Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Вона та її брат [PERSON], який від спадщини відмовився є спадкоємцями за заповітом після смерті матері [PERSON] Як спадкоємець за заповітом вона у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок. Так як іншого способу захисту своїх прав позивач не має, вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує. (а.с.2). Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду телеграму про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає.(а.с.33). Представник відповідача - Конищівської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову (а.с.34). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Вінниця померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 вересня 2012 року, виданого Конищівською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області. (а.с.4). При житті, 22 квітня 2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на момент смерті і на що матиме право, заповіла в рівних частинах кожному [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з житлового будинку розташованого по [ADDRESS], загальною площею 77,9 кв.м, збудованого у 1970 році, а також відповідних господарських споруд. Вказане підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.9-13). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим. З довідки №10 від 01 лютого 2014 року, виданої КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] не зареєстровано.(а.с.14). Також вказані обставини підтверджуються довідками Конищівської сільської ради №130, №132 та №133 від 24 лютого 2014 року, відповідно до яких власником будинку по [ADDRESS] була [PERSON]. (а.с.15,18). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Здобуті докази свідчать про те, що за життя [PERSON] володіла, користувалася та розпоряджалася будинком по [ADDRESS], а отже він перебував у її власності, що виникло згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів оглянутої спадкової справи №24/2013 до майна померлої [PERSON] встановлено, що [PERSON] 11.03.2013 року в межах шестимісячного строку звернулась до приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. ЇЇ брат [PERSON] відмовився від прийняття належної йому за заповітом частки спадщини на користь позивача [PERSON], про що 25.02.2013 року подав заяву до нотаріальної контори (а.с.7). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи (а.с.25). Отже судом встановлено, що позивач іншим чином, окрім як через суд не може захистити свої права спадкоємця. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] має право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON], відповідачі не заперечують проти задоволення позову, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає.

Outcome: approved