] подано клопотання до ТОВ «Фірма «Геосистема» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, введення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57). Відповідно до технічного завдання № 717 від 18 липня 2014 року замовником якого є [PERSON] метою виконання робіт встановлено: польове обстеження меж землекористування, підготовка актуального планово - картографічного матеріалу, встановлення меж земельної ділянки та закріплення їх тимчасовими межовими знаками в натурі, створення планово-знімальної основи, складання відповідної документації (а.с. 60). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року встановлено факт, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON] (а.с. 67). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого на заяву від 24 липня 2014 року [PERSON] - земельній ділянці розташованій по [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 1210100000:09:084:0001, власник [PERSON] (а.с. 90). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якщо він підписаний його стороною. Відповідно до вимог ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що попередній договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам чинного законодавства, є чинним та має однакову обов'язкову силу для сторін цього договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов попереднього договору, які є необхідними для його укладення. Попередній договір є підставою виникнення цивільно-правового зобов'язання сторін, які визначені умовами договору. Предметом попереднього договору купівлі-продажу є домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Судом встановлено, що [PERSON], як майбутній продавець, не виконала взятих на себе зобов'язань (п. 9 попереднього договору) щодо підготування в строк документів, а також в односторонньому порядку збільшила вартість домоволодіння та в судовому засіданні підтвердила свою відмову щодо укладення договору купівлі-продажу з [PERSON] Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом роз'яснювались сторонам, представникам сторін положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю підлягають задоволенню. Також, виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання неукладеним договору купівлі-продажу будинку з вини продавця та стягнення авансу та штрафних санкції також підлягають задоволенню. Також, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу понесені сторонами судові витрати зі спліти судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved