Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

19 жовтня 2017 року позивач [PERSON] спілка «Можливість» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту № 26 від 16.01.2014 року в сумі 20717,59 грн. Позов обґрунтований тим, що 16.01.2014 року між кредитною спілкою та відповідачем було укладено кредитний договір № 26, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3000 грн., і зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 17.10.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 20717,59 грн., яка складається з: 1643,93 грн. заборгованість за кредитом; 69,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 19003,83 грн. додаткові проценти. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 20717,59 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1600,00 грн. Ухвалою судді від 27.10.2017 року відкрито провадження у справі, на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Позивач в судове засідання не зявився, у поданому позові звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення у пресі в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 16.01.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 26, відповідно до пунктів 1.1, 3.1 якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 3\~000 грн., а відповідач зобовязався повернути грошові кошти та сплатити проценти за їх використання в розмірі 45,6 % річних. Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено цільове використання коштів ремонт. Згідно з п. 2.1 Кредитного договору, строк його дії складає 12 місяців з 16.01.2014 року по 16.01.2015 року. Дати і суми сплати періодичних щомісячних платежів погоджені сторонами в Графіку розрахунків. Згідно з п. 3.7 Кредитного договору, у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит має визнаватись кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 365 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідачем [PERSON] зобовязання по сплаті кредиту не виконувала належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж відповідач здійснив в липні 2014 року, сума заборгованості позичальника станом на 17.10.2017 року становить 20717,59 грн., яка складається з: 1643,93 грн. заборгованість за кредитом; 69,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 19003,83 грн. додаткові проценти. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості за кредитним договором № 26 від 16.01.2014 року в загальній сумі 20717,59 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. та витрати на виклик відповідача через оголошення у пресі в сумі 630 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved