Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

19.04.2019 року представник Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Головного територіального управління юстиції у Львівській області безпідставно набуті кошти в сумі 129 583,35 гривень та судовий збір в розмірі 1943,75 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Відділ) перебували 4 виконавчі провадження з примусового виконання: - виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 547695,88 грн.; - виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 3012,00 грн.; - виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 379340,18 грн.; - виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 1820,00 грн. Вищезгадані виконавчі провадження входили до складу зведеного виконавчого провадження №41315181. В процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано й арештовано нерухоме майно боржника, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 362,6 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] та земельна ділянка для обслуговування магазину за тією ж адресою площею 0,0087 га. Згодом, вищевказане майно було реалізовано на прилюдних торгах. Кошти, що отримані від реалізації майна боржника перераховані на банківські рахунки ПАТ «Фідобанк» та АТ «Ощадбанк» як стягувачів у виконавчому провадженні, а виконавчі провадження закінчені на підставі п. 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV у зв`язку з фактичним виконанням рішення. Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, що діяв на момент перерахування коштів, розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику. Таким чином, залишок коштів від реалізації майна в сумі 129583,35 грн. перераховано на банківський рахунок відповідача, про що свідчить платіжне доручення від 19.09.2014 № 2446 (копія додається). 10.07.2015 Шевченківським районним судом м. Львова прийнято рішення у справі № 466/6052/14-ц за позовом [PERSON] до ПП «Нива ВШ», [PERSON] , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», [PERSON] про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права власності на майно, позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до ПП «Нива ВШ», [PERSON] , Реєстаційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГТЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального окружного Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», [PERSON] про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права спільної сумісної власності на майно, відмовлено за безпідставністю. 19.11.2015 Шевченківським районним судом м. Львова прийнято додаткове рішення у справі № 466/6052/14-ц за позовом [PERSON] до ПП «Нива ВШ», [PERSON] , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», [PERSON] про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права власності на майно, позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до ПП «Нива ВШ», [PERSON] , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГТЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального окружного Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», [PERSON] про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права спільної сумісної власності на майно, яким відмовлено за безпідставністю. Не погодившись вище згаданими рішеннями, відповідач [PERSON] та [PERSON] подали апеляційні скарги. 09.02.2016 Апеляційний суд Львівської області прийняв рішення, яким апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2015 та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2015. Прийнято нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсними прилюдні торги які відбулись 15.08.2014 з продажу лотів: 1) № 1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; № 2 - нежитлового приміщення; 2) № 1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; № 3 - нежитлових приміщень № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності [PERSON] від 15.08.2014 № 1414127-1; № 1414127-2; № 1414127-3; - визнано недійсними та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2406, видане 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.В., а саме земельної ділянки площею 0,0087 га за адресою [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва; - визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2408, виданого 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.В., а саме нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва; - визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2410, виданого 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 у справі № 466/6052/14-ц касаційні скарги [PERSON] , ПАТ «Державний ощадний банк України» та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 залишено без змін. У зв`язку із цим, переможець прилюдних торгів [PERSON] звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівської області про стягнення коштів за оплату вищевказаного майна. 13.10.2017 року Галицького районного суду м. Львова прийнято рішення у цивільній справі №461/4571/17, яким задоволено позов [PERSON] (переможця прилюдних торгів) до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 153 585 (один мільйон сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 00 копійок). 03.10.2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/4571/17 на підставі вищевказаного рішення суду. На виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 на підстави заяви [PERSON] , Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області забезпечено безспірне списання коштів у розмірі 1 153 585 грн. з рахунків Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що свідчать меморіальні ордери від 12.11.2018 № 1, № 2, № 3 (копії додаються). Нормативно - правовими підставами звернення позивача до Шевченківського районного суду м. Львова за захистом порушеного права та стягнення з відповідача суми боргу, є відповідно до положень статті 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Враховуючи те, що прилюдні торги, за наслідками яких були розподілені кошти визнані недійсними, а тому особи, що отримали кошти зобов`язані повернути їх як одержані без достатньої правової підстави. У зв`язку із цим, 30.11.2018 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області скеровувалась вимога до [PERSON] щодо повернення безпідставно набутих коштів у сумі 129 583,35 грн. Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, 07.12.2018 [PERSON] отримала вищевказану вимогу. Станом на 16.04.2019 (день подання позову), жодних коштів відповідачем не повернуто. Враховуючи вищевикладене, оскільки існує необхідність ефективного захисту порушених прав і законних інтересів держави, вимушені звернутися з позовом до суду. Представники позивача Роман Н.О. , Берегових В .С. , Курса О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в заяві обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача, адвокат Козій І.Ю. у судовому засіданні позов заперечили повністю, вказавши, що [PERSON] не є стороною правочину, а тому кошти не підлягають стягненню з неї в такому порядку, як звернулось ГТУЮ у Львівській області. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебували 4 виконавчі провадження з примусового виконання: - виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 547695,88 грн.; - виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 3012,00 грн.; - виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 379340,18 грн.; - виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 1820,00 грн. Вищезгадані виконавчі провадження входили до складу зведеного виконавчого провадження №41315181. В процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано й арештовано нерухоме майно боржника, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 362,6 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] та земельна ділянка для обслуговування магазину за тією ж адресою площею 0,0087 га. Згодом, вищевказане майно було реалізовано на прилюдних торгах. Кошти, які отримані від реалізації майна боржника перераховані на банківські рахунки ПАТ «Фідобанк» та АТ «Ощадбанк» як стягувачів у виконавчому провадженні, а виконавчі провадження закінчені на підставі п. 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV у зв`язку з фактичним виконанням рішення. Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, що діяв на момент перерахування коштів, розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику. Таким чином, залишок коштів від реалізації майна в сумі 129583,35 грн. перераховано на банківський рахунок відповідача [PERSON] , про що свідчить платіжне доручення від 19.09.2014 № 2446 (а.с.16). В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2015 року у справі №466/6052/14-ц, у задоволенні позову [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до ПП « Нива ВШ», [PERSON] , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції , Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області , Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області , Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни про визнання недійсними договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна № 1414127 від 25.02.2014 року ; договорів купівлі-продажу, які укладено в формі протоколів прилюдних торгів № 1414127-1 від 15.08.2014 року, N9 1414127-2 від 15.08.2014 року та № 1414127-3 від 15.08.2014 року; визнання недійсними та скасування актів державного виконавця Стасишин А.Р. від 22.08.14 року ,що видані за результатами прилюдних торгів по продажу земельної ділянки площею 87 м.кв., нежитлових будівель № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268, 0 м.кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнання недійсними та скасування свідоцтва від 29.08.2014 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів земельної ділянки кадастровий № 461010137500:01:001:0018 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, обслуговування магазину ; визнання недійсним та скасування свідоцтва від 29.08.2014 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів - нежитлового приміщення № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] ; визнання недійсним та скасувати свідоцтва від 29.08.2014 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів про придбання нежитлового приміщення № 21-30, 43- 50,61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] ; скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № 461010137500:01:001:0018 для будівництва та обслуговувань будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, обслуговування магазину; нежитлове приміщення № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] , нежитлове приміщення № 21-30, 43-50,61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] ; визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 15456549 від 29.08.2014 року (номер запису про право власності : 6831722); визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 15460892 від 29.08.2014 року (номер запису про право власності : 6833820); Визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 15459257 від 29.08.2014 року (номер запису про право власності : 6833076); визнання права спільної власності на майно : нежитлову будівлю № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв. яка знаходиться в [ADDRESS] та нежитлову будівлю № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268, 0 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відмовлено за безпідставністю (а.с. 17-21). Крім того, додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2015 року у справі №466/6052/14-ц, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПП «Нива ВШ», [PERSON] , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», [PERSON] про визнання недійсними та скасування прилюдних торгів, проведених 15.08.2014р. ПП «Нива ВШ» щодо продажу лотів №1 земельної ділянки пл. [ADDRESS] нежитлові приміщення №1-7 заг. площею 94,6 кв.м., №3 нежитлові приміщення №№21-30, 43-50, 61-65, заг. пл. 268 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з порушенням вимог закону - відмовлено за безпідставністю (а.с.22-23). Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 року вирішено апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги 15 серпня 2014 року з продажу лотів: №1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; №2 - нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; №3 - нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , а також протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності [PERSON] від 15 серпня 2014 року №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2406, видане 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме земельної ділянки площею 0,0087 га. за адресою: [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2408, виданого 29.08.2014року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м. за адресою [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2410 виданого 29.08.2014року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. У решті позовних вимог відмовлено (а.с.24-30). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 у справі № 466/6052/14-ц, касаційні скарги [PERSON] , ПАТ «Державний ощадний банк України» та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 року - залишено без змін (а.с.31-35). У зв`язку з вищенаведеними рішеннями, переможець прилюдних торгів [PERSON] звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівської області про стягнення коштів за оплату придбаного майна. 13.10.2017 року Галицьким районним судом м. Львова прийнято рішення у цивільній справі №461/4571/17, яким задоволено позов [PERSON] (переможця прилюдних торгів) до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 1 153 585,00 грн. (а.с.36-38). 03.10.2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/4571/17 на підставі вищевказаного рішення суду. Так, на виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 на підстави заяви [PERSON] , Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області забезпечено безспірне списання коштів у розмірі 1 153 585 грн. з рахунків Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що свідчать меморіальні ордери від 12.11.2018 № 1, № 2, № 3 (а.с.40-42). 30.11.2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області скеровувалась вимога до відповідача [PERSON] щодо повернення безпідставно набутих коштів у сумі 129583,35 грн. (а.с.43-44). Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с.45), 07.12.2018 року [PERSON] отримала вищевказану вимогу, проте станом на день ухвалення рішення жодних коштів відповідачем не повернуто. У відповідності до частини 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За приписами ч.ч.1,3 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що згідно статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того, у відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України, до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18). Крім того, загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, чч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Окрім того, з системного аналізу ст. 215, 216 ЦК України вбачається, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи вищевикладене, а також те, що прилюдні торги, за наслідками яких були розподілені кошти визнані судом недійсними, а тому відповідач [PERSON] , яка отримала кошти сумі 129 583,35 грн., зобов`язана повернути їх як одержані без достатньої правової підстави. Окрім того, згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України, саме позивач визначає спосіб захисту свого права, а відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, позивач на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами. Відповідно до пункту четвертого частини 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача, що відновити порушене їх право можливо тільки шляхом стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позову. Також, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених при зверненні з позовною заявою до суду. У зв`язку з наведеним, з [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) на користь Головного територіального управління юстиції у Львівській області (код ЄДРПОУ 34942940, рахунок № 37313007100544 в ДКСУ у м. Києві, МФО 820172) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1943 грн. 75 коп. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного територіального управління юстиції у Львівській області підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: approved