Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

18.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Позивачка в порядку передбаченому ст.118 та ст.119 Земельного кодексу України в 2011 році звернулася із заявою до Татарбунарської районної державної адміністрації про виділення їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 06.07.2011 року, на підставі її звернення, Татарбунарська районна державна адміністрація прийняла розпорядження №264/А-2011 р. щодо виділення їй земельної ділянки площею 0,94 га для ведення особистого селянського господарства на території Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. На підставі розпорядження районної державної адміністрації, фізичною особою підприємцем [PERSON], відповідно до договору на виконання робіт із землеустрою від 04.11.2011 р № Г-ІІ-44, був підготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Після чого, він був направлений на погодження у відділ держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області. Однак останнім було прийнято рішення про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке міститься у відповідному висновку від 11.11.2013 року №186. Підставою відмови у погодженні землеустрою є той аргумент, що вказана земельна ділянка ніби то знаходиться у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Росія», при цьому розпорядження самої районної державної адміністрації землевпорядним органом не оскаржується та не вносяться пропозиції відносно його приведення до відповідності чинному законодавству та забезпечення її права на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Розпорядження районної державної адміністрації є чинним. Крім того, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сільськогосподарський виробничий кооператив «Росія» припинив свою діяльність, номер запису 15491170003000863 від 29.12.2008 року. Відмовляючи позивачці в погодженні проекту землеустрою, землевпорядна організація посилається на те, що земельна ділянка яка відводиться належить/знаходиться до колективної власності сільського господарського підприємства «Росія». Однак, цим же відділом Держземагентства у Татарбунарському районі раніше була видана довідка №3-551/2013 від 23.09.2013 року про те, що станом на 01.01.2013 року земельна ділянка орієнтовною площею 0,94 га розташованої на території Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка запланована для відведення у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, обліковується як «Землі запасу». Таким чином, один і той же орган земельних ресурсів, в порушення розпорядження районної державної адміністрації, по різному визначає земельну ділянку, спростовуючи свої ж аргументи у визначенні підстав відмови. Вказаній ділянці вже присвоєний кадастровий номер на імя позивачки відповідно до проекту землеустрою, що також засвідчує віднесення її до вільних та незатребуваних земель. Крім того, інформацію про те, що їй відмовлено в погодженні проекту землеустрою позивачка офіційно дізналася лише з листа фізичної особи підприємця [PERSON] від 12.05.2015 року, яка є виконавцем робіт із складання самого проекту, а тому позивачка була позбавлена права на вчасне та обєктивне інформування щодо долі проекту, а також можливості своєчасного звернення з даного питання до відповідних органів. За даних обставин виникла необхідність із зверненням до суду з даним позовом, в якому позивачка просить скасувати висновок головного управління Держземагенства про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.11.2013 року №186 та визнати за нею право власності на дану земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивачці відмовлено в погодженні проекту землеустрою на законних підставах, іншого порядку передачі земельної ділянки чинним Земельним Кодексом України та іншими законодавчими актами в сфері земельних відносин не передбачено і земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивачка до теперішнього часу перебуває у колективній власності, відповідно до державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Росія». Вирішення даного питання на користь [PERSON] можливе лише у випадку вилучення земельної ділянки із колективної власності та передачі її у державну чи комунальну власність, що на теперішній час не врегульовано земельним законодавством. Представник третьої особи Татарбунарської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вирішити справу відповідно до чинного законодавства. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, що розпорядженнями голови Татарбунарської РДА Одеської області від 06.07.2011 р. №264/А-2011 «Про надання дозволу на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств» [PERSON], був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель, розпорядження якими здійснює райдержадміністрація (землі сільськогосподарського призначення) на території Струмківської сільської ради загальною площею 0,94 га, в тому числі ріллі 0,94 га (а.с.5). 04.11.2011 року [PERSON] замовлено роботи по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у ФОП «[PERSON]М.», який 15.10.13 року виконано. 11.11.2013 року надано висновок №186 «Про не погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] в звязку з тим, що дана земельна ділянка відводиться за рахунок земель колишньої колективної власності, відповідно до державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» (а.с.56 ). З даним висновком позивачка ознайомлено, відповідно до листа ФОП [PERSON] 12.05.2015 року (а.с.57). Будь-яких даних, що дана земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі позивачкою суду не надано. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 статті 373 ЦК України зазначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст.118 ЗК України. Згідно п.1,2 ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Статтею 81 ЗК України передбачені підстави набуття права власності на земельну ділянку, в переліку яких відсутня така підстава як набуття права власності на підставі рішення суду. Таким чином, передання у власність земельних ділянок є виключною компетенцією органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, та не може здійснюватись судом. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку. В іншій частині позовних вимог ухвалою суду провадження закрито та роз'яснено позивачці її право на звернення з даними вимогами до адміністративного суду.

Outcome: dismissed