Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

19 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Спірна земельна ділянка належить відповідачу, як попередньому власнику будинку. Посилаючись на те, що він не може розпорядитися в повному обсязі нерухомим майном через відсутність права власності на земельну ділянку, змушений звернутися до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 14 від 27 жовтня 1994 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249956576 від 23 березня 2021 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 0478 від 11 травня 2000 року, посвідченого Очаківською філією Південної товарної біржі (а.с. 9). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 05 березня 2021 року, визнано дійсним договір № 0478 купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 11 травня 2000 року Очаківською філією Південної товарної біржі (а.с. 10-11). Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, при переході права власності на побудови разом з цими об`єктами в розмірах, передбачених ст. 67 даного Кодексу, переходить і право власності та користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Також, згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діє на теперішній час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (яка діяла на час реєстрації права власності на будинок) до особи, що набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку), право власності та право користування на земельну ділянку виникало після отримання державного акту, який видавався і реєструвався сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При ухваленні рішення щодо набуття у приватну власність спірної земельної ділянки, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] після набуття права власності на зазначений житловий будинок також набув право власності на спірну земельну в порядку, передбаченому ст. 30 ЗК України (в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу), а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved