Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

19.08.2020 р. ТОВ «Велетень» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 13987,18 грн., інфляційних втрат в сумі 27,97 грн., трьох відсотків річних в сумі 59,78 грн. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повного та вчасного повернення поворотної фінансової допомоги за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 18.10.2019 р. № 80 та від 21.04.2020 р. № 21, укладеними між ТОВ «Велетень» і [PERSON] 21.08.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 21.08.2020 р. на зареєстровану адресу відповідача була направлена ухвала про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов. 08.09.2020 р. відповідач отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. 18.10.2019 р. та 21.04.2020 р. між ТОВ «Велетень» і [PERSON] укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов яких, ТОВ «Велетень» зобов`язується надати [PERSON] поворотну фінансову допомогу в сумі 55000 грн. та 4500 грн., а останній зобов`язується повернути її шляхом утримання 50 % сум із щомісячної заробітної плати до повної виплати боргу. У разі припинення трудових відносин, [PERSON] зобов`язується повернути залишок боргу на протязі десяти днів. 05.06.2020 р. [PERSON] звільнений з роботи у ТОВ «Велетень». Згідно оборотно-сальдової відомості загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Велетень» за договорами про надання поворотної фінансової допомоги становить 13987,18 грн. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір поворотної фінансової допомоги за правовою природою є договором позики. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи слідує, що відповідач не повернув вчасно і у повному обсязі залишок боргу за договорами про надання поворотної фінансової допомоги, відтак з нього слід стягнути цю заборгованість в сумі 13987,18 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, періоди за який вони нараховані, суд визнає правомірним нарахування і стягнення з відповідача 27,97 грн. інфляційних втрат та 59,78 грн. трьох процентів річних. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. Витрати на правничу допомогу суд не стягує, оскільки позивач їх не підтвердив документально. У позові позивач заявив клопотання про нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних до моменту виконання рішення. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Отже, встановлення подальшого нарахування відсотків або пені є правом, а не обов`язком суду. Тому, враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а також те, що позивач не обґрунтував доцільності застосування цієї норми та не конкретизував правила (формулу) за якими орган, що здійснює примусове виконання рішення суду буде розраховувати відсотки, суд не вбачає підстав для встановлення подальших нарахувань відсотків до виконання рішення суду. На підставі викладеного та відповідно до статей 509, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved