Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

17.12.2013 року до суду подано позов садівничого товариства «Фантазія» до [PERSON], в якому позивач просить суд прийняти рішення про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,06 Га у садівничому товаристві «Фантазія» з підстав її нецільового використання. В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, пояснивши, що відповідач з моменту приватизації своєї ділянки не користується нею, не обробляє ділянку, що призвело до занедбання ділянки і на думку представників позивача це свідчить про нецільове використання земельної ділянки, порушення закону щодо землекористування і як наслідок до припинення права власності на таку ділянку. Відповідач в судове засіданні повторно не з'явився, причин неявки суду не повідомив, тому суд розглянув справу за його відсутності. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позову з наступних підстав. На підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР № 25-69-13191 відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0,06 Га, що розташована у садівничому товаристві «Фантазія» на території Пісочинської селищної ради. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Підстави припинення прав на землю відповідно до пунктів «а)» та «б)» ст. 143 ЗК України стосуються питань порушення земельного законодавства. Але при цьому відповідно до ст. 144 ЗК України визначений порядок примусового припинення права власності на земельну ділянку, в якому визначено що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою. Рішення органу виконавчої влади або органу. Особливо слід зазначити, що законом встановлено вичерпний перелік підстав припинення права власності на землю, який визначений ст. 140 ЗК України. Відповідно до ст. 140 ЗК України визначено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Посилання позивача на невикористанні відповідачем земельної ділянки не є підставою для припинення права власності відповідно до закону. Окрім цього, надані позивачем докази не підтверджують факт нецільового використання землі та не містять відомості про порушення земельного законодавства, що відповідно до ст. ст. 143, 144 ЗК України є підставою для примусового припинення права на землю. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача безпідставними і повністю відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed