Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на її утримання, на час догляду за дитиною - [PERSON] , до досягнення нею 3-х річного віку, тобто до [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 23 листопада 2016 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 348. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили сімейні відносини, позивач разом з донькою [PERSON] проживає окремо від відповідача. На даний час позивач не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною - [PERSON] , а тому вона позбавлена можливості одержувати будь-які додаткові джерела доходу, в зв`язку з чим позбавлена можливості забезпечувати свої матеріальні потреби, тому просить стягнути аліменти на її утримання у зазначеному вище розмірі. Ухвалою 17 січня 2019 року по справі відкрите провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, надала при цьому заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Суду надано свідоцтво про народження [PERSON] , у відповідності до якого остання народилася [INFO], її батьками значаться сторони по справі (а.с. 6). [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Зважаючи на фактичні дані, встановлені судом, щодо проживання дитини з матір`ю, а також на вік дитини, яка не досягла 3-років, та перебування матері у відпустці по догляду за дитиною, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною 3-х років. Відповідач, в силу ст. 81 ЦПК України, не надав доказів неможливості надання матеріальної допомоги дружині, яка здійснює догляд за дитиною, що не досягла 3-х років. З урахуванням вимог ст. 191 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти з моменту звернення до суду, тобто з 18 грудня 2018 року. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved