Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

18 листопада 2013 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17688,99 гривень та судовий судові витрати, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.03.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладений між сторонами договір є договором приєднання, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Крім того, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених вищевказаним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Відповідач підтвердив свою згоду з правилами та умовами договору своїм підписом у заяві. ПАТ «Приватбанк» свої зобов'язання за вказаним договором виконав належним чином, а відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 31.10.2013 має перед банком заборгованість у розмірі 17688,99грн. Проте відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов'язань перед банком, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача Сап`ян Р.О., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, також в підтвердження позову надав суду виписку по кредитній карті [PERSON], яку долучено до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вказала, що ніякого договору вона не підписувала, грошових коштів від банку не отримувала. Крім того надала свої письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що згідно з наданого банком розрахунку заборгованості, останній дізнався про порушення своїх прав 26.02.2008, у зв'язку з чим відповідно до ст. 261 ЦПК України строк позовної давності сплинув. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Позивач посилається на те, що 30.03.2007 між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 634 ЦК України вказаний договір є договором приєднання, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, позивачем в підтвердження позову надано копія зави від 30.03.2007, вказана заява має вид бланку який є незаповненим, тобто не містять жодної інформації про заявника. Зі зворотного боку заяви від 30.03.2007 міститься інформація щодо кредитної карти,а саме: тип картки, валюта кредиту, тип кредитного ліміту, сума кредитного ліміту у розмірі 5000,00грн, процентна ставка, а також розмір комісії за кредитне обслуговування та порядок погашення заборгованості. Відповідно до відміток банку в день укладання зави було відкрито картковий рахунок № [NUMBER]. Заява підписана, проте особу яка підписала заяву не ідентифіковано. Банк у цій самій заяві ідентифікував клієнта за рахунком № [NUMBER], як [PERSON], проте вказана інформація нічим не підтвердженна, доказів того, що заява від 30.03.2007 підписана саме [PERSON] суду не надано. Карта № [NUMBER] ніякого відношення до даного спору не має. Таким чином, суд вважає не доведеним, що кредитний договір № б/н від 30.03.2007 було укладено Банком саме з [PERSON], у зв'язку з чим не має підстав для стягнення з останньої заборгованості по кредитній карті № [NUMBER]. У зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, такими,що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а отже задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.03.2007 наданого позивачем вбачається, що позивач про порушення своїх прав дізнався ще у 2008 році, з даним позовом позивач звернувся до суду 18.11.2013, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України у три роки. З заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався. На чому наголошувала відповідач у своїх письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. Таким чином позивачем пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed