overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], який народився 24 липня 2015 року. Дитина проживає із позивачкою, [PERSON] на утримання сина матеріальної допомоги добровільно не надає, а тому [PERSON] просить стягувати аліменти на утримання дитини її користь у твердій грошовій сумі в розмірі по 100 гривень щомісячно. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечив. Суду пояснив, що постійного місця роботи не має, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, погоджується сплачувати аліменти у розмірі по 100 гривень щомісяця на дитину. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі,\~ а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], 24 липня 2015 року, про що свідчить свідоцтво про народження. Дитина проживає з матірю, про що свідчить довідка комунального підприємства «Житлосервіс» від 18.02.2016 року № 1063. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06 червня 2012 року. Для обох це повторний шлюб. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинено з червня 2015 року. Спільне господарство не ведеться. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2012 року. Шлюб зареєстровано у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, актовий запис- № 354 (а.с.4). Від цього шлюбу у сторін дітей немає. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивачка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.09.2007 р. у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 348. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є донька: [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову не заперечили. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітньої дитини, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.09.2007 р. у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 348 (а.с.4). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є донька: [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що шлюб між ними був укладений 25 січня 2014 року, мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось внаслідок того, що не змогли знайти спільного порозуміння. Це призвело до того, що вони припинили шлюбні стосунки. Просить шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище. В суді позивачка позов підтримує і пояснила, що не живуть з червня 2014 року, відповідач живе у фактичному шлюбі з іншою жінкою, просить не давати строку на примирення. Відповідач, повідомлений в суді про час та місце слухання справи, в судове засідання не прибув, письмових заперечень до суду не направив. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ст..112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що через непорозуміння сторони, які мають неповнолітню дочку, припинили спільне проживання з червня 2014 року, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, позивачка не бажає примиритися. Ці обставини встановлені з пояснень позивачки та письмових доказів свідоцтва про шлюб та про народження дочки. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Подальше сумісне проживання сторін у шлюбі є неможливим і буде суперечити їх інтересам. Тому суд вважає, що цей шлюб можливо розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, до повноліття дитини. Відповідно до позовної заяви встановлено, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 28 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис актовий запис №30. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, сторони проживають окремо, відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надавати не бажає, хоча може надавати таку допомогу так, як є здоровою та працездатною людиною. Позивач в судове засідання не прибула, але надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд позов задовольнити, та справу розглянути за її відсутності. Відповідач по справі в судове засідання не прибув, але надіслала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить справу розглянути за його відсутності. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 28 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис актовий запис №30. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, сторони проживають окремо, відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Суд, перевірив докази по справі, вважає позов обґрунтованим та доведеним з боку позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді Сертифікату на земельну частку (пай), яку вона має намір успадкувати. Крім неї право на спадщину має її сестра [PERSON], тому вона претендує на ? земельну частку (пай). Проте не має можливості оформити спадщину, через втрату оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), який був втрачений. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду листа про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку має намір успадкувати [PERSON], проте через відсутність оригіналу Сертифікату, який був втрачений, не має такої можливості, тому з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай). У шестимісячний строк вона вступила в управління спадковим майном не звертаючись в нотаріальну контору, тому в даний час не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Представник позивачки, адвокат Царківський О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 333, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) в передбачений шестимісячний строк позивачка прийняла спадщину, вступила в управління (володіння) спадковим майном, взяла в своє володіння сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті матері, [PERSON] відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку [PERSON] має намір успадкувати за заповітом, інших спадкоємців не має, у шестимісячний строк вона вступила в управління спадковим майном не звертаючись в нотаріальну контору, тому в даний час не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

19 лютого 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачкою по справі він перебуває у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Шевченківської селищної ради, актовий запис №11. В липня 2011 року їх сім'я розпалась з причини різних поглядів на життя, відсутності почуття любові, поваги та взаєморозуміння. З того часу вони припинили підтримувати шлюбні відносини та проживають окремо. Примирення між ними досягнуто не було, тому позивач вважає подальше збереження шлюбу не можливим. На сьогоднішній день позивач і відповідачка утворили нові сім'ї. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Донька проживає з матір'ю, син - з позивачем. Спору про розділ спільного майна на теперішній час немає, це питання буде вирішено в добровільному порядку. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву відповідно до якої позовні вимоги не визнала у повному обсязі, справу просила розглянути без її участі, у випадку розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], перебувають у юридичному шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Шевченківської селищної ради м. Красноармійськ 26 листопада 1997 року, актовий запис №11 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Фактичні сімейні стосунки припинені з липня 2011 року з причини різних поглядів на життя, відсутності почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Збереження сім'ї неможливе. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Як позивач, так і відповідачка фактично утворили нові сім'ї. Питання про місце проживання дітей вирішено в добровільному порядку, спору майнового характеру на даний час немає. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 110 СК України передбачає право позивача на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але відповідно до поданої заяви позивач не наполягав на поверненні судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

19 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Г.Корольової, 19/73. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.02.2016 р. о 12 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.02.2016 р. о 12 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра Мікульського, КЗ «ДСШМД» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора метушлива, настрій пригнічений, мислення дезорганізоване, паралогічне, розірване, розмовляє з уявними співрозмовниками. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

19 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Д.Нечая, 29/78. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.02.2016 р. о 10 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.02.2016 р. о 10 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра КЗ «ДМП №1» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора метушлива, настрій пригнічений, емоційні та поведінкові реакції парадоксальні, мислення дезорганізоване, паралогічне, розірване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved