Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

17 березня 2020 року [PERSON] звернулась до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 листопада 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 325 було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через несумісність характерів та втрати поваги один до одного. Подружжя втратило один до одного почуття любові та інтересу, тому позивач вважає, що можливості зберегти сім`ю у них не має. З грудня 2019 року сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Спроб для примирення і збереження сім`ї не приймають. Вказуючи на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №325, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 08 травня 2012 року. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст.112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Тобто, подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась наданим правом та звернулася до суду з вказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги зазначене, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право на вибір прізвища належить до особистих немайнових прав подружжя. Воно дістає вияв у можливості вибору дружиною і чоловіком прізвища при укладенні шлюбу, його зміни у період шлюбу, вибору прізвища після розірвання шлюбу. Отже, право вибору прізвища після розірвання шлюбу має лише той з подружжя, хто змінив прізвище при укладенні шлюбу. На підставі наведеного, позивачу на її прохання після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved