Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

18 червня 2021 до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] з вимогами, які до початку розгляду справи по суті зменшила та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач знаходилися у шлюбі, зареєстрованому 13.05.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 47. Від шлюбу [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , батьком якої є відповідач. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 03.12.2012 року, яке набрало законної сили 14.12.2012 року, шлюб між сторонами було розірвано. Після розлучення дочка залишилася проживати разом з позивачем. Вони мешкають у трикімнатній квартирі, право власності на яку позивач набула за договором дарування. Позивач самостійно утримує цю квартиру та забезпечує побут. Дочка періодично потребує додаткових витрат на лікування, харчування у школі, а тому позивачу важко самостійно утримувати дитину, незважаючи на розмір отримуваного позивачем доходів. Відповідач припинив систематично надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, незважаючи на наявність у нього реальної можливості, оскільки він працює, тому позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16 липня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч.6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 01 вересня 2021 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. У поданій заяві позовні вимоги визнав повністю та зазначив, що працює на ДСП «Центральне підприємство з поводження радіоактивними відходами» на посаді провідного інженера, розмір його щомісячного доходу становить 16000 гривень, інших утриманців та неповнолітніх дітей він не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 08 грудня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 221, її батьком є відповідач - [PERSON] , матір`ю - позивач [PERSON] . Відповідно до відмітки у паспорті серії [NUMBER] , виданому Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я [PERSON] , позивача, копія якого долучена до матеріалів справи, 13.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області проведена реєстрація шлюбу з [PERSON] , відповідачем, актовий запис №47. Згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області від 03 грудня 2012 року у справі № 1023/1889/12, провадження 2/1023/556/12, яке набрало законної сили 14 грудня 2012 року, копія якого долучена до матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 47, було розірвано. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 27 серпня 2021 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач припинив систематично надавати кошти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , незважаючи на наявність у нього фінансові можливості, оскільки він має місце роботи. Як зазначив відповідач у поданій до суду заяві від 01.09.2021 року, він має постійне місце роботи, працює на посаді провідного інженера на Державному спеціалізованому підприємстві «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», код ЄДРПОУ 37197102, розмір його щомісячного доходу становить 16000 гривень, інших утриманців, неповнолітніх дітей він не має. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається із змісту ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою, другою, третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ( ч.3). Як зазначено у ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилом ч. 2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня 2021 року - 2510 гривень, з 01 грудня 2021 року - 2618 гривень. Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням наведеного, при визначенні розміру аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ч. 1 ст. 182 СК України, суд бере до уваги рівність обов`язку обох батьків щодо утримання своєї дитини, нормальний стан здоров`я дитини, нормальний стан здоров`я позивача та відповідача, оскільки доказів іншого суду не надано, матеріальне становище батьків, відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини чи батьків, які б перебували на його утриманні та мали б бути враховані при визначенні розміру стягуваних аліментів, суд вважає правильним визначити аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, що забезпечить необхідну участь батька в її утриманні. Вказаний розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач є чоловіком працездатного віку, має постійне місце роботи, а відтак повинен вживати заходів для можливості утримувати свою дитину на достатньому для дитини рівні. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved