Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

18 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного з [PERSON] 07.09.2006 року, та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось через постійні сварки, різні погляди на життя. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2013 року, на даний час сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть - це призвело до того, що надалі сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Також позивач вказує, що відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги добровільно не надає. Окрім викладеного, позивач просить суд стягнути 3 000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2006 року, від якого у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON] Дитина знаходяться на утриманні позивачки - його матері, а відповідач - батько дитини, в добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст. 180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 даного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може зазначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому в силу ст.ст. 180-184, 191 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], які суд визначає у розмірі 516 грн. щомісячно (що є половиною законодавчо встановленого прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років станом на день винесення рішення суду), починаючи з 18.02.2014 року (дня подачі позову) і до повноліття дитини. Також підлягає задоволенню вимога про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки судом встановлено, що на даний час шлюб існує формально, сторони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Шлюбні стосунки припинені і не можуть бути відновлені. Взаємні спроби примиритись успіху не мали. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Сім'я розпалася і не може бути відновлена. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн, то суд відмовляє у стягненні вказаних коштів з відповідача на підставі наступного. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій. Підтвердженням надання такої допомоги є укладення відповідного договору про надання такої допомоги, відповідний розрахунок витрат часу, витраченого юристом на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Однак, позивачем не додано договору про надання правової допомоги, розрахунку витрат часу, витраченого юристом на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, квитанції про оплату витрат на правову допомогу. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial