Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

18.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач зазначив, що 10.02.2019 року [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику кошти у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень та зобов`язався повернути їх в повному обсязі до 01.09.2019 року. Факт отримання відповідачем позики підтверджується власноручно написаною письмовою розпискою від 10.02.2019 року. Проте, у встановлений в розписці строк [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав та суму позики до цього часу йому не повернув. На його неодноразові звернення до відповідача з проханням про повернення позики, останній кошти повертати відмовляється, що стало підставою його звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява в якій позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду повернулися відомості, що за зареєстрованою адресою не проживає. Відзив не подав. Тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи та приходить до висновку за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу позику в сумі 100000 (сто тисяч) гривень. [PERSON] зобов`язувався повернути 100000 (сто тисяч) гривень до 01.09.2019 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою останнього від 10.02.2019 року. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, заборговану суму у строк, встановлений договором, не повернув. За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно із статями 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цих Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача суми боргу. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх зобов`язань і які б були підставою для зменшення розміру заборгованості або звільнення від її сплати. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved