Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

18 лютого 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредиту від 13.11.2006 року в загальній сумі 11403,36 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що між сторонами існують договірні відносини, умови якого відповідачем не виконуються. Так, 13.11.2006 року між сторонами був укладений договір шляхом приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач одержав кредит в сумі 2000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 22,80 % на рік. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував умови договору та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 31.12.2018 року має заборгованість у вище вказаному розмірі, тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі в порядку спрощеного позовного провадження, позов просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 26-27). Відповідач [PERSON] судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих матеріалів та відповідно до Закону. На підставі ч. 1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 13 листопада 2006 року відповідач звернувся до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту при укладенні договору на платіжну карту. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачував кредитну заборгованість, допустив порушення умов повернення кредиту та сплати кредитних складових, з травня 2017 року припинив виконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим станом на 31.12. 2018 року за ним рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 9150 грн. (а.с.10). Щодо нарахованих процентів, то відповідно до наданого Банком розрахунку позивачем з часу укладення договору з 13.11.2006 року застосована процентна ставка в розмірі 22,80 % річних (тобто 1.9 % на місяць), з 01.01.2013 року - 30 % річних (2,5 % на місяць), з вересня 2014 року - 2.9 %, а з 01 квітня 2015 року - в розмірі 43.20 % річних (тобто 3,6 %). Згідно даних Заяви (а.с. 11) при укладенні договору сторонами узгоджена процентна ставка 22,8% (тобто 1,9 % на місяць), що також слідує із позовної заяви. Доказів щодо узгодження та підстав нарахування процентів за іншою процентною ставкою Банком не надано. За вказаного, Банк не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за період з січня 2013 року за підвищеними відсотковими ставками. З розрахунку заборгованості слідує про виникнення заборгованості за процентами, що заявлена до стягнення, з квітня 2017 року. За такого, розмір процентів, що підлягає стягненню за періоди нарахування відсотків становить: -за період з 13.04.2017 року по 30.04.2017 р.: 9557,22 грн. заборгованості х 29 днів заборгованості х 1.9 % х12 / 360 = 115 грн.; -за період з 12.12.2018 року по 31.12.2018 року: 9150 грн. заборгованості х 20 днів х 1.9 % х12/360 = 115,90 грн.; За такого, всього сума процентів становить: 230,90 грн. Щодо суми боргу, як зазначено у позовній заяві та розрахунку заборгованості, з пені та комісії без розмежування сум в загальному розмірі 100 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня є неустойкою, що передається кредитору у разі порушення боржником зобов`язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а комісія - це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг. В свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума, а рішення суду не може будуватись на припущеннях, при цьому, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та тягар доведення покладено на сторони (ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Стосовно суми штрафу, то згідно п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність позичальника за порушення умов договору щодо сплати боргових зобов`язань у виді штрафу в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Однак суд вважає, що нарахування процентної складової штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. За наведеного вище, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 9880 грн. 90 коп., з яких: заборгованість за кредитом 9150 грн., заборгованість по процентам - 230,90 грн. та штраф - 500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10 (п. 36), вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1652,06грн. (9880, 90 грн. х 100 / 11403,36 грн. = 86 %; 1921 х 86% = 1652,06).

Outcome: partial