Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

18 вересня 2020 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу укладеного між ними, а також стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання син [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що через погіршення взаємовідносин між сторонами шлюбні відносини припинились з 26.11.2018. Сторони мають суттєві розбіжності у характерах, у поглядах на шлюб та сім`ю, що унеможливлює збереження шлюбу між ними. Участі у вихованні та матеріальному забезпеченні спільного сина [PERSON] , який проживає разом з матір`ю, відповідач не здійснює, в зв`язку з чим позивач вважає необхідним здійснювати з нього стягнення аліментів у вищевказаному розмірі. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Просила залишити їй дошлюбне прізвище. Представник відповідача - адвокат Віннік В.М. подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права інших осіб, є безумовним, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, 27 липня 2016 року сторони [PERSON] та [PERSON] у Іванківському районному відділу ДРАЦС ГТУЮ у Київській області зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 липня 2016 року, актовий запис № 67 (а.с.8). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.2016 року (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно доводів позовної заяви, які відповідачем не заперечуються, спільне ведення господарства та підтримання шлюбних відносин між сторонами припинено з листопада 2018 року. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги один о одного, між ними розвинулись неприязні стосунки. Позивач в категоричній формі наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи збереження сім`ї неможливим. Дані про наявність між сторонами спору про поділ спільного майна подружжя у суду відсутні. Визнавши позов, відповідач погодився із розірванням шлюбу. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач виявила бажання змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved