Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

17 жовтня 2018 року позивач звернувся до Кремінського районного суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку № 84, по вул.\~Банкова (Совєтська), м. Кремінна, Луганської області. В даному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина відповідач. З 2003 року відповідач у будинку фактично не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу здійснювати право розпорядження своїм майном. На підстав викладеного просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 84 по вул.\~Банкова (Совєтська), м. Кремінна, Луганської області. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявились. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач не зявилась. Про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заява про розгляд справи за її відсутності від відповідача до суду не надходила. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та надання позивачем заяви про розгляд справи за її відсутності, в якій заначено про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (колишня Совєтська), будинок № 84, що підтверджується копією паспорта (а.с. 4-5). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кремінської міської ради 23.04.2007 року, житловий будинок № 84, розташований за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Совєтська, належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6). Право приватної власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем [PERSON] підприємством «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» 23.04.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 14328075 (а.с. 7). Згідно Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому (приміщенні) будинку осіб станом на 02.10.2018 року, наданої відділом адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради 02.10.2018 р. № 6316, у будинку №\~84 по вул. Банкова, м. Кремінна, зареєстровані позивач, його син [PERSON], [INFO], та колишня дружина позивача [PERSON], [INFO] (ас11). Актом від 02.10.2018 р. про встановлення фактичного місця проживання за адресою: [INFO], б. 84, встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] не мешкає з 2003 року (а.с.12). Також судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 10.09.1983 року по 20.01.1998 року. У січні 1985 року позивач з відповідачем розпочали будівництво будинку після офіційного оформлення земельної ділянки та отримання дозволу на будівництво. Офіційно будинок був введений в експлуатацію 09.06.1988 року. Зазначені обставини встановлені рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 29.08.2008 року у цивільній справі № 2-821/2008, яке набрало законної сили 09.09.2008 року (ас19). Факт розірвання шлюбу підтверджується також копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 039137 (а.с.18). Таким чином, будинок № 84 по вул. Банкова (колишня Совєтська), м. Кремінна, Луганської області, було побудовано позивачем та відповідачем у період перебування у шлюбі, та був їх спільною сумісною власністю. Проте, Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 29.08.2008 року цивільній справі № 2-821/2008р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільної власності подружжя, позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, визнано право власності на цілий будинок в м. Кремінна по вул. Совєтська, 84 за [PERSON]. Зобовязано [PERSON] виплатити [PERSON] грошову компенсацію за рахунок ? частини будинку що знаходиться в м.\~Кремінна по вул. Совєтська, 84, у сумі 78683 (сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят три) гривні (а.с. 19). На примусове виконання вказаного рішення суду 09.09.2008р. Кремінським районним судом було видано виконавчий лист № 2-821. Примусове виконання судового рішення здійснювалось Кремінським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за виконавчим провадженням № 9419456. Постановою старшого державного виконавця Кремінського РВДВС ГТУЮ у Луганській області Миколаєнко А.Ю. від 02.07.2018 року виконавче провадження № 9419456 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 закону України «Про виконавче провадження», у звязку з виконанням боржником рішення суду у повному обсязі (а.с. 20). Отже, на час розгляду справи відповідач отримала у повному обсязі грошову компенсацію в рахунок ? частини житлового будинку № 84 по вул. Банкова (колишня Совєтська), м. Кремінна, Луганської області, а позивач на підставі рішення суду від 29.08.2008 р. (яке набрало законної сили 09.09.2008р.) є єдиним власником спірного житлового будинку. Із встановлених обставин вбачається виникнення між власником житла та колишнім членом його сімї цивільно-правових відносин з приводу права користування житловим приміщенням. Після становлення вказаних обставин суд дійшов наступного висновку. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319\~ЦК). Положеннями ст. 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим\~приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 521/17805/16-ц. Таким чином, до встановлених правових відносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не є власником або співвласником житлового будинку, не є членом сім'ї його власника у звязку з припиненням з ним сімейних відносин, та не проживає у буднику з 2003 року, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 84 по вул. Банкова (колишня Совєтська), в м. Кремінна Луганської області підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат у відповідності зі ст. 141 ЦПК України позивачем не ставилося.

Outcome: approved