Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

18 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивувала свої вимоги тим, що вона є власницею будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області. У її будинку зареєстрований [PERSON] який є членом родини колишнього власника будинку. Зареєстрований відповідач по справі, який не є членом її сім`ї, за вказаною адресою не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. У зв`язку з викладеним, просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 листопада 2019 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 4582 (а.с.4-5). Вищевказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 листопада 2019 року за № 187954895 (а.с. 6). Відповідно до довідки від 18 листопада 2019 року виданої Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved