Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

18.08.2021 р. представник заявника [PERSON] - [PERSON] звернулася до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», Бригіди Володимира Олександровича , третя особа Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, де просить, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6250, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 04.06.2021 р. щодо звернення стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», код ЄДРПОУ 37616221 коштів у сумі 61348,50 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 20.08.2021 р. матеріали позовної заяви залишено без руху та надано час для усунення недоліків такої. 26.08.2021 р. ухвалою суду у вказаній справі забезпечено позов та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66310794 від 29.07.2021 р., відкритому на підставі виконавчого напису № 6250, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 04.06.2021 р. щодо звернення стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», код ЄДРПОУ 37616221 коштів у сумі 61348,50 грн., в тому числі зупинення стягнення на підставі Постанови ВП №66310794 від 30.07.2021 р. «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», скерованої до виконання ТзОВ «Мебель-Сервіс» (адреса місцезнаходження - 80200, Львівська область, м. Радехів вул. Витківська,44, ЄДРПОУ - 25550470). 27.08.2021 р. представником позивача було подано в новій редакції позовну заяву за позовом [PERSON] до ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області - Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.08.2021 р. після повернення із службового закордонного відрядження [PERSON] стало відомо, що на адресу адміністрації ТзОВ «Мебель-Сервіс» надійшов лист від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 30.07.2021 р. № 3905 та Постанова ВП №66310794 від 30.07.2021 р. про звернення стягнення на заробітну плату на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. №6250, виданого 04.06.2021 р. щодо стягнення на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», код ЄДРПОУ 37616221 «простроченої заборгованості за сумою кредиту та по несплачених відсотках за користування кредитом і плат за вчинення виконавчого напису», загальною сумою 61 348, 50 грн. сума заборгованості, яку примусово стягують з Позивача за допомогою виконавчого провадження №66310794 є нереальною і не може мати належних доказів, оскільки позивач ніколи не був пов`язаний з Відповідачем грошовими зобов`язаннями, і не укладав жодних кредитних договорів, на підставі яких допустимий виконавчий напис нотаріуса як законний спосіб захисту цивільних прав в позасудовому порядку. Позивачу не відомо про борги, права вимоги на які перейшло до Відповідача, Позивач не підписував жодних договірних зобов`язань з Відповідачем. Відповідач не надсилав Позивачу жодної вимоги, копій підтверджуючих документів чи іншої інформації про можливу заборгованість Позивача перед Відповідачем та зобов`язання оплати. Позивач не укладав жодних нотаріально посвідчених договорів ні з ПАТ «Дельта Банк», ні з відповідачем, тому у третьої особи - нотаріуса не було правових підстав вчиняти нотаріальну дію у формі виконавчого напису по відношенню до Позивача. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Відповідно до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не передбачає можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на нотаріально не посвідченому кредитному договорі чи на договорі про відступлення права вимоги, а також тим, що виконавчий напис вчинений на окремому документі не скріпленому з документом, що підтверджує заборгованість, дії Третьої особи - Нотаріуса та Відповідача по відношенню до Позивача є незаконними, вчинені із грубим порушенням закону, тому оскаржуваний документ не підлягає виконанню. У тексті оскаржуваного документа зазначено, що Строк платежу за Кредитним договором №004-13053-080813 від 08.08.2013р. настав. Боржником допущено прострочення, але відсутні дані про конкретно встановлений день виникнення права вимоги у Відповідача, що свідчить про те, що Третьою особою - Нотаріусом не встановлено момент, з якого обчислюється допустимий строк вчинення такої нотаріальної дії як виконавчий напис. Також не зазначено доказів, які б підтверджували «прострочення платежів». Вказує на те, що виконавче провадження ВП № 66310794 відкрито та за постановою Третьої особи «Про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи» від 30.07.2021 р. фактично в примусовому порядку з Позивача стягується нереальний борг за документом, на якому не дозволяється вчиняти виконавчі написи нотаріуса - зокрема за договором про відступлення права вимоги, за виконавчим написом нотаріуса, вчиненого не на підставі нотаріально посвідченого договору; при тому, що нотаріус не переконався у безспірності заборгованості, не перевірив обгрунтованість суми боргу та не перевірив строки пред`явлення претензій до Позивача; за безпідставно нарахованими відсотками. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6250 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем - 04.06.2021 р. щодо звернення стягнення з [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» код ЄДРПОУ 37616221 коштів в сумі 61 348,50 грн. Стягнути з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», код ЄДРПОУ 37616221 (адреса: 03126 м. Київ, бульвар Вацлава Гавела,6) на користь [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ) -витрат на правову допомогу та судовий збір. 27.08.2021 р. ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.09.2021 р. судове засідання в протокольному порядку відкладено на 05.10.2021 р. 28.09.2021 р. на поштову адресу суду від третьої особи приватного нотаріуса Бригіди В. надійшло пояснення на позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В поясненнях вказує про те, що безспірність заборгованості боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, однак правове регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно з переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусами формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ « Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість». На підставі вищевказаного, вважає, що відсутні підстави для задоволення позивачем вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки ним не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав, внаслідок виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо посилання на те, що умови договору є несправедливими в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є безспірними та не обгрунтованими, оскільки не входять до предмету доказування у спорах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просить відмовити у задоволенні позову. 05.10.2021 р. в судовому засіданні протокольно оголошено перерву для витребування додаткових доказів до 21.10.2021 р. 18.10.2021 р. від представника позивача надійшли заперечення на пояснення третьої особи, зокрема крім іншого зазначено, що зазначений у виконавчому написі період за який приватний нотаріус пропонує стягувати заборгованість є спірним, оскільки строк кредитування мав би закінчитись 08.08.2016 р., то умовно допустимий строк виконавчого напису мав закінчитись 08.08.2019 р., позивач підтверджує відсутність укладеного з відповідачем чи з ПАТ «Дельта банк» будь-якого кредитного чи нотаріально посвідченого кредитного договору. 21.10.2021 р. ухвалою суду повторно витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. копії справи щодо вчинення нотаріальної дії по відношенню до позивача [PERSON] , а саме справу щодо вчинення виконавчого напису від 04.06.2021 р., зареєстрованого в реєстрі № 6250, в судовому засіданні оголошено перерву до 08.11.2021 р. В судові засідання 14.09.2021р., 05.10.2021р., 21.10.2021р., 08.11.2021 р. позивач не з`явився, його інтереси представляє [PERSON] , яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позовні заяві та в запереченнях на пояснення третьої особи, крім того просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 14 192 грн., зазначила, що підтверджуючі документи витрат, які понесені [PERSON] на суму 6784 грн в матеріалах справи є, проте інші витрати, які пов`язані з розглядом справи позивач очікує понести на користь представника, тому доказів оплати таких на даний час немає. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. В судові засідання 14.09.2021р., 05.10.2021р., 21.10.2021р., 08.11.2021 р., представник відповідача ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна»» не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та Трекінгу Укрпошти (а.с.104, 111, 123, 128, 186, 206 ). Судом 22.10.2021 р. було здійснено виклик представника ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна»» до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.186). Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судові засідання не з`явився, 26.10.2021 р. на поштову адресу суду надійшло повідомлення про слухання справи за його відсутності (а.с.201). Приватний виконавець Білецький І.М. в судові засідання 14.09.2021р., 05.10.2021р., 21.10.2021р., 08.11.2021 р., не з`явився, пояснень на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.103, 107, 176, 205). Судом 22.10.2021 р. було здійснено виклик приватного виконавця Білецького І.М. до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.189). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи у заочному порядку за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що згідно заяви представника ТзОВ «РООСВЕН ІНВЕСТ Україна» М.Л. Кашпур від 27.05.2021 р. такий звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на підставі договору про відступлення права вимоги № 40/К за кредитним договором від 27.04.2018 р. та стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 28.04.2018 р. по 17.04.2021 р. на суму 60 998,50 грн. (а.с.195). Відповідно до заяви № 004-13053-080813 від 08.08.2013 р. [PERSON] в ПАТ «Дельта Банк» надано споживчий кредит на придбання товарів на суму кредиту 33 769,45 грн., розмір процентної ставки 5,00 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,25 % в місяць, розмір комісії за надання кредиту 3,50 % від суми кредиту, строк кредиту 36 місяців ( а.с. 196-197, повтор 156-157). Згідно з виписки з рахунка [PERSON] непогашена заборгованість за кредитним договором № 004-13053-080813 від 08.08.2013 р. станом на 27.05.2021 р. складає 60 998, 50 грн. (а.с.198). На адресу [PERSON] було відправлено повідомлення від ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» про вчинення виконавчого напису (а.с.199). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем було винесено 04.06.2021 р. Виконавчий напис, яким пропонують звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором від 08.08.2013 р., укладеним між ПАТ «Дельта банк» право вимоги за яким перейшло 07.04.2018 р. до ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», заборгованості за кредитним договором №004-13053-08813 від 08.08.2013 р. загальною сумою - 61348,50 грн., відповідно до Виконавчого напису від 04.06.2021 р., зареєстрованого в реєстрі №6250 (а.с. 194 та повторно 8, 14, 36, 58, 92, 158). 08.07.2021 р. директор ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» М.Л. Кашпур звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа (а.с.15 та повторно 37, 60, 93) Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2021 р. приватним виконавцем Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 6250 від 04.06.2021 р., який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. (а.с. 20-21 та повторно а.с. 42-4362-63, 87-88). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.07.2021 р., ВП № 66310794 приватним виконавцем Білецьким І.М. вирішено звернути стягнення на доходи боржника - [PERSON] [INFO] , що отримує дохід у ТзОВ «Мебель-Сервіс» за адресою Львівська область, Радехівський район м. Радехів вул. Витківська, буд. 44. Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 67970, 99 грн., зокрема зобов`язано ТзОВ «Мебель-Сервіс» здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перерахувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо таких строк не встановлено - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення (а.с.22-23 та повторно 44-4564-65, 94-95). Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (пункти 33-35 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього Закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою (пункт 36 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду в указаній справі застосувала норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» разом з нормами частини другої цієї ж статті, яка встановлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом зазначеної постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, здійснюючи тлумачення частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Оскільки після внесення 11 липня 1995 року змін до статті 71 ЦК УРСР, а також після вступу у дію норми статті 257 ЦК України у 2004 році законом був встановлений інший строк (позовної) давності для захисту права за позовами юридичних осіб (строк був змінений з одного на три роки), Велика Палата Верховного Суду, застосувавши частину другу статті 88 Закону України «Про нотаріат», дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису у відносинах між юридичними особами також змінився на три роки. У справі № 3-239/2019(54444/19) Конституційний Суд України розглядав конституційну скаргу ТОВ «Укркава» щодо відповідності Конституції України (конституційності) саме положень частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат». У Рішенні від 01 липня 2020 року № 7-р(I)/2020 Конституційний Суд України визнав положення частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» такими, що відповідають Конституції України. При цьому Конституційний Суд України виходив з такого змісту частини першої статті 88 цього Закону: «Відповідно до частини першої статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин. Наведене дає підстави стверджувати, що передбачене оспорюваними положеннями Закону регулювання є реалізацією Верховною Радою України виключних повноважень визначати організацію і діяльність, у тому числі нотаріату, як це встановлено в пункті 14 частини першої статті 92 Конституції України. Конституційний Суд України вважає, що положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності». Отже, Конституційний Суд України розглянув питання конституційності саме частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат». При цьому, Конституційний Суд України не тлумачив частину другу статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статтю 257 ЦК України щодо прирівнювання строку вчинення виконавчого напису нотаріуса та строку позовної давності для звернення до суду, а також зміну такого строку для юридичних осіб з одного до трьох років. З наведеного вбачається, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування у відносинах між юридичними особами норм частин першої, другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» у системному зв`язку з нормою статті 257 ЦК України та висновок Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту саме частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» не суперечать один одному та не виключають один одного. Зміст частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статті 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог. Слід зауважити, що Законом України від 14 липня 2020 року № 775-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» законодавець вніс зміни до статті 88 Закону України «Про нотаріат», якими визначив єдиний строк у три роки, в межах якого вчиняється виконавчий напис, незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, чим усунув колізії у цій нормі. Норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Судом встановлено, що відповідно до заяви №004-13053-080813 від 08.08.2013 р. [PERSON] в ПАТ «ДельтаБанк» надано споживчий кредит на строк 36 місяців, про що [PERSON] , проставлено підпис та вказано персональні дані, інших доказів, які б вказували на відступлення права вимоги ПАТ «ДельтаБанк» на користь ТОВ «РОВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», як це вказано в повідомленні про вчинення виконавчого напису від 18.03.2021 р., про те, що таке відступлення мало місце 26.04.2018 р. в матеріалах справи відсутні (а.с.196-199). Спірний виконавчий напис №6250 було вчинено приватним нотаріусом Бригіда В.О. - 04.06.2021 р. (а.с.194). Отже, трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис, передбачений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» закінчився 08.08.2016 р. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис №6250 від 04.06.2021 р. приватний нотаріус Бригіда В.О. неправомірно видав такий, зокрема, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки заява №004-13053-080813 від 08.08.2013 р. не є нотаріально посвідченою, а інших нотаріально посвідчених договорів про зобов`язання [PERSON] за кредитними договорами до матеріалів справи не долучено. Крім того, така ж правова позиція відображена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 (ЄДРСРУ № 100428590) досліджувала питання щодо вирішення виключної правової проблеми у застосуванні норм, викладених у статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», де зроблено висновок, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 6250 від 04.06.2021 р., який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Бригіда В.О. таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Судом в порядку розгляду позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, встановлено, що заява №004-13053-080813 від 08.08.2021 р., не є нотаріально посвідченим кредитним договором, а в суді відсутні підстави для дослідження факту укладення споживчого кредиту між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , оскільки доведення таких обставин не є предметом позову в межах встановлених учасників судового провадження. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги від 12.08.2021 р., (а.с.179-181), доручення до договору про надання правової допомоги №12/08-1 ПД від 12.08.2021 р., попередні розрахунки судових витрат та уточнений розрахунок судових витрат від 13.10.2021 р. (а.с.99-160), квитанції про оплату послуг адвоката згідно договору від 12.08.2021 р. (а.с.27, 114, 115). При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Як видно із уточненого розрахунку судових витрат (а.с.160) представник позивача [PERSON] наводить розрахунок судових витрат на суму 14 192 грн, (зокрема за підготовку та подання позовної заяви, заяв, клопотань, заперечень, участі у чотирьох судових засіданнях та ознайомленням з матеріалами справи, поштові витрати та судовий збір), проте як видно із матеріалів справи відповідач поніс реальні витрати на правову допомогу на загальну суму 6784 грн. та 1362 грн - на сплату судового збору, про що надано платіжні доручення, інші витрати, про які заявляє представник, позивач тільки очікує понести, на користь представника позивача, про що представник не заперечила в судовому засіданні. Оскільки позивач згідно зі статтею 81 ЦПК України з урахуванням критеріїв реальності судових витрат на правову допомогу поніс їх в сумі 6784 грн, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. Крім того, суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», на користь [PERSON] 1362 грн судового збору (908 грн. за подачу до суду позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову). Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 26.08.2021 р. забезпечено позов у вказаній справі, де зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66310794 від 29.07.2021 р., відкритому на підставі виконавчого напису № 6250, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 04.06.2021 р. щодо звернення стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», код ЄДРПОУ 37616221 коштів у сумі 61348,50 грн, в тому числі зупинення стягнення на підставі Постанови ВП №66310794 від 30.07.2021 р. «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», скерованої до виконання ТзОВ «Мебель-Сервіс» (адреса місцезнаходження - 80200, Львівська область, м. Радехів вул. Витківська,44, ЄДРПОУ - 25550470). За наведено суд роз`яснює сторонам, що заходи забезпечення позову, згідно ухвали суду від 26.08.2021 р. продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved