Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

19.08.2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 6313,58 грн., процентів за користування коштами у розмірі 127,99 грн., 1138,76 грн., а також моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.05.2021 року у справі №761/3176/21 визнано виконавчий напис №973 від 15.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., таким, що не підлягає виконанню. Приватний виконавець листом №2847 від 09.07.2021 року повідомив, що згідно з платіжними дорученнями №775 від 11.11.2020 року, №910 від 10.12.2020 року, №1019 від 11.01.2021 року, з [PERSON] стягнуто та перераховано 6313,58 грн. Також, відповідно до платіжних доручень №772 від 11.11.2020 року, №773 від 11.11.2020 року, №909 від 10.12.2020 року під час виконавчого провадження №63192087 було примусово стягнуто 1138,76 грн. витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання, яке відбулось 29.11.2021 року, учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили. Проте, в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.05.2021 року у справі №761/3176/21 визнано виконавчий напис №973 від 15.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до копії листа приватного виконавця №2847 від 09.07.2021 року вбачається, що згідно з платіжними дорученнями №775 від 11.11.2020 року, №910 від 10.12.2020 року, №1019 від 11.01.2021 року, з [PERSON] стягнуто та перераховано 6313,58 грн. Також, відповідно до платіжних доручень №772 від 11.11.2020 року, №773 від 11.11.2020 року, №909 від 10.12.2020 року під час виконавчого провадження №63192087 було примусово стягнуто 1138,76 грн. витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Також, зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис та на його виконання безпідставно стягнуті кошти, покладається не на нотаріуса або виконавця, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом та його примусовим виконанням. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що виконавчий напис №973 від 15.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., визнано таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів у розмірі 6313,58 грн. Також, з огляду на те, що стягнуті за виконавчим написом грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, то з відповідача підлягають стягненню проценти за користування коштами у розмірі 127,99 грн., а також підлягають відшкодуванню сума у розмірі 1138,76 грн. стягнута за проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця. Також, судом встановлено, що внаслідок дій ТОВ «Вердикт Капітал», які призвели до протиправного стягнення грошових коштів з позивача, останньому була заподіяна моральна шкода. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу підтверджуються наступними документами: копією договору про надання правової допомоги №20/20 від 07.12.2020 року; копією додаткової угоди №1 до договору №20/20 від 07.12.2020 року; копією акта здачі-приймання наданих послуг №1 від 16.08.2021 року; копією детального опису робіт, виконаних адвокатом; копією квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 16.08.2021 року. Позовні вимоги задоволені частково, а тому судовий збір та витрати на правову допомогу потрібно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial