Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

18.03.2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ФІНТАРГЕТ» про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту, неукладеним та нікчемним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2019 року позивачка скористалась фінансовими послугами відповідача та отримала від нього на свої особисті споживчі потреби суму в розмірі 1 000 грн. Грошові кошти отримала від нього лише після надання на його вимогу у електронному вигляді копії своїх документів, а саме паспорт та РНОКПП. Оплати через свій майновий стан, незрозумілі умови угоди, порядок нарахування і погашення заборгованості позивачка не проводила до з`ясування цих питань. На цей час позивачка усвідомлює, що має заборгованість по цьому кредиту, при цьому, не може достеменно зрозуміти, яка саме заборгованість, оскільки не має на руках жодних документів. Через брак неупередженої інформації під час укладення договору вона не змогла правильно оцінити ризики та свої фінансові можливості. Позивачка вважає, що було порушено її право на інформацію у сенсі відносин споживчого кредитування, до укладення договору мати вичерпну інформацію стосовно послуг кредитної установи та умов конкретного кредиту. На думку позивачки, укладений договір не відповідає вимогам щодо форми і змісту договору. Враховуючи вищевикладене, просить суд витребувати у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Ліцензію на провадження відповідачем господарської діяльності з надання фінансових послуг та витяг з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, щодо внесення відповідача до Реєстру; витребувати у відповідача договір, на підставі якого у сторін цієї справи виникли правовідносини в сфері надання фінансових послуг, паспорт споживчого кредиту, докази ідентифікації позивачки при укладанні договору; визнати договір про надання споживчого кредиту від 11.06.2019 року між ТОВ «ФІНТАРГЕТ» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник), неукладеним; визнати договір про надання споживчого кредиту від 11.06.2019 року між ТОВ «ФІНТАРГЕТ» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник), нікчемним. Згідно відзиву на позовну заяву про захист прав споживача фінансових послуг, відповідач зазначає, що згідно п. 4.1 Додатку №1 - заява - приєднання № 107557 від 11.06.2019 року, зазначено: «сума кредиту (загальний розмір наданого кредиту): 1000 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок)». Оскільки, за смислом Цивільного законодавства, кредитний договір є Договором реальним, то початок дії цього Договору починається з моменту отримання позичальником грошових коштів від кредитодавця. Позивач отримав грошові кошти на картку 11.06.2019 року. Відповідно до п. 4.2 Додатку №1 - заява-приєднання № 107557 від 11.06.2019 року: «строк надання Кредиту з 11.06.2019 по 04.07.2019 на 23 (двадцять три) календарних днів», а також у відповідності до п. 4.6 позивач погодився на автоматичне продовження Договору на тих самих умовах: «Наявність автоматичного продовження Кредиту (продовження Договору):Так.» Позивач скористався цією можливістю. 05.07.2019 року позивач проводить оплату за цим Договором 442 грн. 00 коп. та пролонгує дію Договору №107557 від 11.06.2019 року на 30 днів. З 06.12.2019 по 11.12.2019 (декількома платежами) позивач сплачує ще 290 грн. 00 коп. Цими діями позивач повністю підтверджує дійсність всіх умов вищезазначеного Договору. Договір №107557 від 11.06.2019 року та Додаток №1 Заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року містять всі істотні умови, які передбачені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Всю інформацію стосовно умов Договору було надано позивачу до підписання договору, про що свідчить LOG правочину. У відповідності до LOGу правочину 11.06.2019 року о 18:02:59 годині позивач сам надав свої дані для ідентифікації споживача в ІТС відповідача. Цього ж дня, о 18:03:09 годині направив запит (заяву) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту. 11.06.2019 року о 18:06:16 годині позивач направив до ТОВ «ФІНТАРГЕТ» електронне повідомлення або заповнену заявку (формуляр) про прийняття оферти фінансової установи (акцепт), та підписав вищезазначений Договір унікальним одноразовим ідентифікатором, який ТОВ «ФІНТАРГЕТ» відправив на телефон [NUMBER] зареєстрований позивачем у особистому кабінеті, як фінансовий телефон позивача з наступним текстом: «кредит 1000грн. Код подтверждения: [NUMBER] Никому не называйте этот код». Цей унікальний одноразовий код ідентифікатора було зазначено позивачем у нижній частині Договору. 11.06.2019 року о 18:06:13 ТОВ «ФІНТАРГЕТ» направило позивачу підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Кредитні кошти було отримано позивачем на картку, тобто відповідач виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі та в обумовлені строки. На думку відповідача, усі факти порушення та невиконання умов Договору позивач сама визнала та підтвердила у позовній заяві. Вона визнала, що отримала грошові кошти у повному обсязі, сама відмовилась від виконання умов Договору, не сплачувала увесь цей час відсотки за Договором, використала можливість пролонгації Договору, тому відповідач вважає, що вимоги, які викладені у позовній заяві є незаконними, необґрунтованими та безпідставними (а.с. 39-42). 23.03.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та витребувано у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Ліцензію на провадження відповідачем господарської діяльності з надання фінансових послуг та витяг з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, щодо внесення відповідача до Реєстру; витребувано у відповідача договір, на підставі якого у сторін цієї справи виникли правовідносини в сфері надання фінансових послуг, паспорт споживчого кредиту, докази ідентифікації позивачки при укладанні договору (а.с. 24-25). 14.04.2020 року на адресу надійшли документи від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.29-36). 23.04.2020 року відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, направлено витребувані судом документи (а.с. 39-74). 30.10.2020 року розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи (а.с. 99). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючу суддю Шум Л.М. (а.с. 100). 03.11.2020 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.101-102). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.06.2019 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНТАРГЕТ» укладено договір позики (а.с. 47-60). 11.06.2019 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНТАРГЕТ» укладено Додаток №1 до Договору - заява-приєднання №107557 до Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФІНТАРГЕТ» за умовами програми «Microcash» (а.с. 61-65). 11.06.2019 року ТОВ «ФІНТАРГЕТ» здійснило виплату на картку позивачки, грошових коштів в сумі 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 66). 05.07.2019 року позивачкою проведено транзакцію «погашення» в розмірі 442 грн. 00 коп. (а.с. 67). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особа, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоди споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі №6-1341цс15. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що на останній сторінці Примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФІНТАРГЕТ» за умовами програми «Microcash», в розділі «Позичальник» вказані анкетні відомості позивачки та цей договір підписано унікальним ідентифікатором «[NUMBER]» (а.с. 60), у п.4.1 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, зазначена сума кредиту, у п. 4.2 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, зазначено строк надання кредиту, у п. 4.3.1 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, зазначено проценти нарахування на суму кредиту, у п. 4.6 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, вказано графік платежів, у п. 6 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, зазначено, що «Підтверджую, що ознайомлений (на) з умовами кредитування, наявними та можливими схемами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, перевагами, недоліками між ними…», у п. 7 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, зазначено: «підписанням Договору я [PERSON] ознайомився (лась) з Внутрішніми правилами, умовами, викладеними в Договорі на веб-сайті Кредитодавця microcash.com.ua, положеннями Закону України «Про захист прав споживачів»….», у п. 8 Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року, зазначено: «Я, [PERSON] підтверджую, що після підписання Заявки-приєднання до Договору між мною та Кредитодавцем було укладено Договір, примірник Заявки-приєднання та Договір зберігаються в моєму Особистому Кабінеті на веб-сайті Кредитодавця microcash.com.ua і мною отриманий» (а.с. 64), в розділі «Позичальник» вказані анкетні відомості позивачки та цей договір підписано унікальним ідентифікатором «[NUMBER]» (а.с. 65). Крім того, Додаток №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року до спірного кредитного договору містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в Додатку №1 заява-приєднання №107557 від 11.06.2019 року до договору. Таким чином, спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; містить повну інформацію стосовно умов кредитування. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість положень кредитного договору, але не зазначає що саме у даному кредитному договорі позивач вважає несправедливою умовою, а лише зазначає перелік статей законодавства. Заявляючи вимоги про визнання неукладеним та нікчемним кредитного договору, позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності зазначених вище умов для визнання умов договору несправедливими. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13). Так позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо неї, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомлювався та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, що могли б бути підставою для визнання недійсним кредитного договору. Приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов`язань по кредитному договору, обставин невідповідності положень кредитного договору вимогам законодавства встановлено не було, суд вважає, що підстави для визнання недійсним кредитного договору №107557 від 11.06.2019 року та Додатку №1 Заява - приєднання №107557 від 11.06.2019 року відсутні, а тому відмовляє в задоволенні позову. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: approved