Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

18 квітня 2019 року, позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2014 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 469. Під час укладення шлюбу він вже понад рік перебував у місцях позбавлення волі, а саме в Дрогобицькій виправній колонії № 40, і лише 28.02.2019 року був звільнений. Після укладення шлюбу, тобто з 2014 року він жодного разу з відповідачем не зустрічався, а вже після звільнення з місць позбавлення волі він дізнався, що в 2016 році відповідач [INFO] народила дитину [PERSON] , і батьком цієї дитини записаний він. У відділі - служби у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради, йому пояснили, що оскільки, на даний час відповідач утримується у державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», то малолітнім [PERSON] зобов`язаний опікуватись він, однак він категорично заперечує проти цього, оскільки не є батьком цієї дитини. З часу укладення шлюбу він з відповідачкою жодного дня не проживали разом, що свідчить про відсутність подружніх відносин між ними, та відсутність ведення спільного господарства. На даний час їхній шлюб існує лише формально, а тому вирішив звернутися в суд з позовом про розірвання шлюбу та виключення відомостей про батьківство з актового запису. 18.04.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 06.05.2019 року. 13.05.2019 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 03.06.2019 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач подав клопотання про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує просить їх задоволити; відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду відзив, в якому позов визнає. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дрогобицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівській області, в судове засідання не з`явився, подали відзив на позовну заяву, в якому заперечують щодо задоволення позову в частині виключення відомостей про батьківство з актового запису. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Із повторно виданого свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , вбачається, що 08 жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 469. Матеріалами справи встановлено, що даний шлюб було укладено під час перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі, який звільнився 28.02.2019 року. Судом встановлено та сторонами не заперечується той факт, що подружнє життя між ними не склалося, і з часу реєстрації шлюбу по даний час вони жодного дня не проживали разом, не підтримували подружніх відносин, не вели і не ведуть спільного господарства. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Щодо позовних вимог про виключення відомостей про батьківство з актового запису, суд виходить з наступного. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не надано будь - якого обґрунтування та доказів на підтвердження свого позову в цій частині, з огляду на це позовна вимога про виключення відомостей про його батьківство - задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed