Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

19.07.2017 р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 15/1 по вул. Андрія Реути у м. Суми. Свої вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку № 15/1 по вул. Андрія Реути (колишня Крупська) у м. Суми. Зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Її син - [PERSON] з 1995 року перебував у шлюбі з [PERSON], на час перебування у якому вона, як власник будинку, зареєструвала відповідача та надала право вселитися в нього і користуватися як дружині сина. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2017 р. шлюб між її сином і відповідачем розірвано. Зазначає, що відповідач добровільно змінювати місце реєстрації відмовляється, хоча фактично у будинку не мешкає з серпня 2016 року, а мешкає [ADDRESS], у власній квартирі. У зв'язку з тим, що відповідач спільно з нею не проживала, спільним побутом пов'язана не була, після розірвання шлюбу з її сином вибула із зазначеного житлового будинку, має інше житло, у якому проживає, вона втрачає право користування належним їй житловим будинком. Просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №15/1 по вул. Андрія Реути (колишня - Крупської) в м. Суми. Стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. та витрати на оплату правової допомоги 800 грн. 10.11.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], Служба у справах дітей Сумської міської ради про вселення до житлового будинку. Зустрічний позов мотивовано тим, що з 04.11.1995 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2017 р. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що у будинку, розташованому за адресою: м. Суми вул. А. Реути (вул. Крупської), 15/1 вона зареєстрована з 04.03.2005 р., також у даному будинку зареєстрована і донька. Власником будинку є [PERSON], мати її колишнього чоловіка, яка в будинку не зареєстрована та не проживає, а проживає за адресою: [INFO]. Після розірвання шлюбу з [PERSON] в січні 2017 р. [PERSON] почала перешкоджати їй та її доньці проживати у будинку, замінила замки на вхідних дверях, не впускає їх в будинок, незважаючи на те, що в квартирі знаходиться все їхнє майно. Зазначає, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з метою усунути перешкоди в користуванні будинком на який вона має право, однак звернення результатів не мали. Вважає, що вона має право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Суми вул. Андрія Реути (вул. Крупської), 15/1, оскільки вона вселилась в будинок і зареєстрована в ньому як член сім'ї наймача з дозволу власника будинку [PERSON], про що вона вказує в позовній заяві, а тому набула рівного з її сином право користування будинком, оскільки при її вселенні між нею та сином власника і відповідачем не укладалась інша угода про порядок користування спірним будинком, зокрема строк її проживання не обмежувався та не обумовлювався наявністю шлюбу між нею та сином відповідача. Вказує, що перешкоджання відповідачем її проживанню у будинку є порушенням її прав на проживання. Крім того, у будинку зареєстрована її неповнолітня дитина - [PERSON], яка хоче проживати саме з нею, а позбавити права користування житловим приміщенням неповнолітню дитину власник може тільки за згодою органу опіки та піклування. Просила визнати за нею та донькою [PERSON], [INFO], право користування будинком, розташованим за адресою: м. Суми вул. А. Реути (вул. Крупської), 15/1 та вселити їх у будинок № 15/1 по вул. А.Реути (вул. Крупської) у м. Суми. Ухвалою суду від 18.08.2017 р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 10.11.2017 р. зустрічну позовну заяву обєднано в одне провадження з первісним позовом. 15.02.2018 р. представником [PERSON] [PERSON] надано відзив на зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с. 74). Згідно відзиву зустрічний позов вважают безпідставним. Зазначає, що відповідач [PERSON] у серпні 2016 року, самостійно залишила зареєстроване місце свого проживання, при цьому їх донька продовжувала постійно проживати разом з батьком до липня 2017 року. 03.07.2017 р. після залишення Апеляційним судом Сумської області в силі заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2017 р. про розірвання шлюбу, дитина, яка досягла 15 річного віку, самостійно прийняла рішення проживати разом з матір'ю. Жодних перешкод у користуванні житлом [PERSON] не чинила, а звернення позивача до поліції мають на меті лише створити штучне уявлення про наявність перешкод, жодних заходів реагування поліція до [PERSON] не вживала, обставини викладені в заявах [PERSON] підтвердження не знайшли. Вказує, що [PERSON] має у власності житло, де і повинна проживати. Крім того, [PERSON] створює загрозу у настанні більш несприятливих наслідків для [PERSON], оскільки має невиконані боргові зобов'язання перед кредитними установами і на її адресу постійно надходять листи від кредитних установ, наступним наслідком має бути вихід державного виконавця з метою опису майна [PERSON] за місцем її реєстрації, до складу якого може бути включено і майно [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримали вказували, що відповідач не проживала спільно з позивачем, не була повязана спільним побутом, після розірвання шлюбу вибула з належного їй житлового приміщення, має інше житло, втратила право користування. Зустрічний позов не визнала. Зазначила, що є власником будинку, за її згодою поселили відповідача як дружину її сина. Відповідач проживала у будинку до серпня 2016 року. Їй зателефонував син і повідомив, що дружини не має три дні, вона забрала речі і пішла. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Зазначила, що позивач у 1995 році їй повідомила, що вона разом з чоловіком будуть жити у спірному будинку. У серпні 2016 р. залишила будинок після скандалу була побита чоловіком. У лютому 2017 року у будинку відключили світло, газ, своїми ключами не могла відкрити хвіртку. Вона разом з дочкою не може мешкати у будинку, неодноразово зверталася до поліції. За договором оренди з 08.07.2017 р. винаймає житло квартиру за адресою: м. Суми, вул. СКД 18/11. З липня 2017 року у будинку не проживає, оскільки свекор погрожував її придушити, не віддають її речі, все нажите під час шлюбу майно залишилося у будинку. Вона 22 роки прожила у спірному будинку, будувала його, тому має проживати у ньому. У матері їй проживати ніде. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради [PERSON] у судовому засіданні 15.02.2018 р. зазначила, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду, оскільки первісний та зустрічний позов не стосуються прав неповнолітньої [PERSON] Згідно листа від 23.02.2018 р. (а.с. 90) Служба у справах дітей Сумської міської ради вказує, що участь органу опіки та піклування при розвязанні спору щодо виселення/вселення повнолітньої особи не є обовязковою. Просили розглядати справу без участі їх представника згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини. Заслухавши вступне слово сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] є власником 65/100 частини житлового будинку № 15 по вул. Крупській ([PERSON]) в м. Суми та земельної ділянки, на якій він розташований, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 02.07.2012 р. виконавчим комітетом Сумської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 317 від 19.06.2012 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав ті їх обтяжень та Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 4, 5 - 6, 12 - 13). У будинку № 15/1 по вул. Андрія Реути в м. Суми зареєстровані: невістка [PERSON], [INFO]; онучка [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; власник [PERSON] - не зареєстрована, що підтверджується Довідкою Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради № 4097 від 07.07.2017 р. (а.с. 11). 04.11.1995 р. між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2017 р. розірвано (а.с. 7, 8). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03.07.2017 р. заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2017 р. залишено без змін (а.с. 9 - 10). Відповідач [PERSON] є власником 1/3 квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 14). У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що на даний час є єдиним власником квартири. Відповідно до\~ч.ч.\~2\~-\~4\~ст.\~12\~та ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 02.12.2017 р. [PERSON] та [PERSON] складено [PERSON], відповідно до якого [PERSON] за місцем реєстрації по вул. Реути 15/1 в м. Суми фактично не мешкає з серпня 2016 р., який 04.12.2017 р. засвідчений головою квартального комітету кварталу № 50 Шиян В.В. (а.с. 75). Свідок [PERSON] суду пояснив, що мешкає по сусідству з спірним будинком. Відповідач проживала років 15 у будинку, однак останні півтора роки її не бачить. Його вікна виходять на вікна спірного будинку і на даний час світло відсутнє. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1969 року знайомий з позивачем. Відповідача у будинку не бачив влітку 2017 року коли був там перед виїздом на рибалку. У дворі не стало автомобіля [PERSON]. Йому сказали, що син позивача поїхав в Англію, а його дружина не проживає у будинку. Була відсутня [PERSON] на дні народження у серпні 2016 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що до нього як дільничного інспектора поліції зверталася [PERSON], яка не могла потрапити до будинку влітку 2017 року. При ньому вона своїм ключом не змогла відчинити хвіртку. Чоловік був в Англії. Свідок [PERSON] жодних обставин, які мають значення для справи не повідомив. За клопотанням відповідача [PERSON] допитано в якості свідка третю особу - неповнолітню [PERSON], яка суду пояснила, що разом з батьками проживала у спірному будинку № 15/1 по вул. Андрія Реути у м. Суми. Батьки посварилися і мама стала мешкати окремо. У 2017 році вона проживала у бабушки, потім переїхали на вул. СКД 18/11, де проживає її мати [PERSON] Вона до будинку може потрапити, а її мати ні, оскільки в кінці зими - на початку весни 2017 року разом з мамою прийшли до будинку, вона стала готувати їжу, а батько вимикав світло, воду, газ, вони сварилися. В липні 2017 року вона разом з батьком їздили до Англії і коли батько її проводжав на літак повідомив, щоб вона звязалася з бабою - [PERSON], щоб потрапити до будинку, оскільки змінено пароль сигналізації. У Києві її зустрічала баба приїхали до м. Суми їх зустріла мама і відвезла на [ADDRESS]. Вона у спірному будинку буває кожну суботу і неділю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає у будинку 15 по вул. Андрія Реути у м. Суми. Приблизно рік тому перестала бачити [PERSON] за місцем проживання. Відповідач мешкала у будинку у період з 1996 р. по 2015 рік, а коли перестала точно повідомити суду не змогла. Зазвичай вони бачились лише на городі, чи при виїзді на автомобілі з двору. Приблизно у літку 2017 р. відповідач разом з інспектором поліції просили у неї номер зателефонувати її рідній тітці [PERSON], оскільки не могли зайти у хвіртку. З досліджених у судовому засіданні за клопотанням відповідача матеріалів зареєстрованих у ЖЄО Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області за зверненнями [PERSON] вбачається наступне. 16.08.2017 р. [PERSON] зверталася до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з заявою у якій вказувала, що у будинку по вул. А. Реути 15/1 у м. Суми змінено замки на вхідних дверях, хоча тривають судові справи по розподілу майна з чоловіком. Вона не може потрапити до будинку. У своїх поясненнях [PERSON] зазначила, що [PERSON] на контакт з нею не іде, у її присутності потрапляти до будинку не хоче, з серпня 2017 р. у спірному будинку не проживає (матеріали ЖЄО № 42383 від 17.08.2017 р.). 13.09.2017 р. [PERSON] зверталася до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з заявою у якій вказувала, що свекор [PERSON] та свекруха [PERSON] не віддають речі, частина речей зникла будинку. У своїх поясненнях зазначила, що між нею та чоловіком проходять судові слухання з приводу розподілу майна подружжя, але її колишній свекор та свекруха втручаються у їхні сімейні справи, змінили замки в будинку, де вони з чоловіком мешкали близько 22 років, а речей, які підлягають розподілу на її користь немає (матеріали ЖЄО № 47254 від 13.09.2017 р.). 16.10.2017 р. [PERSON] зверталася до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з заявою у якій вказувала, що за адресою: м. Суми, вул. А.Реути, 15/1 зникло майно, яке було набуте під час перебування у шлюбі з [PERSON] У своїх поясненнях зазначила, що у спірному будинку проживає її колишній чоловік зі своїми батьками. Вона прийшла додому до родини її колишнього чоловіка, щоб забрати речі, але його батьки не повертають речі, у звязку з перебуванням сина за межами України (матеріали ЖЄО № 53055 від 16.10.2017 р.). Проаналізувавши зазначені матеріали слід дійти висновку, що відповідач звертаючись з заявами до поліції вказувала на наявність спору з приводу поділу майна подружжя, та відсутність доступу до речей, і зазначені звернення мали місце після розірвання шлюбу з [PERSON], проте матеріали не містять доказів створення позивачем відповідачу [PERSON] перешкод у користування будинком у період перебування її у шлюбі. З цивільної справи № 592/7115/16-ц, провадження № 2/592/105/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, дослідженої судом, вбачається, що 01.08.2016 р. син позивача [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] і місцем проживання останньої у позові вказав: м. Суми, вул. Андрія Реути, 15/1. У своїх заявах на адресу суду від 25.11.2016 р. [PERSON] місцем проживання зазначала адресу: [ADDRESS]. У подальшому, [PERSON] та її представники [PERSON] у заявах про перегляд заочного рішення, на ознайомлення з матеріалами справи, апеляційній скарзі та доповненнях, які подавалися з 14.02.2017 р. місцем проживання вказували адресу: [ADDRESS]. Доводи [PERSON] про те, що вона вказувала адресу [ADDRESS], а проживала у спірному будинку на увагу не заслуговують, оскільки у заявах на ознайомлення з матеріалами справи її представник за довіреністю (у довіреності зазначена адреса місця реєстрації) зазначав саме її місце фактичного проживання. Зазначені обставини свідчать, що [PERSON] станом на 25.11.2016 р. у спірному будинку не проживала, почала звертатися до поліції лише після розірвання шлюбу та подачі позову до суду власником будинку про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов про поділ майна подружжя на час ухвалення даного рішення ні [PERSON], ні її колишнім чоловіком [PERSON] до суду не подано. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України по справам № 6-709цс16 від 16.11.2016 р., № 6-2931цс16 від 15.05.2017 р. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 65/100 частки спірного житлового будинку № 15 по вулиці Андрія Реути (Крупської) у м. Суми, у якому не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO]; її син [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] по 03.07.2017 р., у звязку із чим остання була вселена до належного позивачу спірного житлового будинку і власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. У спірному будинку відповідач зареєстрована з 04.03.2005 р., станом на 25.11.2016 р., тобто до припинення шлюбу з сином позивача у будинку не проживала. Відповідач спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була повязана; до розірвання шлюбу з сином позивача вибула із зазначеного житлового будинку, є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], за договором оренди проживає за адресою: [INFO]. За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача [PERSON] на користування чужим майном - спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна [PERSON] відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. При цьому Верховний Суд України по справі № 6-2931цс16 від 15.05.2017 р. дійшов висновку, що з огляду на сутність установлених правовідносин на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України. Також позивач як доказ надала конверти, які надходять за адресою: м. Суми, вул. Андрія Реути (Крупської), 15/1 від кредитних установ на імя відповідача [PERSON] (а.с. 76 - 78) і посилається на те, що відповідач [PERSON] створює загрозу у настанні для неї несприятливих наслідків, які можуть полягати у виході державного виконавця з метою опису майна [PERSON] за місцем її реєстрації, до складу якого може бути включено і майно [PERSON] Однак, зазначені доводи суд вважає необгрунтованими, оскільки обставини щодо наявності виконавчих проваджень не підтверджені та не можуть бути підставою для припинення права користування житлом. Відповідач [PERSON] вказувала на створення їй перешкод позивачем [PERSON] у користуванні спірним будинком, проте зазначені обставини належними, допустимими й достовірними доказами не підтверджені, зокрема звернення до поліції мали місце після розірвання шлюбу з сином позивача та подачі даного позову до суду. З огляду\~на встановлені\~факти та\~надані суду\~докази,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] слід задовольнити - визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком 15/1 по вулиці Андрія Реути (колишня Крупської) у м. Суми. Судовим розглядом також встановлено, що неповнолітня [PERSON] зазначена третьою особою за зустрічним позовом і за якою [PERSON] просить визнати право користування спірним будинком, будь-яких перешкод щодо користування будинком не має, оскільки користується ним разом зі своїм батьком, що підтвердила будучи допитаною у якості свідка. Щодо доводів відповідача про бажання неповнолітньої доньки сторін проживати разом з матірю у спірному будинку, суд зазначає наступне. Третя особа [PERSON] досягла 17 років проживає як з матірю відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], так і за місцем проживання батька у спірному будинку. Частиною 2 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Бажання неповнолітньої дитини проживати разом з матірю у будинку, який належить на праві власності не члену сімї відповідача не є безумовною підставою для вселення у спірне житло. Оскільки суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування чужим майном будинком по вул. Андрія Реути, 15/1 у м. Суми підлягає припиненню на вимогу власника цього майна [PERSON] відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, відсутні підстави для визнання за нею права користування вказаним будинком на підставі ст. 161 ЖК України. За наведених підстав зустрічний позов про визнання права користування житловим будинком та вселення є необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд виходить з наступного. При зверненні до суду з первісним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 640 грн.(а.с. 2). 18.07.2017 р. [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] склали [PERSON] № 1 про надання юридичних послуг, згідно якого виконавець надав замовнику юридичні послуги з підготовки позовної заяви, вартістю 800,00 грн. (а.с. 23), надано квитанцію на підтвердження сплати 19.07.2017 р. позивачем цих послуг (а.с. 18). 06.11.2017 р. позивач [PERSON] уклала договір про надання адвокатом правової допомоги, відповідно до якого розмір гонорару адвоката становить 800,00 грн. за годину надання правової допомоги, надано розрахунок витрат часу адвоката, квитанції на підтвердження сплати послуг у розмірі 800 грн. 13.11.2017 р. та 3200 грн. 18.11.2017 р. (а.с. 100). При зверненні до суду з зустрічним позовом відповідач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 44). Однією з\~основних засад\~(принципу)\~цивільного судочинства\~є:\~відшкодування судових\~витрат сторони,\~на користь\~якої ухвалене\~судове рішення\~(п.\~12\~ч.\~3\~ст.\~2\~ЦПК України). До витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судові витрати, повязані з розглядом справи понесені [PERSON] 640 грн. 00 коп. витрати по сплаті судового збору та 4800 грн. 00 коп. (800+800+3200) витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved