Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики у формі розписки (надалі - Договір позики). Згідно вказаного Договору позики позивач надав відповідачу для особистих потреб грошову позику у розмірі 200 000 грн. 00 коп. Також факт передачі грошей за вказаним Договором позики підтверджується розпискою відповідача від 04 серпня 2015 року про отримання останнім грошових коштів. При цьому Договором позики передбачено, що відповідач зобов'язався повернути позивачу отримані грошові кошти у строк до 01 листопада 2015 року. Проте, свої зобов'язання за Договором позики відповідач виконала лише частково, а саме 25 вересня 2015 року повернула позивачу частину боргу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. При цьому з настанням строку виконання зобов'язання позивач звернувся до відповідача з проханням-вимогою про повернення решти суми боргу, однак остання відповіла, що в неї відсутні кошти для погашення заборгованості. На підставі зазначеного та зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку грошові кошти повертати не збирається, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики у розмірі 195 000 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 04 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 200 000 грн. 00 коп., а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму позики у строк до 01 листопада 2015 року, про що свідчить розписка відповідача (а.с. 9). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, виходячи зі змісту вказаних положень закону, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено в судовому засіданні, 25 вересня 2015 року відповідач повернув позивачу частину боргу у розмірі 5 000 грн. 00 коп., про що свідчить розписка відповідача (а.с.9). Проте, відповідач свої зобов'язання за Договором позики виконав лише частково, оскільки у встановлений в Договорі позики строк та по теперішній час грошових коштів у повному обсязі на суму 195 000 грн. 00 коп. позивачу не повернув. На підставі зазначеного та оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання за Договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 195 000 грн. 00 коп. є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 950 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved