Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

17.12.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну порядку та способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначено, що з 17.12.2004 р. по 11.12.2015 р. позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка після розлучення батьків залишилися проживати з матір`ю. На сьогоднішній день, позивач [PERSON] зареєструвала другий шлюб, в якому змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 липня 2016 року, актовий запис № 174. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2007 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини сторін стягнуто аліменти у розмірі 300 гр. щомісячно, про що було видано Виконавчий лист № 2-1566 від 07.05.2007 року, який на даний час знаходиться на виконанні у Відділі ВДВС по Олександрівському району у проваджені державного виконавця - Яреха Павло Володимирович, ВП 4104989. (підтвердженням наданої інформації, слугує виписка із реєстру боржників). Посилаючись на те, що зазначених коштів на теперішній час не достатньо для забезпечення дитини належного та необхідного утримання, її потреби з віком зростають, відповідач має матеріальну можливість приймати участь в утриманні дитини в більшому розмірі, однак добровільно цього не робить. Конституцією України проголошено, що сім*я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов*язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров*я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначених норми матеріального права у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6- 1143цс 13, правовий висновок якого в силу ст. 263 ч.4 ЦПК України є обов`язковим для застосування у подібних правовідносинах. При визначені розміру аліментів, які підлягають зміні, суд враховує наявність для цього об`єктивних підстав, таких як негативні явища у економіці, що мають наслідком зубожіння населення та знецінення доходів, в тому числі зменшення купівельної спроможності позивача на суму 300 гривень придбати для дитини усе необхідне, відсутність з боку відповідача участі в матеріальному забезпеченні спільної з позивачкою дитини не тільки шляхом сплати аліментів, а в інший спосіб. Суми 300 гр. щомісячно, яка має сплачуватись відповідачем як аліменти на дитину, очевидно замало для задоволення її щоденно найнеобхідніших потреб, при тому що із збільшенням віку кожної дитини виникають нові потреби у навчанні, розвитку здібностей соціальних навиків тощо. За таких обставин, доцільним в інтересах дитини для забезпечення її матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у частці від доходу відповідача, що з урахуванням коштів від матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. Доказів про наявність у відповідача інших утриманців, стягнень по виконавчим листам, обмеженість у можливості отримувати доходи за станом здоров*я, сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням, позивач суду не надає, у зв`язку із відсутністю таких дій. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років:з 1 січня 2018 року визначено рівним 1860 грн.,з 1 липня 2018 року визначено рівним 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Ч. 3 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного просить суд змінити порядок та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2007 р. у розмірі 300 гривень щомісячно. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянки України, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 13.02.2019 року на 14 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду на 18.04.2019 року на 10 год. 30 хв. Позивач в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.12.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 499 (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.12.2015 року шлюб між подружжям розірвано (а.с. 11). У спільному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12), яка після розлучення батьків залишилися проживати з матір`ю. 15.07.2016 року позивач [PERSON] зареєструвала другий шлюб, в якому змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 липня 2016 року, актовий запис № 174. (а.с. 13). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2007 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини сторін стягнуто аліменти у розмірі 300 гр. щомісячно, про що було видано Виконавчий лист № 2-1566 від 07.05.2007 року, який на даний час знаходиться на виконанні у Відділі ВДВС по Олександрівському району у проваджені державного виконавця - Яреха Павло Володимирович, ВП 4104989 (а.с. 36). Відповідно до довідки Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя про розрахунок заборгованості від 01.04.2019 року сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на станом на 31.03.2019 року становить 47433, 14 грн. (а.с. 40-42). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров*я та матеріальне становище дитини; стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров*я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи той факт, що після присудження з відповідача аліментів на дитину він маючи регулярний дохід, не добросовісно сплачує аліменти а також має заборгованість зі сплати аліментів, дають судові підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та присудження з відповідача аліментів на дитину у частці від доходу, а саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд враховуючи, що відповідачем [PERSON] визнано позов в повному обсязі, приходить до висновку, що є підстави для застосування ст. 192 СК України, у зв`язку з чим необхідно змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2007 р. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 p. № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість, потребує спеціальної охорони і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У зв`язку з тим, що законодавством встановлений обов`язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням інтересів дитини суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечить належне утримання неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved