Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

19.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, вказуючи на те, що 11.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR03110087, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 56045,90 грн. на строк до 10.07.2014 року. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язаний погашати отриманий кредит, згідно строків, встановлених договором, та щомісяця сплачувати банку за використання кредитом відсотки та комісію. Однак, незважаючи на вищевикладене, відповідач не виконує взяті зобов'язання по сплаті кредитних платежів та відсотків за користування кредитом. Заборгованість перед позивачем у відповідача станом на 18.02.2014 року складає 235793,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 46939,83 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом- 72044,44 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом -14030,96грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором- 102778,32грн. Просить стягнути з [PERSON] вищевказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання надав письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу без участі їх представника. Відповідач, згідно наданої письмової заяви, з позовом не згодний, пояснив в заяві, що повернув автомобіль банку 24.03.2010 року, про що додає копію акту, останню виплату здійснив в лютому 2010 року, а тому вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, просить відмовити в позові та справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтованим, але таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR03110087, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 56045,90 грн. на строк до 10.07.2014 року. Згідно з п.п. 1.1 договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами- щомісячними платежами у розмірах та у строки, передбачені графіком платежів. Відповідно до ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).Договір є обов»язковим для виконання сторонами ( ст.629 ЦК України).Договором є домовленість двох, або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов»язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов»язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Таке визначення розкриває сутність зобов»язання, як правового зв»язку між двома суб»єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов»язок вчинити певну дію (певні дії) чи утримуватись від її (їх) здійснення, іншій стороні зобов»язання надано право, що кореспондує обов»язку першої. Обов»язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов»язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов»язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст..611 ЦК України). Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання) (ст..610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення - невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов»язання» (ст..ст.530,631 ЦК України). Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов»язання боржником йдеться також в ч.1 ст.611, ч.2-4 ст.612, ч.1,2 ст.220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору ( графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору- до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов»язань ( п.9.3), так і строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов»язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов»язання з погашення кредиту, та сплати процентів за користування кредитом з березня 2010 року (останній -19.02.2010 року), у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду 19.03.2014 року, включивши до позовних вимог, як всю заборговану суму, так і майбутні платежі без урахування вартості вилученого позивачем автомобіля. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). Але відповідач [PERSON] після лютого 2010 року ніяких платежів не вносив. Згідно копії акту прийому автомобіля позичальника [PERSON], автомобіль ВАЗ 21114, який знаходився в заставі, переданий 24.03.2010 року представнику банку (копія акту в матеріалах справи). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов»язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов»язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред»явити вимогу про виконання зобов»язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст..ст.252-255 ЦК України. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору [PERSON] зобов»язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу- в даному випадку з 19.02.2010 року. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати (19.02.2010 року) або настання події, з якою пов»язано його початок. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у 3 роки. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). При цьому позивачем не надано, та в судовому засіданні не встановлено яких-небудь поважних причин пропущення строку позовної давності (ч.5 ст.267 ЦК України). Та згідно з ч.1 ст.258 ЦК України скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю спеціальна позовна давність, відповідно спірного договору не передбачена. В зв»язку з вищевказаним, суд вважає, що позивачем дійсно доведено невиконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором, але вимоги позивача не підлягають задоволенню, в зв»язку із спливом строку позовної давності без поважних причин пропуску цього строку.

Outcome: dismissed