Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

19.04.2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 13 по вул. Молодіжній, в с. В.Молодьків, Новоград-Волинського району, Житомирської області, який належав її матері [PERSON], яка померла 20.07.2016 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 20.07.2016 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, в якому постійно проживала померла. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері та прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк повідомила та подала заяву про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки на у померлої відсутній правовстановлюючий документ про право власності на будинок. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок разом із господарськими будівлями. У судове засідання позивач не прибула, подав письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] сільська рада участі представника у судовому засіданні не забезпечила, надіслала лист, в якому зазначила, що проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу без участі представника сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ТП № 290070 від 21 липня 2016 року, (а.с.12). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], який посвідчений 14.03.2000 року (а.с.15,10, 9). [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу (а.с.6,7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 7.02.2017 року, винесеною приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 13 по вул. Молодіжній, що знаходиться в с. Великий Молодьків Новоград-Волинського району, Житомирської області після смерті [PERSON], померлої 20.07.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності померлої на житловий будинок (а.с.8). Відповідно до довідки № 1509 від 16.12.2016 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради, за померлою [PERSON] рахується будинок по вул. Молодіжна, 13 в с. В. Молодьків, Новоград-Волинського району Житомирської області, що підтверджується записом в по господарській книзі № 5, особовий рахунок № 01-0207-1 за 2016 рік (а.с.14, 17). На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою вул. Молодіжна, 13, с. В.Молодьків, Новоград-Волинський район, що підтверджується довідкою № 1510 від 16.12.2016 року (а.с.16). Відповідно до повідомлення» № 4040 від 24.01.2017 року право власності на житловий будинок номер 13, який знаходиться у с. В. Молодьків, Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Молодіжна за [PERSON] не зареєстровано (а.с.13). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.5-20). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). В силу вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом внесення у по господарську книгу сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунок на ім'я власника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Рішення про оформлення права власності та реєстрацію будинків увалювалось сільськими, селищними, районними радами народних депутатів на підставі погосподарських книг із додатками списків громадян, яким належали ці будинки. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (правовстановлюючих документів), що підтверджують право власності. Таким чином, за змістом норм, чинного на той час законодавства, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права і наявність такого права власності не повязувалась з його державною реєстрацією. Щодо сучасної правової оцінки таких правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved