Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

19.02.2014 року позивач, попереднє найменування якого, було відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», що підтверджується наявною в матеріалах справи, копією витягу із статуту позивача, звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на неналежне виконання відповідачами договірних зобов'язань, просив стягнути з відповідачів солідарно: 2333819 грн. 25 коп. - заборгованості кредитом, відсоткам, пені та штрафу, яка визначена станом на 11.12.2013 року. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року, вищевказаний позов задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2014 року, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду. При новому розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та посилаючись на невиконання відповідачами судових рішень про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути з відповідачів солідарно: 87727,11 доларів США - заборгованості по сплаті відсотків; 181362,87 грн. - пені за прострочення слати кредиту; 184225,16 грн. - штрафу за порушення умов кредитного договору. При цьому, вищезазначену заборгованість по відсоткам, пені і штрафу, позивач визначив за період з 17.02.2010 року по 26.05.2014 року і на підставі кредитного договору № 138/П/73/2008-840 від 09.04.2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем - [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення. Адвокат обох відповідачів позов не визнав. Вислухавши пояснення представника позивача, заслухавши думку адвоката, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. 09.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено кредитний договір № 138/П/73/2008-840 за умовами якого, ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредит у сумі 156772 доларів США., строком до 04.04.2033 року, а останній зобов'язався погасити кредит з відсотками щомісячними платежами. 09.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою укладено договір поруки за умовами якого, відповідачка зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед ВАТ КБ «Надра» у разі невиконання відповідачем договірних зобов'язань за кредитним договором № 138/П/73/2008-840 від 09.04.2008 року. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе перед банком зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків за користування ним. Відповідно до умов договору, банк має право за порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту і відсотків за користування кредитом щомісячними платежами, достроково стягнути загальну заборгованість за кредитом і відсоткам, пеню та штраф. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2010 року, частково скасованим рішенням апеляційного суду м. Києва від 01.11.2011 року, з відповідача - [PERSON] на користь позивача стягнуто 2034309 грн. 08 коп. - заборгованості по кредиту, яка була визначена станом на 17.02.2010 року, а у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до відповідачки - [PERSON], відмовлено. Відповідно до абзаців 1 і 2 п. п. 17 і п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, заборгованість припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитним договором № 138/П/73/2008-840 від 09.04.2008 року, не передбачений розмір процентів за невиконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, проти чого в судовому засіданні не заперечував представник позивача. Позовних вимог у порядку визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач у процесі розгляду даної справи до відповідачів не заявляв. У разі невиконання чи неналежного виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості по грошовим зобов'язанням за кредитним договором у кредитора виникає право на пред'явлення позову на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не право на продовження нарахування відсотків, пені і штрафу, нарахування яких передбачено цим кредитним договором, оскільки в цьому випадку вже має місце невиконання чи неналежне виконання судового рішення, а не договірних зобов'язань за кредитним договором. Позивач не позбавлений можливості пред'явити позов у порядку визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. Оскільки позов задоволенню не підлягає, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідачів, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed