Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

18 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 17.12.2015 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позову вказала, що 17.12.2015 року померла [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,6875 га, розташована на території Губівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області та належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 003323 від 01.10.2001 року. Однак, через відсутність оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю, який було втрачено, оформити спадщину в позасудовому порядку позивач не може, що змусило звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позов визнали повністю, не заперечували проти визнання права власності в порядку спадкування за [PERSON] Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 09/2016 померлої [PERSON] суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.12.2015 року померла [PERSON] (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,6875 га, розташовану на території Губівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 003323 від 01.10.2001 року (а.с.9), що підтверджується також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.11.2013 року (а.с.9-13). Відповідно до заповіту від 06.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.7) Позивач звернулася 29.01.2016 року до приватного нотаріуса Компаніївського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці за законом або за заповітом крім позивача відсутні. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в [INFO] (а.с.14) Постановою нотаріуса від 10.08.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність оригінала правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку. З розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки вбачається, що вартість земельної ділянки [PERSON] становить 227168,00 грн. Оригінал правовстановлюючого документа Державного акта на право приватної власності на землю втрачено, про що розміщено повідомлення у місцевій газеті «Степовий край» (а.с.20). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно із ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтями 328 та 392 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Відповідно до ст.126 ЗК України документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт. П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (ст.16 ЦК України). Відповідно до п.«а» ч.3 ст.152 ЗК України способом захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання прав, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Згідно вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує це право, та його державною реєстрацією, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом (інші спадкоємці відсутні), прийняла спадщину у встановлений законом строк але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку оскільки на момент оформлення спадщини втрачено оригінал Державного акта на імя спадкодавця [PERSON] на спадкове майно земельну ділянку, в зв'язку з чим порушується її право на спадщину, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача, оскільки спір виник не з вини відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 328, 386, 392, 1216-1218, 1225, 1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved