Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

19.08.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини будинку є третя особа у справі. Відповідач є рідним сином позивача та зареєстрований у належному позивачу будинку. Однак, відповідач не проживає в будинку протягом 8 років, що підтверджується актами про не проживання. Позивачу не відоме фактичне місце проживання відповідача, однак відомо, що він одружився і останні роки проживає на території Російської Федерації. Позивач зі своїм сином не спілкується багато років, відповідач не проживає в будинку більше 8 років, не сплачує комунальні послуги, не приймає участь в утриманні житла, будинком взагалі не цікавиться, його особистих речей в будинку немає, позивач чи будь-які інші особи не чинять відповідачу перешкод у користуванні будинком. Факт реєстрації відповідача створює позивачу перешкоди в оформленні субсидії, збільшує розмір сплати комунальних платежів та порушує права власника будинку. Ухвалою суду від 28.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився, двічі направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача судова кореспонденція повернулась до суду без вручення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні представник позивача не заперечує проти вирішення справи шляхом проведення її заочного розгляду та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що позивач є власником Ѕ частини будинку, у якому зареєстрований відповідач, однак син позивача не проживає в будинку близько 8 років, позивачу не відомо де знаходиться його син, а за не перевіреною інформацією відповідач одружився та живе на території Російської Федерації. Особисто представнику позивач пояснював, що зняття відповідача з реєстрації потрібно для оформлення субсидії, оскільки відповідач в будинку не проживає та не бере участі у сплаті комунальних послуг. В судовому засіданні третя особа у справі не заперечує щодо задоволення позову та суду пояснив, що позивач є його сусідом по будинку, а його сина, який є відповідачем у справі третя особа не бачив дуже давно, останнього разу бачив відповідача близько десяти років тому. Позивач має намір зняти свого сина з реєстрації, оскільки останній не проживає в будинку, не допомагає своєму батькові та не сплачує комунальні послуги. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивача, а його сина, який є відповідачем у справі не бачив дуже давно. Відповідач не проживає в будинку свого батька близько 10 років. Свідку відомо, що позивач має намір зняти свого сина за місцем реєстрації у належному позивачу будинку, оскільки останній в будинку не проживає, не сплачує житлово-комунальні послуги та нічим своєму батьку не допомагає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, а сина позивача, який є відповідачем у справі свідок давно не бачила. Відповідачка свідок бачила останній раз, коли той був ще у шкільному віці, десь років десять тому. Позивач особисто казав свідку, що син з позивачем не спілкується, і де він є взагалі позивачу не відомо. Особисто свідку позивач казав, що має намір зняти відповідача з реєстрації, оскільки він в будинку не проживає та жодної підтримки своєму батькові не надає. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є товаришем позивача з шкільних років, а його сина якось бачив лише один раз. Свідок зазначає, що товаришує з позивачем та живе недалеко від нього. На даний час позивач потребує допомоги, оскільки після операції на серці не може навіть молоток тримати в руках, тож свідок систематично допомагає позивачу по господарству та буває в його будинку приблизно один раз на тиждень, а інколи і частіше. Син позивача у належному останньому будинку не проживає приблизно десять років, його особистих речей свідок у будинку не бачив. У будинку ніщо не вказує на те, що там проживає молода людина чоловічої статі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи у справі та покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом від 30.09.1989 року та від 26.052012 року відповідно (а.с. 13-14). Інша Ѕ частина будинку [ADDRESS] належить третій особі у справі, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.07.2019 року (а.с. 17). Відповідач зареєстрований в будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними будинкової книги, Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва (а.с. 18-21, 26). Згідно акту №13 затвердженого начальником ЖЕД-406 26.10.2017 року, відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації протягом шести років станом на 26.10.2017 року відсутній (а.с. 22). Згідно акту про не проживання від 15.05.2019 року затвердженого начальником ЖЕД-406, відповідач не проживає за своїм місцем реєстрації близько восьми років (а.с. 23). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Факт не проживання відповідача понад один рік за місцем його реєстрації підтверджується показами свідків та наявними у справі письмовими доказами, зокрема складеними мешканцями сусідніх будинків актами про не проживання. Враховуючи встановлені на підставі наявних в матеріалах справи документів та показань свідків обставини, суд вважає вимоги позовної заяви про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтованими. Аналізуючи встановлені обставини, покази свідків та наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів тому, що відповідач більше одного року не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин, оскільки будь-яких обставин, які б свідчили про чинення йому перешкод у користуванні будинком судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved