Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

18.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про стягнення грошових коштів, після уточнення якого просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 175584,85 гривень. До судового засідання представник позивача [PERSON], [PERSON], діючий на підставі довіреності. Надав до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутністю, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], в судове засідання\~ не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, проаналізувавши надані доказі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~ задоволенню, з наступних підстав. Так судом встановлено, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.06.2008 року [PERSON] визнано винним за ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з розміщенням у кримінально- виконавчому закладі з позбавленням права керування транспорти засобом строком на три роки, а також в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти сумою 58038,83 гривень. Однак ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2008 року вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.06.2008 року змінено та призначено [PERSON] та останньому призначено покарання з застосуванням ст.75 КК України звільнив його від покарання з випробувальним терміном строком на 3 роки в частині основного покарання, а також зменшено суму відшкодування шкоди та визнано розмір останньої як 56538,83 гривень. Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок\~ у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі\~ про адміністративне\~ правопорушення обовязкові для суд, що розглядає справу про цивільно- правові\~ наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду , з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені\~ вони цією особою В наслідок неправомірних дій\~ [PERSON], [PERSON] спричинено матеріальну\~ шкоду і моральну шкоду. Позивач від злочину залишився інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою від 13.06.2012 року серії 10ААА№947530 та пенсійним посвідченням №2283325510. Станом на теперішній час ухвала Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2008 року не виконана [PERSON] в частині відшкодування шкоди у сумі 56538,83 гривень. Відповідно до ст. 1166 ПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що з вини відповідача здоров'ю [PERSON] заподіяна шкода, що підтверджується вироком суду, довідками медичних закладів. Розмір матеріальної шкоди за ухвалою Апеляційного суду Одеської області встановлений у розмірі 56538,83 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст.60 ЦПК України). Позивач також зазначає, що відповідно до ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, зобовязання відповідача щодо сплати грошових коштів у розмірі 56538,83 грн. виникло 09.12.2008р. на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2008р. При цьому позивач посилається на ч. 2\~ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.\~\~ За змістом вищезазначених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна позиція визначена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року щодо трактування змісту частини другої статті 625 ЦК України, з підстав чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з розрахунків, сума боргу з врахуванням індексу інфляції за період заборгованості з 10.12.2008 року по 17.07.2017 року становить 160993,46 гривень, а загальна сума нарахувань 3% річних, за період 10.12.2008 року по 17.07.2017 року складає 14591,39 гривень грн., що підтверджено відповідними розрахунками які містяться в матеріалах справи. Враховуючи наведені розрахунки, та неналежне виконання відповідачем [PERSON] грошового зобов'язання, суд стягує інфляційні втрати та 3% річних компенсації шкоди, що була завдана здоровю [PERSON] у повному обсязі у сумі 175584,85 гривень ( 14591,39 грн. +160993,46 грн.). Згідно статті 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача при подачі позову звільнено від сплати судового збору, відповідно до положення ст. 5 ч.1 п.6 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави у розмірі 1755,84 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved