Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

18.01.2017 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулася [PERSON] в якій просила визнати недійсний договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ «АТД «Дніпровський» від 25.11.2009 р. , зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку, загальною площею 5,9020 га розташовану на території Апостолівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.03.2016 р. між нею [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди землі від 15.03.2016 р. на земельні ділянки 1220310100:01:012:0022 та 1220310100:012:0021. Вказаними земельними ділянками [PERSON] володіє на підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. та свідоцтв про право на спадщину від 21.12.2012 р. Вказані земельні ділянки [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ) На земельну ділянку з кадастровим номером 1220310100:01:012:0022 між [PERSON] та ТОВ «АТ «Дніпровський» 11.09.2004 р. було укладено договорі оренди № 116 строком на 5 років, який закінчився до моменту смерті власника земельної ділянки [PERSON] . На підставі додаткової угоди від 25.11.2009 року до договору оренди № 116 укладеного між [PERSON] та ТОВ «АТД «Дніпровський» стосовно земельної ділянки з кадастровим нмером « 1220310100:01:012:0022, данною земельною ділянкою, за відсутності правових підстав, користується ТОВ «АТД «Дніпровський». Під час укладання договорів оренди землі від 15.03.2016 р. на земельні ділянки 1220310100:01:012:0022 та 1220310100:012:0021 між [PERSON] та [PERSON] реєстратором районного управління юстиції не було повідомлено про наявність будь-яких обмежень. на підставі чого просить визнати недійсний договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ «АТД «Дніпровський» від 25.11.2009 р. , зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку, загальною площею 5,9020 га розташовану на території Апостолівської міської ради. У добровільному порядку повернути земельну ділянку відповідач не бажає. У судовому засіданні позивач позов підтримали. Вважає, що ТОВ «АТД «Дніпровський» незаконно використовує земельні ділянки, використовує земельну ділянку не провівши реєстрації додаткової угоди. Представник відповідача проти позову заперечив, виходячи з того, що протягом дії оспорюваного договору ні у [PERSON] , [PERSON] , не виникало питань щодо законності цього договору, вони отримували орендну плату, що, як на думку представника відповідача, свідчить про відсутність заперечень проти умов договору. У судовому засіданні дослідженні усі надані докази, зокрема, примірники та копії оскарженого договору з додатками, документів на земельну ділянку, отримання оплати тощо. Заслухавши пояснення, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Дані правовідносини регулюються ЦК України, Законом «Про оренду землі» (далі-Закон). За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.2 ст. 207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст. 20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону набирає чинності. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документу. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». З матеріалів справи вбачається, що договором оренди землі від 15.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , встановлено права та обов`язки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. (а.с. 8-14) Відповідно до копії додаткової угоди до договору № 116 оренди земельної ділянки від 10.09.2004 р. 25.11.2009 року між [PERSON] та ТОВ «АТД «Дніпровський» продовжено оренду земельної ділянки до 31.12.2020 року (а.с. 15) Відповідно до Інформаційної довідки Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,902 га, кадастровий номер 1220310100:01:012:0022, 17.03.2016 року Апостолівським районним управління юстиції проведена державна реєстрація права оренди землі з [PERSON] (а.с. 16-17) Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 17.03.2016 р. між [PERSON] , як орендодавцем та [PERSON] , як орендарем проведено державну реєстрацію речового права, строк дії речового права 22.03.2023 р. (а.с. 18-24). Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017 року з органу досудового розслідування Апостолівського ВП Нікопольського відділу ГУНП в Дніпропетровській області витребувано для огляду у судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 12016040410001067, а саме результати почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] на додатковій угоді від 25.11.2009 року до договору оренди землі № 116 від 10.09.2004 року щодо земельної ділянки площею 5,9020 га з кадастровим номером 1220310100:01:012:0022. Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 13/1.1-550 від 13.12.2016 року «Підпис від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» додаткової угоди оренди земельної ділянки від 25.11.2009 р. до договору № 116 від 10.09.2004 - виконаний не [PERSON] , а іншою особою». 07.02.2017 р. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач [PERSON] зазначила, що підставою для її звернення до суду стали об`єкті перешкоди, які виникли при використанні на правах оренди земельної ділянки площею 5,9020 га, кадастровий номер 1110310100:012:0022. Просить визнати недійсною додаткову угоду від 25.11.20009 р. до договору № 116 оренди земельної ділянки від 10.09.2004 року, зареєстровану Центром ДЗК 20.08.2010 року за № 041011701568, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 116 від 10.09.2004 року, зареєстрований Апостолівським відділом ДРФ ДП «ЦДЗК» 22.05.2007 року за № 040701200532, зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку, загальною площею 5,9020 га розташовану на території Апостолівської міської ради. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на праві приватної власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 5,902 га, яка розташована на території Апостолівської міської ради (а.с. 102). 20.02.2017 року на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , в яких вона позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 122-128). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (т. 2, а.с. 31) Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, що також відповідає практиці Верховного Суду України (постанова Пленуму від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі постанова Пленуму ВСУ). Виходячи з цього та враховуючи наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо визнання недійсним договору, який укладено без волевиявлення [PERSON] , підтвердженого її особистим підписом. Розглядаючи вимогу щодо повернення відповідачем земельної ділянки, суд бере до уваги акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки площею 5,902 га кадастровий номер 1220310100:01:012:0022, вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що земельна ділянка повернута. У судовому засіданні доведено, і представник відповідача не заперечував, що відповідач на даний час користується спірною земельною ділянкою. Судом розглянуто усі доводи відповідача на заперечення позову. Так, оцінюючи факт отримання позивачем орендної плати, суд виходить з такого. Згідно з п.7 постанови Пленуму ВСУ, виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним. Позивачем доведено, що спірний договір був укладений без волевиявлення [PERSON] , тому суд доходить висновку про його недійсність. Та обставина, що позивач отримував плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому. Судом з`ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору. Тому, факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. - справа №6-48цс15), касаційній практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 22.07.2915р.-рішення №47705809), а також апеляційного суду Харківської області (рішення від 15.10.2014р.-справа №637/410/14-ц). Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст.79 ЦПК України, складаються з судового збору та тих, що пов`язані з розглядом справи, зокрема, проведенням судових експертиз. Позов подано зі сплатою судового збору у розмірі та порядку, визначеними Законом України «Про судовий збір» в попередній редакції станом на 18.01.2017 р. у сумі 640 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial