Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

18 листопада 2019 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останньої боргу за договором позики в сумі 5900 грн від 30.11.2016. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою про отримання коштів та зобов`язання відповідача їх повернути не пізніше 30 грудня 2016 року. У добровільному порядку відповідач кошти не повернула, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.11.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 12.12.2019, на виконання вимог ухвали судді від 20.11.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано виправлену позовну заяву. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.01.2020. 13.01.2020, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 29.01.2020. Сторони, які повідомлялися судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відповідач відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим за письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 листопада 2016 року [PERSON] надала у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 5900 грн, про що було складено розписку (а.с. 15). Як убачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язувалася повернути кошти до 30 грудня 2016 року, проте, як зазначила позивач, відповідач у встановлений строк кошти не повернула. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин та вимог закону, позов підлягає задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved