Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до Сніжнянського міського суду з позовом до відповідача про зобов'язання вивезти вугілля на побутові потреби. Позов мотивував тим, що є пенсіонером, відповідач надавав вугілля, але не вивезене побутове вугілля за перше та друге півріччя 2007 року у кількості 5,9 тонн, , за друге півріччя 2008 р. у кількості 2,95 тони, та друге півріччя 2010 року у кількості 2,95 тони, В судове засідання позивач не з'явився. До початку судового засідання надав письмову заяви з проханням розглянути справу без його участі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Про час та місце розгляду справи повідомлена нралежним чином. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена нралежним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з проханням розглянути позов без її участі. В заяві визнала позовні вимоги щодо вивезення побутового вугілля за ІІ півріччя 2010 р. в розмірі 2,95 тонни. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Гірничого закону України підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств за переліком професій , що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідачем заборгованість з постачання вугілля за друге півріччя 2010 року перед позивачем визнається і не заперечуються. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, позовні вимоги щодо зобов'язання поставити вугілля для побутових потреб на пільгових умовах в кількості 2,95 тонни за друге півріччя 2010 року суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання поставити вугілля для побутових потреб на пільгових умовах в кількості 5,9 тонни за перше та друге півріччя 2007 року, у кількості 2,95 тонни за друге півріччя 2008 року, то вони відповідачем не визнаються, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 18.12.2013року з позовними вимогами про зобов*язання забезпечити вугіллям за 2007-2008 роки, пропустив при цьому строк позовної давності. Підстав для поновлення строку суд не вбачає. Таким чином, вимоги позивача в частині забезпечення побутовим вугіллям за перше та друге півріччя 2007 року у кількості 5900 кг, друге півріччя 2008 року у кількості 2950 кг є необґрунтованими і тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині забезпечення позивача побутовим вугіллям за друге півріччя 2010 року у кількості 2950 кг. При зверненні до суду позивач сплатив 229 грн. 40 коп. судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України ця сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог. Судом позовні вимоги задоволені на 25%, отже, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає 57,35 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial