Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

19.03.2019 року до канцелярії суду надійшла вказана заява [PERSON] , в якій заявник просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] на день її смерті за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла бабуся заявника [PERSON] , що з огляду на похилий вік та стан здоров`я на день смерті проживала разом з онуком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та 05.02.2013 року склала на користь останнього заповіт. При цьому заявник здійснював за нею догляд, вони вели спільне господарство, тому він фактично прийняв спадщину після смерті бабусі. Однак при зверненні до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом вже після спливу шестимісячного строку заявником було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті бабусі [PERSON] При цьому заявник протягом шестимісячного строку не відмовився від спадщини, і дійсно доглядав за своєю бабусею, яка на день своєї смерті проживала разом з ним, проте оформити свої спадкові права нотаріально позбавлений можливості через те, що відсутній факт підтвердження прийняття спадщини, у зв`язку з чим заявник зараз вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання 02.05.2019 року з`явився заявник, який заявлені вимоги підтримав з наведених мотивів, просив задовольнити. Представники заінтересованих осіб та заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Золочівський селищний голова [PERSON] завчасно подав через канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника селищної ради, вирішення справи поклав на розсуд суду. [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заяви, відповідно до яких вони підтвердили той факт, що заявник [PERSON] дійсно проживав разом зі своєю бабусею [PERSON] на час її смерті [INFO] , також зазначили, що на спадкове майно після [PERSON] не претендують, та не заперечують проти встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини. Суд, вислухавши пояснення заявника та свідків [PERSON] і [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що 02 січня 1950 року Петрівською сільською радою Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 1, та 30.01.1950 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Крім того, у вказаній родині народилося, ще два сини [PERSON] та [PERSON] . [INFO] року у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що 26 липня 1977 року Золочівським відділом РАЦС Харківської області складено актовий запис № 133, та того ж дня видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] року у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що 30 січня 1990 року Золочівським відділом ЗАГСу Харківської області складено актовий запис № 16, та цього ж дня видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [PERSON] на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 18 лютого 2005 року № 122 є власницею земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 5,0682 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Золочівської селищної ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії [NUMBER] від 08.06.2005 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010569500091. 05 лютого 2013 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого: усі свої права та обов`язки, які їй належать на час скаладання заповіту, а також ті права та обов`язки, що можуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області Колпаковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1. [INFO] року у віці 89 років у селі Бугаї Другі Золочівського району Харківської області померла [PERSON] , про що 15 серпня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено актовий запис № 32 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . Чоловік спадкодавиці [PERSON] . [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] померли до відкриття спадщини, а саме: 05.02.2012 року, 27.09.2012 року та 14.05.2017 року відповідно. Відповідно до довідки депутата Золочівської селищної ради Цилюрика О.В. , засвідченої секретарем Зролочівської селищної ради Колодько О.С. 23.04.2019 року, [PERSON] проживав разом та вів спільне господарство з [PERSON] на день її смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] . Згідно належним чином завіреної копії спадкової справи № 75/2019, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.03.2019 року Золочівською державною нотаріальної конторою Харківської області, 27 лютого 2019 року заведена спадкова справа №75/2019, після померлої [INFO] року [PERSON] . 27.02.2019 року до нотаріальної контори за вх. №239 надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину від представника [PERSON] . [PERSON] Також матеріали спадкової справи містять нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 18.09.2018 року, відповідно до якої він зазначив, що спадщину після смерті матері [PERSON] не приймав та на неї не претендує, до суду за оскарженням спадщини звертатися не буде. Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Згідно довідки Золочівського селищного голови Канівець Л.В. від 24.01.2019 року № 02-19/630 наданої на запит державного нотаріуса, станом на 11 серпня 2017 року значилася зареєстрована за адресою: [ADDRESS] громадянка України [PERSON] , [INFO] . Разом з нею на день її смерті [INFO] у вказаному домоволодінні ніхто не був зареєстрований. Свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом нікому не видавалися. 27 лютого 2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козєєвої С.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої, [INFO] , через відсутність підтвердження факту прийняття спадщини. Допитана у судовому засіданні 02.05.2019 року в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою покійної [PERSON] Також вона зазначила, що внук покійної [PERSON] дійсно проживав разом з бабусею на час її смерті, вів з нею спільне господарство та доглядав стареньку за адресою [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні 02.05.2019 року в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона співмешканка дядьки заявника. При цьому вона підтвердила той факт, що заявник дійсно проживав та доглядав свою бабусю [PERSON] на час її смерті за місцем її реєстрації [ADDRESS] . При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявником доведено, що він дійсно проживав зі своєю бабусею [PERSON] на час її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично був зареєстрований за іншою адресою. Інших осіб, які заявляли б свої права на спадкове майно, судом не виявлено. Відтак, порушене право підлягає захисту у обраний заявником спосіб, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час його смерті.

Outcome: approved