Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

17.12.2018 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти включно від 09.07.1973 [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що розташований на вул. Б.Хмельницького, 60 у м. Могилеві-Подільському Вінницької області. У 1990 році [PERSON] виїхав до Російської Федерації і з того часу до даного будинку не навідувався, ремонт не здійснював, комунальні платежі не сплачував. З дозволу [PERSON] позивач з 1992 року постійно проживає у вказаному будинку, користується ним як власник, несе весь тягар його утримання та сплачує комунальні платежі. Позивач впевнена, що правомірно володіє даним будинком і відкрито та безперервно протягом 26 років у ньому проживає, оскільки виготовила технічний паспорт на будівлю, провела газо та водопостачання, водовідведення, здійснила капітальний ремонт. За таких підстав відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Б.Хмельницького, 60 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, загальною площею 35,44 кв.м, який складається з житлового будинку літ. «А», підвалу літ. «А1». Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 18.12.2018 відкрито провадження у даній справі, вирішено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 14.02.2019 замінено неналежного відповідача [PERSON] міську раду Вінницької області на належного відповідача [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], належним чином повідомлені, в судове засідання не зявились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення та просив справу розглянути без його участі. Частина 4\~ст.\~206\~ЦПК України\~визначає,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до копії Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти включно від 09.07.1973, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що розташований по вул. Б.Хмельницького, 60 у м. Могилеві-Подільському Вінницької області (а.с. 6-7). Згідно з копією зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд вказане вище домоволодіння складається із житлового будинку літ. «А», підвалу літ. «А1» (а.с. 9-11). У 1992 році [PERSON] як власник вказаного нерухомого майна надав [PERSON] дозвіл на проживання у належному йому будинку, що підтверджується письмовими поясненнями самого [PERSON] у наданій суду заяві. Факт того, що позивач більше 10 років відкрито володіє зазначеним будинком і використовує його для проживання, підтверджується також проектом водопостачання даного домоволодіння, розробленим на замовлення позивача (а.с. 21) та копіями розрахункових книжок по оплаті комунальних послуг, виданих на імя позивача (а.с. 13-20). Крім цього, факт добросовісного заволодіння позивачем спірним будинком та відкритого і безперервного проживання у ньому підтверджується свідченнями жителів вулиці Б.Хмельницького у м. Могилеві-Подільському, які подали про це письмову заяву (а.с. 12). Відповідно до ч. 1\~\~ст. 344 ЦК України\~\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з п. 8 Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. Коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 (справа № 357/1902/16-ц). Таким чином, суд встановив, що \~ \~ \~ \~власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Б.Хмельницького, 60 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області є [PERSON], а позивач добросовісно заволоділа вказаним вище чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад 10 років, що, з урахуванням визнання відповідачем позову, дає їй право на визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 32357 від 17.12.2018 (а.с. 1). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 352,40 грн., сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved