Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

18 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку номер 12 по вулиці Толстого в селі Щасливе Згурівського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1990 року. У цьому будинку зареєстрована відповідач, яка з 2010 року у ньому не проживає, не ставиться до нього як до основного місця проживання, не несе витрат по його утриманню. Фактично проживає в [INFO]. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою порушує його права як власника, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, в разі задоволення позову застосувати щодо неї положення ст. 141, 142 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання сторони не зявилася, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що будинок номер 12 по вулиці Толстого в селі Щасливе Згурівського району Київської області належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1990 року. 11 березня 1990 року право власності\~позивача на\~цей будинок\~було зареєстровано\~Переяслав-Хмельницьким\~бюро технічної\~інвентаризації,\~реєстраційний номер 1/84. Згідно з довідками Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області, копії будинкової книги та акта обстеження за адресою вулиця Толстого, 12 село Щасливе Згурівського району Київської області зареєстровані сторони у справі. Відповідач є дочкою позивача. Це житло не є її постійним місцем проживання та вона не відноситься до нього як такого, не веде з позивачем власником будинку спільного господарства, не несе витрати по його утриманню, між сторонами відсутні договірні відносини з приводу користування житлом. Натомість вбачається, що відповідач добровільно вибула із спірного житлового приміщення та не виявляє бажання продовжити користування ним. Відповідач проживає [INFO], що також вбачається із її заяви про визнання позову. При предявленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн. Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Розяснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими\~ самими\~ сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. \~ \~ \~ \~ \~На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу, що становить 352,40 грн, на підставі копії цього рішення та копії квитанції про сплату судового збору. Решту судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved