Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

19 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 2016 року по 2019 рік, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.07.2019року було розірвано. За час перебування у шлюбі в подружжя народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Більше року в позивача з відповідачем напружені стосунки, матеріальна допомога яка надходить від відповідача є незначною та надається нерегулярно, а тому цих коштів для утримання дитини недостатньо. Відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, але в змозі сплачувати аліменти оскільки займається фото- та відеозйомкою весіль та інших урочистих подій, у зв`язку з чим позивач просить визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.08.2019 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 19.09.2019 року. 26.09.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити, просить призначити до стягнення аліменти в розмірі 1200 гривень щомісячно. Посилається на те, що факти викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки після розірвання шлюбу з позивачем він продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча не брав у колишньої дружини розписок про надані кошти, однак, у відповідача збереглися квитанції за період часу з 05.07.2019 року по 25.09.2019 року про купівлю продуктів для дитини на суму 3890,51 гривень. Доводи позивача про те, що матеріальне забезпечення є недостатнім для утримання дитини не відповідає обставинам справи, а вимога про стягнення аліментів є надуманою та передчасною. На сьогоднішній день відповідач знаходиться у важкому матеріальному становищі, немає постійної роботи та заробітку, допомагає своїй непрацездатній матері яка хворіє на цукровий діабет та потребує допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськроайонного суду Закарпатської області від 16.07.2019 року, справа № 303/3841/19, було розірвано (а.с.4-6). Встановлено та підтверджується документально, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с.9, 10). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», який на період з 01 липня по 30 листопада 2019 року становить: для дитини віком від 6 років до 18 років - 2118 гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, яка не надала доказів наявності у відповідача високого доходу чи наявності в нього майна чи коштів, які б стверджували про його платоспроможність, позицію відповідача, який просив суд призначити аліменти в розмірі 1200 гривень, посилаючись на важке матеріальне становище. Відповідно до довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини, мати відповідача з 2017 року лікується з приводу «цукровий діабет середньої ступені ІІ типу», згідно переліку підпадає під інвалідність. Однак, доказів того, що мати відповідача у зв`язку з хворобою потребує постійного стороннього догляду та перебуває на утриманні відповідача судом не встановлено. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про важке матеріальне становище через те, що він є безробітним, оскільки доказів на підтвердження цього суду не надано (довідки з центру зайнятості і т.д.), а відповідач є молодим працездатним чоловіком, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, що є співмірним з мінімальним розміром встановленим законом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial