overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років та на утримання дитини, посилаючись на те, що вона знаходилась з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах грудня 2011 року по листопад 2013 року. Відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання та утримання дитини. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку, та аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову, судом ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання та утримання дитини. Відповідач є працездатним. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності вважає, можливим позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 липня 2011 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. З відповідачем шлюбні відносини припинили та проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області серії [NUMBER] за актовим записом №176 (а.с. 7). Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області серії [NUMBER] за актовим записом №411 (а.с. 8). Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, суд приходе до висновку, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) стягуються в частині від доходу його батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 84, 180,181,183,191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], який був зареєстрований 17 жовтня 2003 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського МУЮ, актовий запис № 3105. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що 17 жовтня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу у них є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося. Протягом останніх двох років вони не проживають разом. Подальше збереження сім'ї та спільне проживання суперечить інтересам позивача та сина. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. Позивач – [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Додатково пояснила, що примирення, між сторонами неможливе, вважає, що розірвання шлюбу буде повністю відповідати їх інтересам та інтересам дітей. Просить позов задовольнити. Відповідач – [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони протягом двох останніх років проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача та їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши вищевказані норми, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є підставним, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім‘ї суперечить інтересам як позивача, так і відповідача і їх дітей, шлюб існує формально, тому його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON], звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності документу, указуючи, що їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН № 171678 виданого Костянтинівською райдержадміністрацією 05 березня 2002 року належать земельні ділянки кадастрові номери 1422481000:15000:0054. У зазначеному акті прізвище заявника українською зазначено як «Прокопець», однак за паспортом виданим Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області від 11 січня 2001 року прізвище заявниці «Прокіпець». Таким чином, заявниця не може розпоряджатися своєю власністю у вигляді земельних ділянок та просить суд встановити, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ДН №171678 виданий Костянтинівською райдержадміністрацією на ім'я «[PERSON]» належить їй «Прокіпець Світлані Вікторівні» У судовому засіданні представник заявниці [PERSON], повністю підтримав заявлені вимоги і їх підстави, вказані в заяві та просить суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Аллахвердов А.А. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявниця народилась 01 березня 1964 року у селі Шилівка Починківського району Смоленської області, що підтверджується копією паспорту, виданого 11 січня Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області в якому її прізвище зазначено як «Прокіпець» (а.с.3-4). 05 березня 2002 року Костянтинівською райдержадміністрацією було видано державний акт серія ІІ-ДН №171678 на право власності на земельні ділянки кадастрові номери 1422481000:15000:0054 в якому зазначено прізвище володільця «Прокопець», що підтверджується копією зазначеного акту (а.с.5). Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки належність заявниці державного акту на право приватної власності на землю підтверджено в судовому засіданні матеріалами справи. Суд визнає, що державний акт серія ІІ-ДН №171678 на право приватної власності на земелю площею 6,54 га, розташовану на території Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області виданого 05 березня 2002 року на ім'я «[PERSON]», дійсно належить [PERSON]. Заінтересована особа заперечень на заяву не надала. Встановлення факту належності державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, заявнику необхідно для реалізації права на розпорядження своєю власністю у вигляді земельних ділянок. На підставі висловленого і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 600 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач тривалий час ніяких коштів на утримання сина не надає. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день судового засідання був повідомлений своєчасно, заперечень не надіслав (а.с.12). З'ясувавши позицію позивачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обов'язку по утриманню дитини, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 п.3, 182, 184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; при ухилянні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема в твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню сина, чим порушує його права, то з метою захисту майнових прав дитини, з нього необхідно стягувати аліменти на користь позивачки в твердій грошовій сумі, яку суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, який не працює, відсутності у нього інших утриманців, а також виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, в розмірі 600 грн. щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу в подружжя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. На теперішній час позивач не працює, заробляє тимчасовими підробітками, а тому самостійно не спроможна в повній мірі забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач ухиляється від своїх обов'язків щодо утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. [PERSON] є працездатним, працює прохідником на ВП шахта «Бужанська», а тому він зобов'язаний і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі по 1/4 частині його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо задоволення вимог позивача про стягнення з нього в користь [PERSON] аліментів в розмірі по 1/4 частині його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня звернення і до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, зокрема свідоцтво про шлюб (а.с.3), та його копію (а.с.4), копію свідоцтва про народження [PERSON], де зазначено, що батьками цієї дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5), копію паспорта позивача (а.с.6), довідку про доходи відповідача, в якій вказано, що середній заробіток [PERSON] складає близько 6000 грн. (а.с.8), суд дійшов висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка доходу (заробітку) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Так як відповідач є працездатним, а позивачу не вистачає коштів для утримання неповнолітньої дочки, а тому суд визначає до стягнення з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 1/4 частині його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Рішення щодо стягнення платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що під час внесення своїх даних до Єдиного Реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася про існування розбіжностей в написанні її прізвища у державному акті на право приватної власності на землю від 04 березня 1995 року. Так, у цьому документі її прізвище помилково зазначено як «[PERSON]», тоді як фактично її прізвище «[PERSON]». Посилаючись на викладені обставини, просила встановити факт належності їй вказаного державного акту. У судовому засіданні представник заявниці вимоги заяви підтримав повністю. Представник заінтересованої особи - реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області - в судове засідання не з'явився, заінтересована особа надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Рішенням виконавчого комітету Козирської сільської ради № 06 від 14 лютого 1995 року [PERSON] у приватну власність було передано земельну ділянку площею 0,21 га на території Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На виконання даного рішення, 04 березня 1995 року їй було видано державний акт на право приватної власності на землю , при заповненні якого її прізвище при перекладі з російської мови на українську вказано як «[PERSON]» (а. с. 6). Вказана розбіжність у написанні прізвища ставить під сумнів належність цього документу саме заявниці. Викладене підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме паспортом та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру заявниці (а. с. 4), пенсійним посвідченням (а. с. 10), свідоцтвом про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а. с. 11), з яких вбачається, що прізвище заявниці - [PERSON]. З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявницею свого права на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що державний акт на право приватної власності на землю від 04 березня 1995 року належить саме [PERSON], але при його виготовленні неправильно зазначене прізвище, зважаючи на що вимоги заявниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 10 березня 1992 року Острівською сільською радою Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки припинені, через прояву неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 березня 1992 року Острівською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1 (а. с. 5), від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Позивач просила ухвалити рішення, яким щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, згідно поданих до суду заяв, просили розглядати справу за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач позов визнав. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved