Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

17.12.2020 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом в якому просять суд визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу від 27.05.1996 року за №Н25-5815 нерухомого майна, житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , укладений АТ «Харківська товарна біржа «СЛОБОДА» між [PERSON] , та [PERSON] , яка померла [INFO] та в порядку спадкування за законом визнати за позивачами право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що вони є спадкоємцями за законом після померлої [INFO] [PERSON] , також позивачі зазначили, що за життя померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 27 травня 1996 року АТ «Харківська товарна біжра «СЛОБОДА» за №Н25-5815 належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] 07.10.1996 року зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був зареєстрований [PERSON] у Коломацькому малому державному розрахунковому підприємстві технічної інвентаризації за № 116, як того вимагав зазначений договір купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті спадкоємцями стали позивачі, проте коли позивачі звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] їм було відмовлено у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на вказаний будинок, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений 27 травня 1996 року АТ «Харківська товарна біржа «СЛОБОДА» суперечить ст. 227 ЦК України (1963 року), де зазначено, що договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією з сторін договору є громадянин. Проте, на час укладення договору купівлі-продажу у травні місяці 1996 року ні продавець, ні покупець не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час, згідно діючого законодавства реєстрація вищезазначеного договору купівлі - продажу будинку не можлива, скористатися своїм правом на спадщину позивачка не має можливості, чим і викликане її звернення до суду з даною заявою. В судове засідання позивачі не з`явилася, надали суду заяви, в яких просили суд розглядати справи за їх відсутності, просили його задовольнити (а.с. 38-39). Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Багатирська сільська рада із позовними вимогами погодилась повністю та клопотала про можливість судового розгляду без участі представника (а.с. 32) З огляду на зазначене, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали справи судом встановлено: 27 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку (Договір № Н25-5815), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] (а.с. 11). 07.10.1996 року договір купівлі-продажу житлового будинку (Договір № Н25-5815) на будинок [ADDRESS] , був зареєстрований [PERSON] у у Коломацькому малому державному розрахунковому підприємстві технічної інвентаризації за № 116 (а.с. 11 зв сторона). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , у віці 75 років, про що зроблено відповідний актовий запис №7587 (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 вересня 1965 року народження [PERSON] народився [INFO] та його матір`ю є [PERSON] (а.с. 8) Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13 грудня 1980 року народження [PERSON] народився [INFO] та його матір`ю є [PERSON] (а.с. 8 зв. сторона) Згідно витягу зі спадкового реєстру №48029245 від 12.06.2017 року, вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №60773956 (номер у спдаковому реєстрі 410/2017) від 12.06.2017 року. (а.с. 9 зв. сторона) Згідно відповідь Державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що видати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] неможливо у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу, посвідчений 27 травня 1996 року АТ «Харківська товарна біржа «СЛОБОДА» за № Н25-5815 зареєстрований на праві особистої власності Коломацьким малим державним розрахунковим підприємством технічної інвентаризації 07.10.1996 року за реєстром № 116 нотаріально не посвідчений, що суперечить ст. 227 ЦК України (1963 року), згідно якої Договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією з сторін договору є громадянин (а.с. 10). Також з вказаної відповіді вбачається, що позивачам видані свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] на частину спадкового майна, а саме на Відповідно до відомостей Технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого Коломацьким малим державним розрахунковим підприємством технічної інвентаризації, домоволодіння складається з: житлового будинку літера А-1, веренди літера «а», літньої куххні - літера Б, веранда літера «б», сарай літера В, погріб літера Г, ворота №1, колодязь літера «к», а його власником є [PERSON] (а.с. 12-14). З матеріалів позову вбачається, що домоволодіння спадкодавець придбав на підставі біржового контракту, проте, через необізнаність, не звернувся до уповноважених органів з питання проведення державної реєстрації права власності та отримання правовстановлюючого документу. В порядку ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст. 220 ЦК України). В порядку ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Приписами ст.ст. 1216-1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин відсутність реєстрації не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу № 1. Одночасно, у відповідності до змісту статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками та правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту правочину, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Правовідносини, які склалися між [PERSON] та [PERSON] на підставі укладеного між ними Договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. А тому в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 4 ЦК України ( в редакції від 1963 року) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК України( в редакції від 1963 р) «Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків». При вчиненні зазначеного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році. Правочин виконано сторонами повністю. На час укладення договору купівлі-продажу у травні місяці 1996 року ні продавець, ні покупець не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. На даний час, у зв`язку зі смертю сторони договору, його нотаріальне посвідчення є неможливим. Враховуючи те, що спадщину у вигляді домоволодіння після смерті [PERSON] прийняли її діти, позивачі [PERSON] та [PERSON] , під час розгляду справи встановлено правомірність звернення їх до суду із заявленими вимогами, оскільки про це свідчать письмові докази, а тому позов підлягає задоволенню в частині визнання дійсним договору купівлі продажу від 27 травня 1996 року та визнання за позивачами права влансості на Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В той же час, вимога позивачів про визнання за ними права власності на господарські будівлі та споруди задоволеною бути не може, оскільки така вимога не ґрунтується на законі. Так з вимог ч. 1 ст. 186 та ч. 1 ст. 381 ЦК України вбачається, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні тощо) є приналежністю головної речі (будинку) і не можуть бути самостійними об`єктами нерухомого майна, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial