Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

18.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 вересня 2007 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від спільного життя мають синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Проте спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. У звязку з цим просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявилися, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач вказує, що підтримує позов, відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі. На примирення сторони не згодні (а.с. 15, 22). Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Вишнівська) [PERSON] зареєстрували шлюб 01 вересня 2007 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 28 (а.с. 4). Сторони мають синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що вбачається з копії паспорту позивача (а.с. 5). Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що шлюбне життя подружжя не склалося. Сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають з серпня 2017 року, спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сімї є недоцільним. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] (а.с. 22). У відповідності до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved