Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

17 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, зареєстрованому Єфремівською сільською радою Первомайського району Харківської області за актовим записом № 9 від 18.08.2001 року, який розірвано 09 березня 2014 року за рішенням суду. Під час шлюбу з відповідачем вони на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року придбали житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями вартістю 12308 грн. та дві земельні ділянки розміром 0,3200 га, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 2625 грн., та 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 735 грн., за тією ж адресою, що і будинок. На сьогоднішній день через розлучення постало питання щодо поділу майна подружжя, зокрема і даної нерухомості, яка в цілому зареєстрована за колишнім чоловіком. Вважає, що відповідно до ч.1 ст. 60 СК України ця нерухомість належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України частки чоловіка та дружини є рівними. Оскільки у вказаному спірному майні є прихована ? частка дружини, то просить суд визнати вказані об'єкти нерухомості об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на них у ? частці без виділення часток подружжя в натурі. В судовому засіданні позивачка та її представник наполягли на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що спірна нерухомість, хоча і була придбана під час шлюбу, проте за його кошти, які йому надала мати [PERSON] ще у 2000 році на підставі розписки від 12.12.2000 року. Тому, вказана нерухомість не може бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі окремо та у сукупності з іншими доказами, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: зокрема встановлено та не оспорюється сторонами, що позивачка [PERSON] (змінила прізвище під час розгляду справи відповідно до паспорту (а.с.27) перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18.08.2001 року до його розірвання 09 березня 2014 року за рішенням суду (а.с.3-4). Відповідач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року придбав у [PERSON] та [PERSON] у власність житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями вартістю 12308 грн. та дві земельні ділянки розміром 0,3200 га, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 2625 грн., та 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 735 грн., за тією ж адресою, що і будинок та став одноосібним їх власником відповідно до витягів про державну реєстрацію договорів та права власності. Позивачка була присутня при укладенні договору та давала згоду чоловікові на це. Також сторонами не оспорюється факт того, що спочатку подружжя проживало у найманому будинку в с. Новоберецьке (будинку хрещеної матері). Позивачка та відповідач працювали на різних роботах та заробляли певні кошти, а 30.07.2002 року в них народився син (а.с.8) і позивачка доглядала за дитиною. [PERSON] вважає, що спірна нерухомість була придбана [PERSON] та нею на спільні кошти за час проживання у шлюбі. [PERSON], навпаки, вважає, що нерухомість була придбана особисто ним за кошти, які надала йому мати. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 3, 60, 63, 65, 69,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд критично відноситься до пояснень [PERSON] та показань свідка [PERSON], що є його матір'ю, щодо передання грошових коштів на придбання будинку згідно розписки (а.с.22). Так, за змістом вказаної розписки 12 грудня 2000 року [PERSON] отримав безоплатно від [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 грн. для купівлі житлового будинку в с. Новоберецьке Первомайського району Харківської області. Розписка складена в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] Ця розписка, на думку суду, не може бути допустимим доказом щодо дійсного передання грошових коштів саме на придбання нерухомості в с. Новоберецьке, оскільки, вона складена 12.12.2000 року, тоді як паспортні дані [PERSON] та свідка написання розписки [PERSON] спростовують цей факт. Так, паспорти їм видані лише 08.01.2002 року та 21.12.2000 року відповідно. Також доволі сумнівні для суду пояснення відповідача та показання його матері, як свідка, проте, що гроші перебували на зберіганні у [PERSON] до купівлі будинку, а це 6 років, хоча гроші передавалися безоплатно. Не зрозумілими є і те, звідки вони знали, що нерухомість буде придбана саме в с. Новоберецьке, а не десь в іншому населеному пункті через шість років. Таким чином, вказана розписка не може підтверджувати факту передання будь-яких грошових коштів матір'ю відповідачеві, тим паче, на купівлю саме спірної нерухомості, і являє собою через хибний зміст недопустимим доказом. Показаннями інших свідків позиція позивачки та встановлені судом обставини не спростовуються. Таким чином, позивачка повністю довела судові свою правову позицію щодо заявлених нею вимог, зокрема щодо придбання спірної нерухомості під час шлюбу, що має бути поділена. Натоміть, відповідач не навів жодного переконливого доказу щодо придбання майна не за спільні кошти подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати в сумі 543,60 грн., які складаються з судового збору - 243,60 грн. та витрат на правову допомогу - 300 грн. Також, суд має роз'яснити сторонам, що визнання за позивачкою [PERSON] права власності на ? частку спірної нерухомості не позбавляє права власності на ? частку в спірному майні відповідача [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу [PERSON] (реєстраційний номер 1078).

Outcome: approved