Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

19.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на автомобіль марки «Audi 80» 1991 року випуску, червоного кольору державний номер ВН 1577СІ, припинити право власності [PERSON] на автомобіль марки «Audi 80» 1991 року випуску, червоного кольору державний номер ВН 1577СІ, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить ? вартості автомобіля марки «Audi 80» 1991 року випуску червоного кольору державний номер ВН 1577СІ, в розмірі згідно ринкової вартості, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи. До судового засідання позивач [PERSON] надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити , з висновком експертизи згоден та просить розглядати справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутністю, стосовно позовних вимог зазначила, що просить розділити навпіл кошти вартості автомобілю. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~\~ Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому відділом РАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області 19.08.2005 року, шлюбі, який рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24.01.2012 року за №2-7592/11 розірваний ( а.с. 10). Сторонами в період перебування у шлюбі придбаний автомобіль марки «Audi 80» 1991 року випуску червоного кольору державний номер ВН 1577СІ, який зареєстрований в РЕВ №1 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 03.02.2009 року на імя відповідачки [PERSON] Тобто, на час придбання вищезазначеного спірного рухомого майна сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними\~\~або\~\~шлюбним договором. Згідно вимог ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме звіту ТОВ «ОК Гудвілл» від 14.04.15 р. про незалежну оцінку з визначення ринкової вартості автомобіля марки «Audi 80» 1991 року випуску червоного кольору державний номер ВН 1577СІ, ринкова вартість автомобіля становить 44885,60 гривень, з врахуванням згоди відповідача на отримання ? частини коштів від вартості автомобілю, відповідачу належить ? від суми вартості автомобілю 22442,80 гривень. При таких обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. До витрат, повязаних із розглядом справи, відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України належать витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз. У зв`язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 360 гривень та витрати по проведенню експертизи склали 800 гривень. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку з чим з відповідача належать до стягнення судові витрати у вигляді сплати судового збору сумою 180 гривень ( 360:2) та витрати по сплаті експертних послуг у сумі 400 гривень (800:2), а загалом 580 гривень.

Outcome: approved