Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

18 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] Васильовчиа, померлого 15 вересня 2010 року. У судовому засіданні позивач, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 15 вересня 2010 року помер її дядько [PERSON], з яким вона проживала в одному будинку та доглядала його до дня смерті, а потім поховала. Після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5.72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,яка розташована на території Араківської сільської ради Шевченківського району Харківської області. [PERSON] заповіту не залишив. Її батько, рідний брат померлого [PERSON] є спадкоємцем другої черги, від прийняття спадщини відмовився на її користь, інших спадкоємців немає. Звернувшись до нотаріальної контори для отримання відповідного свідоцтва,вона отримала відмову, враховуючи, що відсутній правовстановлюючий документ - державний акт на право власності на земельну ділянку, який втрачено за невідомих обставив, та їй запропоновано звернутися до суду. Враховуючи той факт ,що вона вважала себе такою ,що прийняла спадщину вважає,що строк звернення до суду з позовом пропустила через поважну причину. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом свого не визнаного права та просить суд поновити строк для звернення до суду за захистом свого не визнаного права та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5.72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,яка розташована на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Хакрівської області, згідно державного акту (серія І-ХР №078020), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 15 вересня 2010 року. В судове засідання представник Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області не зявився, надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Суд заслухавши пояснення позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію від 08 квітня 2016 року) вбачається, що 28 травня 1946 року народився [PERSON] батьками ,якого зазначені відповідно : [PERSON], [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження (серія ІІ-АВ №481358 виданого Аркадівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 30 січня 1973 року) 23 листопада 1938 року народився [PERSON], батьком якого відповідно вказано: [PERSON], [PERSON]. Зі змісту свідоцтва про народження ( серія ІІ-ДК №161630, виданого міським РАЦС м.Сиктивкар Комі АССР від 8 квітня 1963 року) вбачається, що позивачка за справою: [PERSON], народилась 23 березня 1963 року, її батьком та матірю в свідоцтві про народження вказані: [PERSON] та [PERSON]. Позивач за справою тричі офіційно одружувалася та змінювала дошлюбне прізвище, а саме з [PERSON] на Косогову, з Косогової на [PERSON], з [PERSON] на Левченко, після розірвання шлюбу 19 лютого 200 року набула прізвища [PERSON], що підтверджується витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Відповідно до свідоцтва про смерть ( серія 1-ВЛ № 260775 ,виданого Аркадівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 16 вересня 2010 року), дядько позивачки та рідний брат [PERSON] [PERSON], помер 15 вересня 2010 року. За життя [PERSON] отримав право власності на земельну,площею 5.72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Араківської сільської ради Шевченківського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю (серія І-ХР № 078020), виданого Шевченківською райдержадмінстрацією Харківської області 20 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №148. Вищезазначений оригінал державного акту на землю було втрачено за невідомих обставин, про, що було зроблено оголошення в районній газеті «Краєвид» . З заяви від 13 березня 2012 року, посвідченої секретарем Аркадівської сільської ради Шевченківського району Хакрівської обалсті, вбачається, що батько позивача [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, яка залишилася від рідного брата [PERSON], померлого 15 вересня 2010 року. Довідками №110 від 12 травня 2015 року та №152 від 13 квітня 2016 року Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області зазначено, що [PERSON] є племінницею [PERSON], вона постійно проживала з ним в будинку №13, розташованому по вул.Молодіжна, в сАркадівка Шевченківського району Харківської області, доглядала його та коли помер поховала. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] дійсно , доводиться племінницею [PERSON] та рідним братом [PERSON], що є батьком позивача. [PERSON] постійно проживала разом з дядьком, доглядала його, підтримувала морально та матеріально, так як він мав похилий вік та поганий стан здоровя, а коли в вересні місяці 2010 року він помер, то поховала його. З довідки №29-20-29-0.1-181/2-16 Держгеокадастру у Шевченківскьому районі Харківскьої області від 03 лютого 2016 року вбачається, що за померлим [PERSON] значиться земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.72 га, яка розташована на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю( серія І-ХР № 078020 зареєстрованого від 20 грудня 2002 року за №148). В видачі дублікату вищезазначеного державного акту на земельну ділянку, в замін втраченого - позивачу відмовлено, в звязку зі змінами в законодавстві, які відбулися 01 січня 2013 року. Для вирішення даного питання позивачу запропоновано звернутися до суду. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після померлого 15 вересня 2010 року [PERSON], позивач [PERSON] звернулась до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину (згідно листа від 26 вересня 2013 року № 362/07-16), в зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку та також рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України , передбачено ,що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців з законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування , неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття , крім випадків передбачених ст.1259 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Частиною 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, передбачено ,що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вбачється ,що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття. Спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким ,що прийняв спадщину , якщо протягом , встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про відмову від спадщини. Як зазначалось вище та підтверджується належними та допустимими доказами [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом з [PERSON] , заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавала. З правової позиції викладеної у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,будь яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою ,що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено ,що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи ,що відповідачем не заявлено про застосування строків позовної давності суд вважає можливим поновити позивачу строк за для звернення до суду за захистом свого не визнаного права. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , а також враховуючи ,що [PERSON] спадкоємець другої черги відмовився від прийняття спадщини , на користь позивача , визнання за позивачем права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved