Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

18 березня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Згідно з уточненою позовною заявою вона просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом права засновника та голови селянського (фермерського) господарства «Зірка», зареєстрованого Ширяївською районною державною адміністрацією Одеської області 03 липня 2000 року за №155112000000000082, зобов'язати [PERSON] включити її членом селянського (фермерського) господарства «Зірка» та внести відповідні зміни до Статуту селянського (фермерського) господарства «Зірка» та зареєструвати дані зміни Статуту в Державного реєстратора Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, визнати за нею право власності на селянське (фермерське) господарство «Зірка» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 24 липня 2012 року, визнати за нею в порядку емфітевзису право постійного користування земельною ділянкою площею 36,08 га, що розташована на території Катерино-Платонівської сільської ради і надана для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування від 18 квітня 1995 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 24 липня 2012 року, витребувати у [PERSON] уставні документи селянського (фермерського) господарства «Зірка». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з мотивів вказаних у наданих до суду запереченнях на позовну заяву. Треті особи [PERSON], [PERSON] та їх представник заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник Катерино-Платонівської сільської ради погодився з позовними вимогами та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 липня 2012 року помер [PERSON], який був засновником та головою селянського (фермерського) господарства «Зірка». Членом фермерського господарства також був та є на сьогоднішній день [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли три особи: [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Четверта особа [PERSON] (дочка) відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 вересня 2013 року за реєстровим № 1977, виданим державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори. На думку позивача, не успадкованим залишилося селянське (фермерське) господарство «Зірка». У цій частині Ширяївською державною нотаріальною конторою позивачу було надано лист у якому зазначено, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину на майно належне селянському (фермерському) господарству «Зірка» необхідно надати правовстановлюючі документи на майно фермерського господарства. Згідно з вимогами ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. У п. 4.4 та п.4.7. Статуту селянського (фермерського) господарства «Зірка» зазначено, що майно вказаного господарства відокремлене від майна засновників і членів господарства. Відповідно до п. 4.1 Статуту селянського (фермерського) господарства «Зірка» субєктом права власності у господарстві є господарство, як юридична особа, а його члени в частині майна, яке отримують при виході з господарства. У п. 4.3 Статуту селянського (фермерського) господарства «Зірка» зазначено, що власністю господарства є отриманий прибуток. За таких умов [PERSON] не може бути відповідачем за вимогами про стягнення нерозподіленого прибутку, про визнання права власності на ? частину нерозподіленого прибутку, оскільки вказані вимоги стосуються безпосередньо селянського (фермерського) господарства «Зірка». Тому вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню. Спадкодавець ніколи не був власником селянського (фермерського) господарства «Зірка», а був його засновником та головою. З матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючі документи на селянське (фермерське) господарство «Зірка» як цілісний майновий комплекс відсутні, у зв'язку з чим за позивачем не може бути визнано право власності у порядку спадкування за законом на фермерське господарство. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Виходячи з цього суд критично оцінює посилання позивача на те, що вона є єдиним спадкоємцем селянського (фермерського) господарства «Зірка», оскільки інші спадкоємці прийняли у спадщину все майно крім селянського (фермерського) господарства «Зірка». Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: 1. Особисті немайнові права; 2. Право на участь у товариствах та право членства в обєднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Право бути засновником фермерського господарства є правом на участь в товаристві. Право бути головою фермерського господарства є особистим немайновим правом, яке належало спадкодавцю. З урахуванням цього вимоги позивача про визнання у порядку спадкування права засновника та голови селянського (фермерського) господарства «Зірка» не підлягають задоволенню, як такі, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Вимоги про зобовязання включити до членів господарства, внести і зареєструвати відповідні зміни до Статуту господарства, витребування установчих документів, визнання права власності на нерозподілений прибуток є похідними від вимоги про визнання прав засновника і тому також не можуть бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських земель (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій). Згідно ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України у редакції, що діяла на час відкриття спадщини та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчуджуватися і передаватися у порядку спадкування. Як зазначено у ст. 408 ЦК України договір емфітевзису укладається на певний строк, який не може перевищувати 50 років. Як зазначено в ч. 2 ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею.\~Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів укладення відповідного договору між [PERSON] та Катерино-Платонівською сільською радою, в якому містяться відповідні умови, то відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про визнання за нею в порядку емфітевзису права постійного користування земельною ділянкою площею 36,08 га. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий [PERSON], надавав останньому лише право користуватися земельною ділянкою для ведення фермерського господарства. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду доказів порушення її прав відповідачами у справі. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: dismissed