Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

18 жовтня 2017 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дитини, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, тому просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, її представник адвокат [PERSON] надала суду письмову заяву в якій просила справу розглянути без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує повністю, прот и ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився: 15.11.2017р., та 12.12.2017р., про час та місце слухання справи був належно повідомлений в установленому законом порядку відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач, який є батьком[PERSON], [INFO] зобов'язаний його утримувати. Згідно глави 15 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч 2 ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільного сина у твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе стягнути їх саме у вказаний спосіб. Враховуючи особу відповідача, який є працездатною, молодою людиною, суд вважає за необхідне встановити аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно до зміни матеріального становища відповідача, при цьому, суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає чинному законодавству та інтересам дитини. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів на утримання дитини присуджується від дня пред'явлення позову, тобто, з 18.10.2017 року. В силу ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. та в порядку ст.367 ЦПК України, рішення, в частині стягнення аліментів, підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved