overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

17 грудня 2014 року заявник [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, просить встановити факт належності її довідок з Хотинського районного трудового архіву № 1/895 від 20.10.2014 року та № 1/844 від 20.10.2014 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що в зв'язку із досягненням пенсійного віку, вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі з проханням надати інформацію, щодо зібрання необхідних документів для призначення пенсії. Під час подачі документів працівники Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі огляну представлені нею документи і виявили в них розбіжності, а саме згідно паспорта громадянина України вона значиться як [PERSON], а в довідках з Хотинського районного трудового архіву № 1/895 від 20.10.2014 року та № 1/844 від 20.10.2014 року - як [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду із заяво, в якій просить справу розглянути у її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа - представник Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі в судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду із заявою, в якій заяву [PERSON] визнала в повному обсязі. Просила справу розглянути у її відсутності. Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається з ім'ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або у паспорті. Судом встановлено, що згідно довідок з Хотинського районного трудового архіву № 1/895 від 20.10.2014 року та № 1/844 від 20.10.2014 року - допущено помилки у прізвищі та імені заявниці. Копією паспорта серії [NUMBER], копією картки фізичної особи платника податків № 6669 від 16.11.20004 року, листом управління Пенсійного фонду України у Хотинському районі № 7101/11 від 06.11.2014 року, копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], копією посвідчення про закінчення курсів від 27.07.1986 року, копією трудової книжки [NUMBER] підтверджується той факт, що заявник правильно значиться, як [PERSON](а.с. 4, 5,6, 7, 9, 10, 11). Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що вимоги заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

17 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1940 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.12.2014р. о 14 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.12.2014р. о 14 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Сарадян Л.Н. лікарні КЗ Солонянська ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої контакт не продуктивний, плаксива, дезорієнтована, не впізнає близьких, сина називає мужем. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна (атеросклеротична) деменція, з маренням. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

17 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1983 р.н., який мешкає за адресою: БПМП. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.12.2014р. о 2 год. 8 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.12.2014р. о 2 год. 8 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, мова не по суті, відчуває обмани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюційно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

17 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1980 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.12.2014р. о 22 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.12.2014р. о 22 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Латаковим лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора злобна, агресивна. Негативно налаштована на адресу батьків. Говорить, що її до лікарні привезли «незнайомі люди», «моїх батьків підмінили». Мислення дезорганізоване, непослідовне. Виказує маячні ідеї переслідування, відносин. Емоційно заряджена. Свого стану не оцінює. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

17 грудня 2014 року заявник звернулась до Кілійського районного суду Одеської області їз заявою про встановлення належності правовстановлюючого документа - земельного сертифікату на право на земельну частку серії ОД № 0073150 від виданого Кілійською районною державною адміністрацією 26 серпня 1996 року її батьку [PERSON] , який помер [INFO] року. Позивач, яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності , зазначає в заяві , що в зазначеному сертифікаті прізвище батька помилково зазначено «[PERSON]» , що перешкоджає їй отримати свідоцтво на право власності на спадщину. Дослідивши надані докази у справі та розглянувши справу в межах заявлених вимог , суд вважає заяву обґрунтованою та такою , що підлягає задоволенню. Згідно сертифіката серії ОД № 0073150 , виданого Кілійською районною державною адміністрацією 26 серпня 1996 року [PERSON] має право на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Трояни» с. Старі Трояни Кілійського району Одеської області розміром 3,20 умовних кадастрових гектарів. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. в с. Василівка Кілійського району 02 січня 2008 року. Згідно свідоцтва про народження та про укладення шлюбу [PERSON] є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] року. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище , ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Дослідженими судом доказами встановлена наявність підстав для визнання факту належності сертифіката серії ОД № 0073150 , виданого Кілійською районною державною адміністрацією 26 серпня 1996 року на право на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Трояни» с. Старі Трояни Кілійського району Одеської області розміром 3,20 умовних кадастрових гектарів району [PERSON] , який помер [INFO] року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

17 грудня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 18.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 8000 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 19.11.2014 року - 14946,72 грн., а саме: за кредитом - 8551,94 грн; 4506,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 687,94 грн. - штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 18.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 8000 грн. В зв'язку з тим що відповідач належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 19.11.2014 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом - 8551,94 грн; 4506,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 687,94 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 14946,72 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

17 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON], на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та просила задовольнити її позовні вимоги, стягнути з відповідача аліменти в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.10). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно (а.с.11). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. 14.09.2002 року сторони уклали шлюб (а.с.2). Від даного шлюбу вони мають двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти проживають разом зі своєю матір'ю [PERSON] та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою №2835 від 17.12.2014 року, виданою КП «ЖЕО №2» (а.с.7). Відповідач ухиляється від свого обов'язку, передбаченого ст. ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, а саме від обов'язку по утриманню дитини та участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

17 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні від 13.01.2015 позов не визнали, заперечували проти його задоволення, а 06.05.2015 до суду не зявились, подавши при цьому від представника відповідача ксерокопію заяви про відкладення розгляду справи без надання будь-яких доказів поважності причин для цього. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1997 року (а.с. 3). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з вересня 2013 року. Поновлювати шлюбні стосунки позивач наміру не має, примирення та збереження сімї вважає неможливим. На виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, суд ухвалою від 13.01.2015 надавав сторонам строк для примирення, проте згоди щодо збереження сімї сторонами не досягнуто. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

17 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 14 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] [INFO] , яку просить залишити проживати з нею. Просить залишити прізвище набуте у шлюбі - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 14 липня 2012 року перебувають у шлюбі. ( арк.с.4). У сторін є дитина [PERSON] [INFO]. ( арк.с. 5). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

17 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 25 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] [INFO] , яку просить залишити проживати з нею. Просить присвоїти дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 25 серпня 2012 року перебувають у шлюбі. У сторін є дитина [PERSON] [INFO]. Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved