Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

19.06.2018 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.09.2006 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки ВЕС №000752 (далі Договір Іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] За Договором Іпотеки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» нерухоме майно, що перебувало в їх спільній сумісній власності, а саме, житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Шкільна (50 років ВЛКСМ) буд.№64 загальною площею 150,3 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., відповідно до умов якого позивачі поручилися за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року. За умовами кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 14670 доларів США, з яких 14000 доларів США та 670 доларів США на сплату страхових платежів, а позичальник, у свою чергу зобовязався повернути їх частинами згідно графіку погашення щомісяця до 26.09.2010 року сплачуючи при цьому проценти за користування позиченими грошима, виходячи з процентної ставки 12% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Вважаючи, що на підставі Договору Іпотеки виникла порука, позивачі зазначають про припинення договору іпотеки з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Позивачі зазначили, що строк дії поруки в договорі поруки не вказаний, а строк виконання основного зобовязання був встановлений кредитним договором №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року до 26.09.2010 року. У звязку з порушенням строків погашення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надсилав [PERSON] повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобовязання, а 07.10.2008 року та 15.10.2008 року звернувся до позичальника з повідомленнями №823 та №63,64, в яких зазначив про своє право скорочувати строк користування кредитом, шляхом направлення позичальнику письмового повідомлення, у звязку з чим повідомив про скорочення строку користування кредитом до 15.10.2008 року. За позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до, як вважають позивачі, поручителів у справі №467/1729/14-ц провадження 2/467/371/14 Арбузинським районним судом Миколаївської області розглядалось питання про звернення стягнення на житловий будинок, переданий в іпотеку та виселення з нього, питання про припинення іпотеки не розглядалось, хоча вже на той час строк звернення до іпотекодавців збіг, в цьому ж засіданні було доведено, що спадкоємцем померлої [PERSON] є [PERSON], апеляційна скарга на дане рішення не подавалась в звязку з матеріальними та фізичними перешкодами, про що відмічено в постанові апеляційного суду Миколаївської області від 14.02.2018 року. Посилаючись на п.18.11 Договору Іпотеки, позивачі вказують, що у разі порушення позичальником зобовязань за кредитним договором, або за цим договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцям та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення в тридцяти денний термін. У разі залишення даної вимои без задоволення Іпотекодержатель має право розпочати звернення на предмет іпотеки. Строк звернення з вимогою про повернення отриманих в кредит коштів повинен обчислюватись, зазначають позивачі, посилаючись на правову позицію Верховного суду України в постанові від 22.06.2016 року у справі 6-368цс16, від 09.11.2016 року у справі №6-2251цс16, з моменту настання строку погашення зобовязання або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. У разі предявлення банком боржнику і поручителю вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання і порука припиняється, якщо кредитор не предявить позов до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобовязання. Крім того, позивачі вказують, що зміну строку повернення кредиту та пропуску строку позовної давності Банком встановлено Апеляційним судом Миколаївської області, справа№486/435/16-ц від 14.02.2018 року. Посилаючись на правові позиції Верховного суду у справі №6-78-цс12, №6-53цс14, №6-1844цс15, №6-1009цс17, №6-2239цс15 позивач вказує, що порука, яка на думку позивачів виникла на підставі Договору Іпотеки, припинилась, оскільки відповідач не предявив позовну вимогу до поручителя починаючи з 15.10.2008 року протягом 6 місяців з дня настання строку виконання кредитного зобовязання, тобто до 15 квітня 2009 року. В обґрунтування того, що порука і іпотека є тотожними видами забезпечення зобовязань позивачі посилаються на науковий висновок про застосування норм матеріального права у справі №5023/6981/11 провадження №3-43г12 за заявою підприємства «ЛСВ Моноліт». На підставі викладеного, позивачі просили визнати припиненим договір іпотеки ВЕС №000752, укладений 27.09.2006 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Провадження у справі відкрите 20.06.2018 року, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Під час підготовчого судового провадження, 03.08.2018 року, відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] з посиланням на норми ст.ст.546, 575 ЦК України, ст.ст.1,33 ЗУ «Про іпотеку» вказував на те, що порука і застава (різновидом якої є іпотека) є окремими видами забезпечення зобовязань, а поручитель і майновий поручитель є субєктами різних за змістом правовідносин. Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобовязань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 гл.49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення §3 гл. 49 ЦК України. Крім того, представник відповідача вказував на те, що статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначені підстави, за наявності яких припиняється іпотека. Жодної з цих підстав позивач у своєму позові не зазначає, в той час як основне зобовязання за кредитним договором №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року позивачем [PERSON] не виконане, про що зазначено в рішенні Арбузинського районного суду від 21.11.2014 року по справі №467/1729/14-ц. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника відповідача. Заперечуючи проти відзиву відповідача позивачі у своїх запереченнях на відзив від 04.09.2018 року вказують, що не вважають свою позицію помилковою, посилаючись на ряд висновків Верховного суду України, а також на постанову Великої палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №760/14438/15-ц про те, що передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюють за згодою сторін без звернення до суду і суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Крім того, позивачі зазначили про висновки Великої палати Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 року по справі №522/407/15-ц про те, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача нерухомого майна, який, як спадкоємець, набуває статусу іпотекодавця. Строки предявлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентують положення ст.ст.1281 і 1282 ЦК України. Сплив строків, визначених ст.1281 ЦК України має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобовязанням, а також припинення даних зобовязань. Посилаючись на п.1 ч.1 ст.593 ЦК України та ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку» позивач зазначає, що право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Посилаючись на положення ч.4 ст.559 ЦК України та ряд рішень Верховного суду щодо припинення поруки, позивачі вважають, що зобовязання за Кредитним договором №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року та Договором іпотеки ВЕС №000752 від 27.09.2006 року припинились та просили позов задовольнити. 20.09.2018 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові та запереченні на відзив. Крім того, на запитання суду пояснила, що після ухвалення 21.11.2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області рішення у цивільній справі №467/1729/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, заборгованість за кредитним договором №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року нею та співпозивачами не погашалась. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без участі представника відповідача. Суд вислухав позивача, дослідив позиції сторін, викладені у їх заявах, матеріали справи та встановив наступне. 7 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKUCGA00000362, відповідно до умов договору, остання, як громадянка України отримала кредит у розмірі 14670,00 доларів США із зазначенням, що забезпеченням зобов'язань за цим договором є будинок №64 по вул. Шкільна (50 років ВЛКСМ) в с.Кавуни Арбузинського району Миколаївської області загальною площею 150,3 кв. м., житловою площею 43,1 кв.м., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік та строком до 26 вересня 2010 року (а.с. 11-13). В забезпечення зобов'язань за цим договором, цього ж дня, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки ВЕС №000752 від 27.09.2006 року, відповідно до умов якого останні передали банку в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Шкільна (50 років ВЛКСМ) будинок №64 в с.Кавуни Арбузинського району Миколаївської області загальною площею 150,3 кв. м., житловою площею 43,1 кв.м. належний [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконавчим комітетом Кавунівської селищної ради Арбузинського району від 29 червня 2001 року за розпорядженням № 42 зареєстрованого в Арбузинському БТІ 29.06.2001 року за реєстровим номером №203 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером № 16104048, вартістю 110000 грн. (а.с. 8-10, 83-84). Іпотекодавець за договором іпотеки [PERSON] померла 13.06.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 96). Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на частину будинку №64 по вул. Шкільна (50 років ВЛКСМ) в с.Кавуни Арбузинського району Миколаївської області. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.91) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Кавунівської сільської ради 07.09.2018 року №387/0/04-03 [PERSON], яка померла 13.06.2012 року на день смерті була зареєстрована та проживала у [INFO] (50 років ВЛКСМ) в с.Кавуни Арбузинського району Миколаївської області, на день смерті з нею постійно проживав син, [PERSON] (а.с.98). Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], дана обставина сторонами не заперечувалась та встановлена в рішенні Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2014 року у справі №467/1729/14-ц (а.с. 14-22). У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»). Внаслідок неналежного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 07.09.2006 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. Рішенням від 21.11.2014 року у цивільній справі №467/1729/14-ц (а.с. 14-22) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27 вересня 2006 року,\~\~у розмірі 15682 долари 68 центів США, що еквівалентно 183016 грн.88 коп., з яких: - 3598 доларів 36 центів США, що становить 41992,86 грн. заборгованість за кредитом; - 5429 доларів 11 центів США, що становить 63357,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 168 доларів 00 центів США, що становить 1960,56 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 6487 доларів 21 цент США, що становить 75705,75 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,- звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вул. Шкільна (50 років ВЛКСМ) будинок №64 в с.Кавуни Арбузинського району Миколаївської області, загальною площею 150,3 кв. м., житловою площею 43,1 кв.м. належний [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право\~\~власності на житло виданого виконавчим комітетом Кавунівської селищної ради Арбузинського району від 29 червня 2001 року за розпорядженням № 42 зареєстрованого в Арбузинському БТІ 29.06.2001 року за реєстровим номером №203 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером №16104048 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки\~\~(на підставі договору іпотеки\~\~№NKUCGA00000362 від 27 вересня 2006 року) Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з початковою ціною для подальшої реалізації предмету іпотеки 110 000 грн.00 коп. Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на житловий будинок, переданий в іпотеку, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20.08.2018 року апеляційні скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON] на дане судове рішення залишені без руху (а.с.82). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.09.2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами [PERSON], [PERSON] відмовлено, апеляційна скарга [PERSON] залишена без руху (а.с.104-105). Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.10.2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] відмовлено (за даними ЄДРСР). Відтак, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2014 року у цивільній справі №467/1729/14-ц на момент розгляду даної справи набрало законної сили та встановлені в даному рішенні обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України. Позивачем в судовому засіданні вказано, та іншими учасниками справи не оспорювалось, що заборгованість за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року, встановлена судовим рішенням від 21.11.2014 року у цивільній справі №467/1729/14-ц позивачами не погашена. В звязку з невиконанням позивачем [PERSON] умов кредитного договору №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року та неповерненням кредитної заборгованості в квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, проте за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом Миколаївської області постановою від 14.02.2018 року у справі №486/435/16-ц встановлена наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року, проте в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в звязку з закінченням строку позовної давності (а.с.23-30). Відтак,\~станом на\~момент розгляду\~даної справи\~існує непогашена\~заборгованість [PERSON]\~за кредитним\~договором №\~NKUCGA00000362\~від 27.09.2006\~року,\~розмір якої\~визначений рішенням\~від 21.11.2014\~року у цивільній справі №467/1729/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки і наявність судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про застосування іншого способу захисту стягнення заборгованості, даного факту не спростовує. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 564 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотечні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку». Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, чинним законодавством встановлено, що іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов'язання та вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Звертаючись із даним позовом, позивачі зазначають про те, що відповідач (кредитор) не звернувся з позовом до них як іпотекодавців протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, що на їх думку є підставою в порядку ч.4 ст.559 ЦК України припинити правовідносини за іпотечним договором. Однак, із таким доводами та правовим обґрунтуванням даного позову погодитися не можна, з огляду на таке. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб. Згідно із ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Отже, виходячи із вищезазначених норм та відповідно до положень ст.546 Цивільного кодексу України порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, а відтак правове обґрунтування підстав позову ст.559 ЦК України, а також застосування до договору іпотеки положень ст.559 ЦК України та параграфа 49 ЦК України, якою визначені підстави припинення поруки є безпідставним та необґрунтованим, оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим засобом забезпечення зобов'язання. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави, за наявності яких припиняється іпотека, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до п.29 договору іпотеки ВЕС №000752 від 27.09.2006 року, термін дії даного договору до повного виконання позичальником та Іпотекодержателем зобовязань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього. Відтак, оскільки зобовязання за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року [PERSON] не виконані, підстави для визнання припиненим договору іпотеки ВЕС №000752 від 27.09.2006 року відсутні. Водночас, позивачі не навели підстав, як конкретно визначених Статтею 17 Закону України «Про іпотеку», так і інших підстав, передбачених цим Законом для визнання припиненою іпотеки за спірним договором іпотеки і, відповідно, для визнання припиненими правовідносин за цим договором. Доводи позивачів зводяться до того, що до даних правовідносин слід застосовувати аналогію закону, а саме, ст.559 ЦК України, яка регулює підстави припинення договору поруки, водночас, як вказувалося вище, в даному випадку забезпечувальним зобов'язанням є договір іпотеки, який є окремим самостійним способом забезпечення зобов'язання, і правовідносини за яким регулюються іншими нормами, ніж за договором поруки. З огляду на викладене, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому суд не бере до уваги посилання позивачів на висновки із застосування норм права, що регулюють відносини поруки Верховного суду України та Верховного суду, оскільки вони стосуються інших правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні з позовом позивачами судовий збір не сплачено, і позивачі зазначають, що звільнені від сплати судового збору як споживачі банківських послуг на підставі ст..22 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У преамбулі\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пунктом 22 цього\~Закону\~споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього\~Закону\~поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Проте, іпотека є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору. Договір іпотеки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії. Іпотекодавець не може розглядатися як споживач послуг банку, а тому у даних правовідносинах на нього не поширюється дія\~Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначеного правового висновку (стосовно забезпечувального зобов'язання) дійшов і Верховний суд України в своїй постанові від 27 квітня2017 року в у справі №6-1153цс16. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір за подачу позовної заяви на рішення суду немайнового характеру для фізичної особи сплачується у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до\~абз.2\~п.7\~ ст.\~6\~\~ Закону\~України «Про\~судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», визначено, що сума 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, станом на 01 січня 2018 року становить 1762грн. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з позивачів несплачений при зверненні з позовом судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: approved