Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

17 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житла. Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS]. В даному будинку, окрім неї, проживають ще троє осіб. Відповідач, який після розірвання шлюбу залишився проживати в будинку, зловживає спиртними напоями, вчиняє скандали, що негативно впливає на всіх членів сім'ї. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд виселити [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] зі зняттям його з реєстраційного обліку та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. [PERSON] пояснила, що після одруження з відповідачем вони стали проживати в будинку по [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті матері [PERSON] Також за її згодою відповідач зареєструвався за даною адресою. Згодом стосунки в сім'ї погіршилися і рішенням Камінь-Каширського районного суду від 05 вересня 2013 року шлюб між ними був розірваний. Однак відповідач продовжує проживати за вказаною адресою. Спільне проживання з ним є неможливим, відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бійки, чим робить життя інших членів сім'ї нестерпним. Позивач проживає разом з неповнолітніми дітьми, яким переносити подібні конфліктні ситуації дуже тяжко. На прохання змінити свою поведінку [PERSON] не реагує. Відповідач неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. Тому просить виселити [PERSON] із займаного ним житлового приміщення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не подав. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частинами 1 та 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ст. 157 ЖК УPCP членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З оглянутих у судовому засіданні рішення Камінь-Каширського районного суду від 28.12.2016 року (а.с. 9), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 109468915 від 28.12.2017 року (а.с. 5) встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Волинської області, який вона успадкувала від матері [PERSON] У даному житловому будинку разом із позивачем [PERSON] та її дітьми зареєстрований і проживає відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1082, виданою Новочервищанською сільською радою Камінь-Каширського району 16.05.2018 року (а.с. 11). Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Наявні в матеріалах цивільної справи постанови суддів Камінь-Каширського районного суду від 23 листопада 2017 року та від 02 квітня 2018 року (а.с. 7, 8) підтверджують факт неодноразового притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї відносно позивача [PERSON] Усі наведені вище докази в їх сукупності дають суду достатні підстави вважати, що відповідач [PERSON] своєю протиправною поведінкою робить неможливим для інших членів своєї сім'ї проживання з ним в одному житловому будинку, а вжиті відносно нього заходи громадського впливу, зокрема бесіди працівників правоохоронних органів, накладення адміністративних стягнень судом, виявились безрезультатними, а тому є всі правові підстави для задоволення даного позову. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що зняття з реєстрації місця проживання особи відбувається на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, його механізм чітко врегульований нормами діючого законодавства, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині припинення реєстрації [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], оскільки в даному випадку права позивача не порушені. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

Outcome: partial