Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

19 жовтня 2016 року факультет військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі факультет військової підготовки НТУ «ХПІ», факультет) звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача витрати, повязані з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) на зазначеному факультеті. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 31.08.2016 року між Міністерством оборони України в особі начальника факультету та [PERSON] був укладений контракт на проходження військової служби (навчання) строком на 5 (пять) років, відповідно до умов якого відповідач зобовязався продовжувати проходження військової служби на посаді офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання. [PERSON] проходив навчання та військову службу на факультеті на посаді курсанта з 31.08.2016 року до 28.09.2016 року, після чого контракт був достроково розірваний через небажання відповідача продовжувати навчання, у звязку з чим останній був відрахований з числа курсантів. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ч. 10 ст. 25 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу», якою визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно з розрахунком, відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати, повязані з його утриманням на факультеті в розмірі 3513 грн. 39 коп. Вказану суму боргу а також судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача у судове засідання не зявився, згідно клопотання, надісланого до суду 28.09.2017 року (а.с.57), позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати за відсутності представника факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 642 від 25.10.2016 року (а.с.28), [PERSON] зареєстрований в [INFO], але не проживає. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, що підтверджується надісланими до суду повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.34 та а.с.54 - повістки повернулись до суду з поміткою «не проживає»). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки немає відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до нього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що Наказом начальника гвардійського факультету військової підготовки ім.Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (по навчальному курсу) №432 від 18.08.2016 року (а.с.9) [PERSON] зараховано на навчання на перший курс зазначеного факультету. 28 вересня 2016 року Міністерством оборони України в особі начальника факультету військової підготовки НТУ «ХПІ» [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі Контракт) (а.с.7-8). Відповідно до п.5 Контракту він укладений на час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу. Пунктом 2 Контракту передбачено, що керівник вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу зобовязується забезпечити курсантові [PERSON] необхідні умови, визначені наказами Міністра оборони України та Міністра освіти і науки України, статутом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу та іншими актами, а також фінансове і матеріальне забезпечення відповідно до законодавства. За змістом п.1 Контракту курсант [PERSON] взяв на себе зобовязання продовжувати подальше проходження військової служби на посаді офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання, а також відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Згідно з п. 9 Контракту про проходження військової служби (навчання) встановлено, що чинність Контракту припинено 28 вересня 2016 року у звязку небажанням відповідача продовжувати навчання. (а. с. 8). Як встановлено судом, відповідно до Наказу № 196 від 31.08.2016 року (а. с. 10), [PERSON] було зараховано в списки особового складу факультету на всі види забезпечення, зокрема, на продовольче забезпечення з вечері 31 серпня 2016 року. Відповідно до витягу з протоколу № 2 від 21.09.2016 року (а.с.19) засідання вченої ради гвардійського факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» вбачається, що вчена рада постановила рекомендувати начальнику факультету відрахувати курсанта 114 навчальної групи [PERSON] через небажання продовжувати навчання. Із витягу з Наказу №217 від 28.09.2016 року (а.с.11) слідує, що [PERSON] виключено із списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення, направлено на військовий облік до Татарбунарського РВК Одеської області та знято з продовольчого забезпечення зі сніданку 29 вересня 2016 року. Із копії рапорту [PERSON] від 28.09.2016 року вбачається, що він за час навчання був забезпечений всіма видами постачання, а витрати, повязані з навчанням зобовязався відшкодувати у судовому порядку (а.с.20). Із наданих позивачем довідок-розрахунків (а.с.12-14) вбачається, що нараховане грошове забезпечення курсанта 1 курсу [PERSON] у період навчання з 30.08.2016 року по 28.09.2016 року разом з витратами на харчування, проживання та утримання речового майна у період з 31.08.2016 року по 28.09.2016 року склала у загальному розмірі 3513 грн. 39 коп. На вказаних довідках міститься підпис відповідача про ознайомлення з цими розрахунками. Відповідно до ч. 10 ст. 25 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу» визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Разом з тим Постановою КМУ № 964 від 12 липня 2006 року затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» (далі Порядок), який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у віщому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у звязку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Так, пунктом 3 Порядку передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У пункті 4 цього Порядку визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. При цьому пунктом 7 Порядку передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У частині першій ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позову про відшкодування витрат, повязаних з утриманням на факультеті військової підготовки НТУ«ХПІ» відповідача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі як основані на законі, оскільки судом з достовірністю встановлено, що відповідач, який достроково розірвав контракт з позивачем через небажання продовжувати навчання, незважаючи на взятий на себе обов'язок з відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) на зазначеному факультеті, що передбачено п.1 Контракту, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум витрат, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, зобовязавшись відшкодувати збитки в судовому порядку, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3513 грн. 39 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с.1). За таких обставин, сплачений факультетом військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved