Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

18 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з почату 2012 року він проживав із відповідачем однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим вони припинили відносини та проживають окремо. Після припинення сімейних відносин син проживав разом із відповідачем та він сплачував аліменти на його утримання. Починаючи з серпня 2019 року дитина проживає разом з ним, зареєстрований за адресою його проживання та перебуває на його утриманні. 27 жовтня 2019 року відповідач відмовилася від стягнення з нього аліментів на утримання сина, оскільки дитина перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що дитина навчається в гімназії «Інтелект» у місті Вишгороді і потребує витрат на придбання сезонного одягу та продуктів харчування. Відповідач життям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим не виконує батьківський обов`язок щодо утримання та забезпечення належного розвитку дитини, а тому, відповідач, яка є працездатною, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у вказаному ним розмірі. Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань, передбачених законодавством у добровільному порядку, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справа про стягнення аліментів є малозначною, вона розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, встановленому статтею 274 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 20 жовтня 2021 року. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, через канцелярію суду відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. У зв`язку із неявкою у судове засідання сторін у справі та з урахуванням клопотання відповідача, розгляд справи відкладено на 2 грудня 2021 року. 4 листопада 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, відповідач підтвердила викладені у позовні заяві обставини, при цьому зазначила, що планує виконувати свій обов`язок та забезпечувати сина всім необхідним, у межах її можливостей. Проти позову не заперечує та позовні вимоги визнає частково, а саме у частині стягнення з неї аліментів на утримання дитини, проте заперечує щодо стягнення з неї судових витрат, посилаючись на положення Закону України «Про судовий збір» та підстави звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовних заяв про стягнення аліментів. Вважає, що позивач витрат не поніс, а тому їх стягнення з неї є незаконним та необґрунтованим. Розгляд справи просить проводити без її участі. У судове засідання призначене на 2 грудня 2021 року з`явився позивач. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, при цьому, суд враховує поданий відповідачем відзив у якому вона просила проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Як убачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 січня 2013 року, [INFO] народився - [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , яка, зі слів позивача після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Крім цього у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає своє прізвище « [PERSON] ». Згідно копії довідки виконавчого комітету Вишгородської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 17 лютого 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15 жовтня 2019 року. Згідно довідки від 13 серпня 2021 року про реєстрацію місця проживання позивач з 4 серпня 2020 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де, зі слів позивача, також зареєстрований його син. Спільна з відповідачем дитина проживає разом із позивачем, відповідач проживає окремо, при цьому, як зазначає позивач, відповідач життям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Як зазначено у відзиві на позовну заяву, у відповідача лише у планах на майбутнє утримувати сина. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Частиною другою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статей 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 89-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також, частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з батьком, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , мати дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, та у зв`язку з тим, що відповідач визнала позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 18 серпня 2021 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з неї судових витрат, оскільки вони обґрунтовані без урахування положень статті 141 ЦПК України, якою передбачений порядок розподілу судових витрат.

Outcome: approved