Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

18 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування зазначив, що на підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08.05.2009 року з нього на користь відповідача утримуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку. Проте, на даний час син [PERSON] проживає спільно із ним та знаходиться на його повному утриманні. У зв'язку із наведеною обставиною просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на доньку [PERSON] та сина [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що діти є дуже хоробливими і це потребує додаткових грошових витрат. На даний час вона мешкає у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], мають спільну дитину - сина [PERSON], 2010 року народження. Чоловік не працює, знаходиться на обліку на біржі праці. Вона також не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Єдиним джерелом засобів до існування родини є аліменти, що сплачуються [PERSON] Син [PERSON] дійсно з серпня 2013 року проживає спільно із [PERSON], інші діти проживають з нею. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Аналіз положень Сімейного кодексу України щодо аліментних зобов'язань дає змогу дійти висновку про те, що однією з правових підстав для стягнення аліментів з одного з батьків на користь іншого на утримання неповнолітньої дитини є в тому числі факт постійного проживання дитини з одним з батьків - стягувачем аліментів та знаходження дитини на його утриманні. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 2-1080/2009 від 08 травня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.04.2009 року і до повноліття дітей. Згідно зі ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з довідки № 27, виданої КСН «Лучистий» від 11.09.2013 року, [PERSON], 1996 року народження, проживає спільно із батьком [PERSON] в [ADDRESS], без реєстрації. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи зазначені обставини визнала та не спростувала, пояснивши при цьому, що син [PERSON] фактично проживає з позивачем з серпня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, в сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає необхідним зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей шляхом вирахуванням рівної частки, яка припадає на сина [PERSON], який на сьогодення фактично проживає та знаходиться на утриманні позивача, а саме з 1/2 до 1/3 частки його заробітку щомісячно. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 81, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 214,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved