Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

19.08.2019 Могилів-Подільський обласний центр зайнятості звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 15.01.2019 звернулась до Могилів-Подільської міськрайонної філії Вінницького обласного центру зайнятості (далі за текстом - Філія) за сприянням у працевлаштуванні. 16.01.2019 за заявою [PERSON] відповідачу наданий статус безробітної та відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена матеріальна допомога по безробіттю. Підписуючи заяву про надання статус безробітного, відповідач підтвердила, що не забезпечує себе роботою самостійно. В подальшому [PERSON] виявила бажання отримати одноразову виплату допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю з надання юридичних послуг. На підтвердження кваліфікації адвоката відповідач надала копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 490, виданого 26.06.2006 Вінницькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією. При цьому [PERSON] стверджувала, що на даний час адвокатською діяльністю не займається, а тому є незайнятою особою. За наслідками перевірки зазначеної відповідачем інформації встановлено, що [PERSON] 26.06.2006 видане Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю із зазначенням індивідуальної форми здійснення такої діяльності, і що інформація в Єдиному реєстрі адвокатів України про зупинення або припинення права [PERSON] на зайняття адвокатською діяльністю відсутня. Відтак позивач вважає, що відповідач є самозайнятою особою з дати видачі вказаного свідоцтва, а тому не мала права на отримання статусу безробітного і призначення виплати по безробіттю. 23.05.2019 Філією виданий наказ № 40 «Про стягнення зайво виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття з вини безробітного». Відповідач особисто ознайомлена із даним наказом, однак відмовляється у добровільному порядку повернути суму виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг у загальному розмірі 19391,77 грн. За таких підстав, та, враховуючи, що Філія є відокремленим підрозділом Вінницького обласного центру зайнятості, підпорядковується йому та підзвітна, позивач просить стягнути з [PERSON] допомогу по безробіттю у сумі 19391,77 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.08.2019 відкрите провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначений відповідачу строк для подання відзиву та призначений розгляд справи по суті. 18.11.2019 у судовому засіданні представник позивача Стрілець О.П. позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Пояснила, що відповідач обізнана про необхідність повернути безпідставно виплачену допомогу з безробіття, однак добровільно повертати позивачу кошти не бажає, посилаючись на те, що такі виплати їй здійснені відповідно до закону. 18.11.2019 у судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (ст. 64 Конституції України). Пунктом 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Суд встановив, що на підставі поданої [PERSON] заяви останній 16.01.2019 Могилів-Подільською міськрайонною філією Вінницького обласного центру зайнятості було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. За період з 23.01.2019 по 22.04.2019 відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у сумі 19391,77 грн, що підтверджується Додатком 4 до персональної картки [PERSON] (а. с. 16). Згідно зі ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема, зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З системного аналізу наведених норм вбачається, що умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на її території на законних підставах та самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. В розумінні Податкового кодексу України та ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат є самозайнятою особою. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими. Статті 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачають можливість зупинення чи припинення права на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом відповідної заяви. Суд встановив, що [PERSON] 26.06.2006 набула статус адвоката. Вказане підтверджується копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 490 від 26.06.2006, виданого Вінницькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (а.с. 8), а також витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 14). Інформація про реєстрацію зупинення або припинення вказаної діяльності у зазначеному реєстрі відсутня. Протилежного відповідачем належними доказами не доведено. Навпаки, такі обставини підтверджуються листом Ради адвокатів України від 15.05.2019 (а.с. 13). Суд також не вбачає підстав вважати, що відповідач, маючи чинне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на момент реєстрації у центрі зайнятості, адвокатською діяльністю не займалась та доходів не отримувала, так як положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю. Також суд відхиляє як докази листи голови ради адвокатів Вінницької області № 93 від 16.04.2019 (а.с. 10) та № 104 від 06.05.2019 (а.с. 11), в яких вказано, що відповідач станом на 15.01.2019 не значилась в Єдиному реєстрі адвокатів України і звернулась із заявою про внесення даних відносно неї до такого реєстру лише 27.02.2019, а також, що вона зобов`язана стати на облік у ДФС. Так, вказані обставини не мають правового значення для вирішення даного спору, адже відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат має право здійснювати адвокатську діяльність після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та складання присяги адвоката України. Наявність зазначеного права чинним законодавством не пов`язана з реєстрацією адвоката в органах податкової служби як платника податків чи внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому відповідач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття її на облік органами Державної фіскальної служби України, а також, що відповідач не скористалася своїм правом і не зупиняла дію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю при реєстрації та у період перебування на обліку як безробітна, а тому не мала права на отримання статусу безробітної і призначення виплати допомоги по безробіттю. Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.05.2018 (справа № 750/9213/16-ц). Відтак, враховуючи, що обставини, що впливають на умови виплати відповідачу забезпечення по безробіттю, виникли ще до моменту звернення відповідача із заявою про виплату їй такої допомоги, суд вважає, що [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» зобов`язана повернути усю суму виплаченої їй допомоги у розмірі 19391,77 грн. Разом з тим, відповідач у добровільному порядку не бажає сплатити безпідставно виплачену їй допомогу, не зважаючи на звернення до неї позивача із листом-претензією від 20.06.2019 (а.с. 17-19). За таких підстав суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 1921 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved