Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

18.02.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON],[INFO]. такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS], у зв'язку з чим зняти її з реєстраційного обліку за даним місцем проживання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що квартира [ADDRESS] була надана на підставі ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 27.06.1964 року № 5750/1002 [PERSON], а в подальшому особовий рахунок по квартирі було переведено на [PERSON] на підставі Витягу з рішення виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Києва №327 від 13.08.1996 року. Зазначає, що у спірній квартирі крім неї значаться зареєстрованими: [PERSON] (колишній чоловік позивача) та [PERSON], [INFO] (онука позивача). Позивач посилається, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад строк встановлений ст.71 ЖК України без поважних причин, своїх речей там не зберігає. Зазначає, що у зв'язку з реєстрацією [PERSON] у спірному житловому приміщенні на неї нараховуються комунальні платежі, які позивачу доводиться сплачувати, а мати дитини, тобто [PERSON] відмовляється нести витрати по утриманню даної квартири. Позивач вважає, що відповідач в силу ст. 71 ЖК України втратила право користування спірним житловим приміщенням. Не погоджуючись з первинним позовом, 21.04.2015 року відповідач [PERSON], яка діє також в інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила: - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. - вселити [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON], [INFO]. у двокімнатну квартиру загальною площею 43, 37 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом надання комплекту ключів від квартири. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що з 2009 року вона разом з [PERSON], з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після народження спільної дитини - [PERSON], дитина була зареєстрована у вищезазначеній квартирі та проживала в ній. Посилається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] та [PERSON] ще протягом декількох місяців продовжували проживати у спірній квартирі, проте згодом [PERSON] почала чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та створювати умови, які унеможливили сумісне проживання. На початку 2014 року [PERSON] та її співмешканець силоміць виставили [PERSON] з малолітньою дитиною на вулицю та погрожували фізичною розправою, в разі спроби проживання у спірному житловому приміщенні. Зазначає, що протягом останнього року намагалася здійснювати своє право та право дитини на користування спірним житловим приміщенням, проте [PERSON] чинить перешкоди не допускаючи до квартири, ключів від спірної квартири, відповідач не має. В зв'язку з вищевикладеним просила зустрічний позов задовольнити. Ухвалою суду від 21.04.2015 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первинним. В судовому засіданні позивач та її представник первинний позов підтримали та просили суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представники відповідачів в судовому засіданні просили зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первинного позову, відмовити. Третя особа- Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва в судове засіданні свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, подало до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, зазначивши, що не заперечує проти винесення рішення відповідно до норм чинного законодавства. Третя особа- Відділ опіки та піклування Солом'янської районної державної адміністрації в судове засіданні свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, зазначивши, що проти задоволення позову [PERSON] заперечує, а зустрічний позов [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] підтримує та просить його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана на підставі ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 27.06.1964 року № 5750/1002 [PERSON] на родину із трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.5) Відповідно до витягу з рішення Виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Києва № 327 від 13.08.1996 року, особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] було переоформлено на [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки Форми № 3 від 06.02.2015 року вбачається, що квартира [ADDRESS] неприватизована, у даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Встановлено, що фактично у спірній квартирі проживає позивач [PERSON] та її співмешканець. Реєстрація місця проживання неповнолітньої [PERSON] була здійснена за місцем проживання батька дитини -[PERSON] [PERSON] помер [INFO] ( а.с.9). Також з матеріалів справи вбачається, що батьки неповнолітньої [PERSON], тобто [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. В судовому засіданні встановлено та проти цієї обставини не заперечували сторони, що до смерті [PERSON], тобто сина позивача, неповнолітня [PERSON] та її законний представник [PERSON] проживали у спірній квартирі. При цьому, згідно довідки Форми № 3 від 16.03.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 63). В обґрунтування своїх вимог, позивач за первісним позовом стверджувала, що її онука хоч і зареєстрована у спірній квартирі, проте з 2012 року в ній не проживає без поважних причин, а тому в силу ст. 71 ЖК України втратила право користування даним житловим приміщенням. Суд не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Також, Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із відповідними змінами) роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. В п. 10 вказаної Постанови звернуто увагу на те, що у справах у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на житлову площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. В судовому засіданні представники відповідача не заперечували факту не проживання у спірній квартирі дитини, однак зазначали, що таке не проживання зумовлено поважними причинами, оскільки [PERSON] чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, вільного доступу до квартири [PERSON], як законному представнику малолітньої [PERSON] не надає. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (мати [PERSON] та бабуся [PERSON]) та [PERSON] (знайома [PERSON]) підтвердили, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], а саме, в квартиру останніх не пускає, комплект ключів не надає. В судовому засіданні позивач не заперечувала того факту, що [PERSON] та її малолітня дитина не мають вільного доступу до спірної квартири посилаючись на те, що останні не мають права на користування даним житловим приміщенням. При цьому, позивач не заперечувала, що з [PERSON] склалися конфліктні та неприязнені стосунки внаслідок користування спірною квартирою. З огляду на викладене, суд вважає, встановленим, що між позивачем та відповідачем по справі в особі законного представника неповнолітньої [PERSON] склалися конфліктні стосунки щодо порядку користування квартирою [ADDRESS]. Також суд вважає встановленим, що з боку позивача чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою малолітній [PERSON], [INFO]. в особі її законного представника [PERSON], остання вільного доступу до квартири не має, як і не має комплекту ключів від спірної квартири, а тому у відповідності до вимог закону, дитина вимушена проживати разом з матір»ю. З огляду на викладене, доводи позивача в обґрунтування позову є недоведеними та не підтверджені відповідними доказами у справі. Надані позивачем акти від 10.07.2014 року, 15.09.2014 року та 19.11.2014 року в підтвердження не проживання [PERSON], [INFO]. у спірній квартирі з 2012 року без поважних причин, суд не приймає до уваги (а.с.10-12). Як встановлено в ході розгляду справи, малолітня [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин, а тому обставини зазначені у даних актах щодо її відсутності за місцем реєстрації, не мають правого значення, з огляду на вимоги ст. 71 ЖК України. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які підписали вказані вище акти зазначили, що дані акти були складені в КП «Відрадненське», без проведення огляду квартири, а вони просто поставили в них свої підписи. Свідок [PERSON], яка також підписувала вказані акти, в своїх свідченнях в суді не могла чітко відтворити обставини, при яких відбувалося підписання актів від 10.07.2014 року, 15.09.2014 року та 19.11.2014 року. Разом з тим, підтвердила, що у спірній квартирі бачила дитячі речі. Також, дані свідки зазначали, що [PERSON] і [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживають тривалий час, а коли проживали, то [PERSON] допускала неправомірні дії відносно [PERSON], про що їм відомо зі слів останньої. З огляду на викладене, проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність належних та достатніх правових підстав для задоволення вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки встановлено, що вона не проживає в спірній квартирі з поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені первісного позову [PERSON] в повному обсязі. Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, ст. 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 16 Конвенції «Про права дитини», жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або законного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Згідно ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З огляду на те, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження наявність перешкод з боку позивача у користування спірною квартирою, суд приходить до висновку, що малолітня [PERSON] має бути вселена у квартиру [ADDRESS] разом з її законним представником [PERSON], з зобов»язанням [PERSON] надати [PERSON], як законному представнику малолітньої [PERSON] комплект ключів від даної квартири. При вирішенні питання про часткове задоволення зустрічного позову, судом враховано наступне. Так, виходячи з вимог чинного законодавства батьки є законними представниками інтересів своїх дітей. При цьому, суд вважає, що відповідачем [PERSON], яка також звернулася до суду з даним позовом у своїх інтересах не надано доказів того, що вона набула самостійного права щодо користування спірною квартирою. Як підтверджено матеріалами справи, [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та не була зареєстрована у спірній квартирі, має місце реєстрації за адресою : [ADDRESS] з 15.05.1990 року. За таких обставин, вимоги за зустрічним позовом [PERSON], яка звернулася за захистом своїх житлових прав, задоволенню не підлягають. Разом з цим, вирішуючи питання про вселення малолітньої разом із законним представником у спірну квартиру, судом враховано вік дитини, об»єктивну неможливість проживання та існування дитини без догляду та опіки з боку матері. Крім того, суд враховує, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Що стосується способу поновлення порушених прав, судом враховано, що спірна квартира неприватизована. Разом з тим, питання щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням регулюють правовідносини пов»язані саме зі здійсненням права власності на майно, а тому вимога за зустрічним позовом щодо зобов»яання не чинити перешкоди, задоволенню не підлягає. При цьому, права малолітньої дитини підлягають поновленню шляхом вселення та зобов»язання надання комплекту ключів від спірної квартири. Враховуючи наведене вище, зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial