Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

17 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до Погребищенського районного суду Вінницької області з цим позовом, з вимогою стягнення з [PERSON] боргу розмірі 37328,10грн. за кредитним договором без номера від 07.10.2013р., вказуючи, що станом на 08.11.2016р. відповідач за [PERSON] угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2013р., заборгував 13439,62 грн. основного боргу, 6819,15 грн. процентів за користування кредитом, 13439,50 грн. заборгованості по пені і комісії та 3629,83 грн. штрафу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутності, не зважаючи на те, що суд прийняв рішення про виклик його для особистих пояснень. Також на неодноразову вимогу суду оригінал кредитної історії не надав. Відповідач [PERSON] А П. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 15.05.2006р. у Закритому акціонерному товаристві Комерційний банк «Приват Банк» отримав фінансовий фіксований кредит в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою 3(три) процента в місяць строком на 360 днів в рік. Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки, а погашення щомісячної заборгованості становило в розмірі 7 процентів від суми заборгованості. Користувався карткою та сплачував відповідні проценти та заборгованість з процентами до 27.11.2008р., сплативши 11700грн. Після цього платіжною карткою не користувався, заборгованості не було. Банк претензій не предявляв, зазначену в позовній заяві [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2013р.(а. с 5) на отримання кредит в розмірі 1489,53грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення 31.10.2015р. з Банком не укладав, що підтверджується відсутністю його підпису на під текстом даної угоди. Тому просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] надав суду аналогічне пояснення. посилаючись на необґрунтованість позову та звернув увагу суду на те, що статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак на наданій позивачем ксерокопії тексту [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2013р.(а. с 5) відсутній підпис відповідача. Також відсутні: сама заява відповідача до позивача про реструктуризації заборгованості та відомості про платіжну картку та отримання її відповідачем, що підтверджує доводи відповідача про те, що ним з позивачем зазначена в позовній заяві [PERSON] угода не укладалася. Таким чином, будь які боргові зобовязання відповідача перед позивачем не виникли. Тобто відповідачем відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому в позові слід відмовити. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, врахувавши позицію відповідача, викладену в позовній заяві, дослідивши наявні у справі письмові докази їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати ) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться (визнання) порушених (оспорювваних) прав та вплив на порушника. Звертаючись до суду з позовом, відповідач посилався на те, що 07.10.2013р. між сторонами було укладено [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а. с 5), відповідно до якого [PERSON] А П. отримав кредит в розмірі 14891,53 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення 31.10.2015р. Однак, в порушення умов договору, відповідач станом на 08.11.2016р. заборгував 13439,62 грн. основного боргу за кредитним договором, 6819,15 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 13439,50 грн. заборгованості по пені та комісії і 3629,83 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 [PERSON] угоди. При цьому відповідачем не зазначено номер, рік, дату укладання кредитного договору згідно якого утворилася заборгованість, яка стала підставою для укладання зазначеної позивачем [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Проте позивач відповідно до ст.60 ЦПК України не надав суду доказів про наявність раніш у відповідача заборгованості перед позивачем та укладання відповідачем [PERSON] угоди про реструктуризацію зазначеної заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2013р. Тобто позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що відповідачем повністю доведено безпідставність позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed