Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

17 грудня 2019 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з Краматорського міського суду Донецької області за підсудністю надійшли матеріали вказаної цивільної справи. З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2019 року на розгляд Краматорського міського суду Донецької області пред`явлено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20.11.2019 року позовну заяву [PERSON] передано на розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю за місцем проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2019 року цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 16 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Сумісне життя між позивачем та відповідачем не склалося. Подружні відносини між сторонами фактично припинено з червня 2015 року. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Сумісне господарство не ведеться. Спору про розділ майна, яке є сумісною власністю подружжя сторони на час розгляду справи не мають. Подальше сумісне проживання, збереження шлюбу неможливі з причини того, що це суперечило б інтересам сторін, оскільки у них відсутнє обоюдне бажання зберегти сім`ю. Заходи спрямовані для збереження сім`ї, зокрема строк на примирення позивачу по справі не потрібен, оскільки не дасть позитивного результату. Згоди з відповідачем на розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ст. 106 СК України не досягнуто. За таких обставин, позивач звернувся до суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідачем [PERSON] на позовну заяву подано письмові пояснення з висловленням заперечень проти розірвання шлюбу. Відповідач оспорює обставини, які викладені [PERSON] в позовній заяві та зазначає, що між ними як подружжям завжди були присутні почуття та взаєморозуміння, посилання позивача про припинення фактичних шлюбних відносин не відповідає дійсності. Так, з моменту шлюбу і упродовж чотирьох років сторони по справі проживали з батьками та бабусею позивача, між подружжям скандалів та сварок ніколи не було. На думку відповідача, підтвердженням побудови сім`ї сторін на почуттях є записки, написані особисто позивачем про зізнання в коханні (копії таких листів датовані 1999 роком долучено до матеріалів справи). Відповідач зазначає, що останні два роки позивач дуже часто затримувався на роботі, їздив у відрядження зі свою співробітницею, став скритним, та це не вплинуло на нормальні відносини подружжя. Також відповідачем прийнято позицію, що шлюб це взаємні обов`язки, які треба виконувати, тому при розгляді справи підлягає врахуванню, що у власності є спільне майно (автомобіль, квартира та інше), сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , 1999 року народження, яка продовжує навчання, тому потребує матеріальної підтримки зі сторони батька, а також на утриманні є дві собаки, придбані за сумісним рішенням сім`ї. За таких обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 30 березня 2020 року на офіційну електрону адресу суду відповідачем надіслано заяву про відкладення розгляду справи, оскільки немає об`єктивної можливості прибути на виклик до суду з причини введених обмежень перевезення пасажирів міським пасажирським транспортом, посиленого контролю в`їзду та виїзду на територію України (в тому числі з тимчасового непідконтрольних населених пунктів) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Ухвалою суду від 06.04.2020 року в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, та з урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України встановлено підстави для та проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 16 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с. 12). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Правовідносини сторін регулюються статтями 24, 104, 105, 110-112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. [PERSON] скористався даним правом та звернувся до суду з таким позовом. Відповідно до змісту позовної заяви основна причина розпаду подружжя це - відсутність взаємопорозуміння. Позиція відповідача [PERSON] проти розірвання шлюбу обґрунтована підтримкою з [PERSON] нормальних відносин, відсутністю між ними сварок, суперечок, які б могли стати достатніми причинами для розлучення, розпаду сім`ї. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що шлюборозлучний процес сторін розпочато 22 жовтня 2019 року шляхом пред`явлення [PERSON] позовної заяви про розірвання шлюбу. З часу перебування справи в провадженні суду (понад 5 місяців) примирення між сторонами не досягнуто. Суд звертає увагу, що згідно документальних матеріалів по справі сторони спільно не проживають. Так, позивач з 17 серпня 2015 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). В свою чергу, відповідач фактично мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Крім того, в заявах [PERSON] зазначено про періодичне знаходження (тимчасове проживання) за адресою: [ADDRESS] разом з батьком, який за станом здоров`я потребує догляду. Посилання відповідача [PERSON] про доцільність збереження шлюбу з причин наявності спільно нажитого подружжям майна, спільного обов`язку сторін як батьків матеріально підтримувати повнолітню доньку, яка здобуває освіту, - суд відхиляє як безпідставні з огляду характері спірних відносин. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання права вимагати розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова в задоволенні позову буде примушенням до шлюбних відносин, що є неприпустимим. Спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Доводи відповідача [PERSON] , що з позивачем проживають однією сім`єю не знайшли свого підтвердження. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, приймаючи до уваги позицію позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, ненадання відповідачем об`єктивних даних про вжиття мір для досягнення примирення, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу в результаті чого було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст. 104, 105, 112, 115 СК України,

Outcome: approved