Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

19.12.2019 позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] , в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № GOAWA092380067 від 26.12.2007 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 841,87 доларів США на термін до 25.12.2014 року, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № GOAWA092380067. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.11.2019 року має заборгованість - 88 150,05 доларів США, яка складається з наступного: 11265.79 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6 859,77 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 70 024,49 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24 623,57 доларів США, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 року складає 592 196,86 грн. за кредитним договором № GOAWA092380067 від 26.12.2007 року, яка складається з наступного: 11 265,79 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6 859,77 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 498,01 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 01.04.2019 по 26.11.2019. Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судовий збір у сумі 8 882,95 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки станом на день подання позову (12.12.2019) згідно ст.19 ЦПК малозначними справами є , зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позову, разом з тим 25.03.2020 року надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх. № 10901), в якому зазначив, що банк повністю виконав свої обов`язки за кредитним договором належним чином і надав позичальнику кошти, станом на 26.11.2019 року відповідач має заборгованість 88 150,05 доларів США. Просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с.79-81, 135, 149). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гуревич Р.Г., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, разом з тим 10.02.2020 року представник позивача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. № 5127), в якому зазначив, що 23.06.2009 р. Банк вже звертався до Жовтневого суду районного суду міста Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль CHERY модель AMULET А15, рік випуску 2007 легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить відповідачу на праві приватної власності (справа №2-6836/09, 2-412/987/2012р., головуючий суддя - Гончаренко В.М., Ткаченко Н.В.). В подальшому на підставі заяви Банку судом було залишено вказані позовні вимоги без розгляду. В подальшому Банк звертався також і до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом про звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль CHERY модель AMULET А15, рік випуску 2007 легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить відповідачу на праві приватної власності, шляхом його продажу Банком. Після цього у лютому місяці 2014 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача про передачу предмета застави - автомобіля CHERY модель AMULET Al5, рік випуску 2007 легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] в заклад. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2015 року (головуючий суддя - Решетняк І.В., справа №219/909/2014-ц) у задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до відповідача про передачу предмета застави у заклад відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25.08.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 15.06.2016р. вказане рішення суду залишено без змін. З посиланням на Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яким роз`яснено, що у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності, просить застосувати строк позовної давності. Також представник відповідача вказує, що відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України від 13.03.2017р. у справі за № 6-2879цс16. На вказане і звертав увагу Національний банк України у своєму листі 27.10.2014 р. N 18-112/62138. Враховуючи зазначене та той факт, що відповідач зареєстрований та фактично проживає у м.Бахмуті Донецької області, який відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р відноситься до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, то вимога Банку про стягнення з відповідача 6 498,01 доларів США є незаконною. Таким чином, враховуючи усе наведене вище, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі (а.с.32-38). На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «Приватбанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства «Приватбанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). З 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Судом встановлено, що 26.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір за № GOAWA092380067, відповідно до якого банк [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 15 841,87 доларів США, у вигляді не поновлюваної лінії на купівлю автомобіля, зобов`язавшись сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку, та кінцевим терміном повернення - 25.12.2014 року. Відповідно до п.7.3 Договору, забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає автомобіль СНЕRУ, модель: AMULET А15, рік випуску: 2007 р., тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , а також всі види застави, іпотеки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за цим договором (а.с.9). Позивач зобов`язання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме: надав кредитні кошти у розмірі, передбаченому кредитним договором. При цьому відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тобто, зобов`язання за кредитним договором не виконав. З розрахунку заборгованості за договором (а.с.4-5) вбачається, що станом на 26 листопада 2019 року відповідач має заборгованість у сумі 88 150,05 доларів США, яка складається з наступного: 11 265,79 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6 859,77 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 70 024,49 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24 623,57 доларів США, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 року складає 592 196,86 грн. за кредитним договором № GOAWA092380067 від 26.12.2007 року, яка складається з наступного: 11 265,79 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6 859,77 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 498,01 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 01.04.2019 по 26.11.2019 (а.с.4-5). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2009 року накладено арешт на все майно, що належить відповідачу [PERSON] в межах заявлених позовних вимог у розмірі 10846,73 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/218 складає 82656,38 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2010 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2009 року про забезпечення позову скасовано (а.с.46, 47). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2012 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення залишено без розгляду (а.с.48). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.07.2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад - відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.08.2015 року, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2015 року - залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25.08.2015 року залишено без змін (а.с.41-45). Для огляду в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача - адвоката Гуревича Р.Г. витребувано справу 219/909/2014-ц. Дослідивши матеріали даної справи, судом встановлено, що у постанові від 15.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначила про таке: «Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно виходив із того, що банк не дотримався передбаченого договором порядку передачі предмета застави в заклад, у зв`язку із чим він не довів факту порушення його прав та інтересів. Крім того, правильним є висновок суду про відсутність відомостей на підтвердження факту звернення банку до відділу державної виконавчої служби з питань виконання вищевказаного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року про звернення стягнення на предмет застави. За таких обставин правильним є висновок суду про необгрунтованість заявлених позовних вимог, відсутність передбачених законом підстав для передачі предмета застави в заклад». В цій же справи міститься супровідний лист № 13973 від 14.06.20165 року про направлення на адресу суду постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2016 року, винесену на підставі виконавчого листа № 2/219/1085/2014 від 13.10.2014 року. З постанови № 46178287 слідує, що виконавче провадження закінчено на підставі п.4 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню. Також судом встановлено, що обгрунтовуючи рішення приписами частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до яких наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, та з посиланням на статтю 19 Закону України «Про заставу», відповідно до якої за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив 24.02.2012 року рішення у справі № 0417/2602/2012, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWA092380067 від 26.12.2007 року звернув стягнення на предмет застави: автомобіль Сhеrу, модель: АМULEТ А15, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» суму 10000,00 грн. Дане рішення набрало законної сили, про що зазначено в ухвалі цього ж суду від 02.02.2018 року щодо розгляду заяви про зміну способу виконання рішення суду. Вимогами статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Згідно з вимогами частини першої статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 4.5 кредитного договору № GOAWA092380067 від 26 грудня 2007 року передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гуревич Р.Г. у відзиві на позовну заяву, просить суд застосувати строк позовної давності, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а. с. 32-38). Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). ПАТ КБ «ПриватБанк» в лютому 2012 року звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Банк при пред`явленні вимоги про звернення стягнення на предмет застави визначив суму заборгованості по тілу кредиту в сумі 18225,35 дол. США, не зважаючи на встановлений строк погашення до 25.12.2014 року. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Тому суд приходить до висновку, що банк, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет застави в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Тобто строк позовної давності для пред`явлення вимог банку про стягнення заборгованості по кредитному договору сплинув лютому 2017 року. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що дане рішення набрало законної сили і після його ухвалення позивач ще звертався до суду з позовом про передачу предмета застави в заклад. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (штрафи), то вимоги про стягнення таких процентів і неустойки є необґрунтованими. Відсутні правові підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин в частині про стягнення нарахованих процентів та неустойки після закінчення строку кредитування. Про застосування строку позовної давності міститься правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 752/11896/17- ц та звернуто увагу у постанові Донецького апеляційного суду від 11.12.2019 року у справі № 219/9649/15-ц. З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів, комісії та пені після пред`явлення позову шляхом звернення стягнення на предмет застави є необґрунтованим. Також позивач пропустив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За вищенаведених обставин позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed