Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

18 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрованого в реєстрі за №61699 за вимогою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»» про стягнення з позивачки 46 965 грн 64 коп. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй не було відомо про наявність будь-якої заборгованості, жодних повідомлень вона не отримувала, а тому вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням встановленого законом порядку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Учасники справи правом надати відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористались. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року між ПАТ «Дельта Банк», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, укладено кредитний Договір №001-14755-291113. З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» продало свої права вимоги до позичальників, в тому числі [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». 11 серпня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»». 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»», заборгованості за кредитним договором № 001-14755-291113 від 29 листопада 2013 року в розмірі 46 465 грн 64 коп., в тому числі: заборгованості по кредиту - 16 348 грн 05 коп.; заборгованості за процентами - 30 117 грн 5 коп., а також 500 грн витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. З отриманих на запит до приватного нотаріуса Горая О.С. документів слідує, що виконавчий напис про стягнення грошових коштів було вчинено на підставі заяви представника ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». До вказаної заяви долучено виписку з рахунку [PERSON] , відповідно до якої заборгованість становить 46 465 грн 64 коп., кредитний договір, договір про відступлення прав вимоги, довіреність. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до статті 87 Закону, виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису визначені підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення зазначеної категорії спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи викладене, а також той факт, що матеріали справи не містять доказів того, що новий кредитор - ТОВ ««Фінансова компанія «Аланд»» дійсно направляло боржнику повідомлення про заміну кредитора, і що це повідомлення було вручене чи не вручено з певних причин, як немає доказів того, що боржник отримував претензію щодо виплати заборгованості, і своєю пасивною поведінкою погодився з її розрахунком, суд дійшов висновку, що заборгованість, яку стягнуто за виконавчим написом, не можна вважати безспірною. Задовольняючи позов, суд також виходить з того, що однією з умов вчинення виконавчого напису, згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат», є та обставина, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З матеріалів справи вбачається, що строк кредитування становив 50 місяців від дати укладення договору, тобто від 29 листопада 2013 року. Отже строк кредитування сплинув 29 січня 2018 року, тоді як виконавчий напис вчинений 05 жовтня 2020 року, тобто поза межами строку позовної давності. З урахуванням того, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 908 грн 00 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд стягує суму сплаченого позивачкою судового збору з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved