Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

18.10.2016р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 05.10.2013р. у Жовтневому районному у м. Дніпропетровську відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 847. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 16.11.2014р. народження. У позовній заяві позивач вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з 25.01.2016р., коли відповідачка пішла проживати за іншою адресою. Причиною припинення шлюбних відносин став спосіб життя відповідачки, який на думку позивача, є неприйнятним, постійні приниження з боку позивачки, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. У наданій суду заяві від 13.10.2016р. позивач просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. (а.с. № 19). Представник відповідачки [PERSON] ( діє на підставі довіреності від 22.08.2016р.) у наданій суду заяві від 13.10.2016р. проти задоволення позову не заперечував, просив шлюб між сторонами розірвати та розглянути справу за його відсутності та відповідачки (а.с № 20). В наданих до суду письмових запереченнях від 13.12.2016р. відповідачка період (25.01.2016р.) припинення шлюбних відносин, який було вказано позивачем, визнала в повному обсязі. Проте вважала, що причиною припинення шлюбних відносин стали не ті обставини, які були вказані позивачем, а навпаки, спосіб життя позивача, зловживання саме ним спиртними напоями, подружні зради з боку позивача. Після розірвання шлюбу просила прізвище змінити на дошлюбне «Архангельська» ( а.с. № 22-25). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. При розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.10.2013р. у Жовтневому районному у м. Дніпропетровську відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 847 (а.с. № 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 16.11.2014р. народження (а.с.№ 7). З огляду на те, що ані позивачем, ані відповідачкою не надано доказів, того що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало саме спосіб життя або позивача або відповідачки, зловживання будь-ким зі сторін спиртними напоями, подружня зрада, то суд вважає, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі припинені з 25.01.2016р., тобто майже рік тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також враховує положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач просив понесені ним судові витрати розподілити порівну, то суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с.2). З огляду на те, що судовий збір при пред,явлені позову, був сплачений позивачем в більшому розмірі, ніж встановлено законом, то переплачена сума судового збору не підлягає розподілу. На підставі викладеного,

Outcome: approved