Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

19 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій посилається на те, що 19 травня 1990 року відділом запису актів громадського стану м. Чернівці, за актовим записом № 19, між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Вказала, що від подружнього життя з відповідачем неповнолітніх дітей немає. На протязі тривалого часу вони з відповідачем не підтримують подружніх відносин. Їхня сім'я розпалася, через те, що вони не зійшлися характерами, не розуміли і не поважали один одного. Примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Спірних питань щодо спільного майна з відповідачем немає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 19 травня 1990 року відділом запису актів громадського стану м. Чернівці, за актовим записом № 19. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON]. в судове засідання не з'явилась, але в позовній заяві вона просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 19 травня 1990 року відділом запису актів громадського стану м. Чернівці, за актовим записом № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. У сторін від подружнього життя неповнолітніх дітей немає. Суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки сім'я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved