Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

17.11.2016 року позивач звернувся\~ до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким: визнати договір дарування від 04 квітня 2012 року 42\\100 частини житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями № 61В, що розташований по вулиці Дача Ковалевського в місті Одесі, укладений між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], посвідчений\~ приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що на теперішній час скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2011 року, яким було визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою м. Одеса вулиця Дача Ковалевського, 61-В в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що стало підставою для укладання вказаного договору. Вище вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час, дата та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 24.03.2017 року його представник [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання також не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 26.12.2016 року звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державною нотаріальною конторою [PERSON], [PERSON] був власником 3/20 частин будинковолодіння, що знаходиться у місті Одесі по вулиці Дача Ковалевського під № 61 та складається в цілому з чотирьох камяних житлових будівель, загальна житлова площа яких становить 110,9 кв.м., та надвірних споруд «К» літня кухня, «К1» літня кухня, «Г» сарай , «г» сарай, «Н» сарай, «П» сарай, «Р» сарай, «Ф» сарай, «Т» сарай, «У» сарай, «Х» сарай, «Ц» сарай, «Е» сарай, «Ж» сарай, «З» літня кухня, «И» сарай, «Ч» сарай, № 1,3-6 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1100 кв.м.. На самовільно возведені споруди: літ. «а1» прибудова, літ. «а2» тамбур, літ. «К1», «З» збільшені літні кухні, літ. «Ч,И,Ц,Х,Ф,У,Т,Н,Ж» - збільшені сараї літ. «О» душ, літ. «М,Я» - вбиральні, літ. «в1»- веранда свідоцтво не видавалось. 23 лютого 2009 року [PERSON] помер, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 317, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЖД № 181869. За життя, а саме 06 травня 2003 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого належний йому житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Дача Ковалевського під № 61 заповів онуку [PERSON]. Зазначений правочин посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON]., та зареєстрований в реєстрі за № 1-1310. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2011 року по справі № 2-6399/11, було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 49,9 кв.м., з надвірними спорудами: гараж літ. «Ж», сараї літ. «У1», «Т1», «Ф», «Х», який знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Дача Ковалевського, 61-Вта розташований на земельній ділянці площею 221 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Згодом, 04 квітня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] було посвідчено Договір дарування, який було укладено між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON]. В пункті 1.2 зазначено, що майном яке відчужується за даним Договором є 42/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями за № 61-В, що розташований по вулиці Дача Ковалевського у місті Одесі, який в цілому з: літ. «Д» - житловий будинок, загальною площею 49,9 кв.м., в тому числі житловою площею 35,5 кв.м., літ. «Ж» - гараж, літ. «Т1, У1,Ф,Х» - сараї, розташованих на земельній ділянці площею 221 кв.м., що знаходиться у фактичному користуванні. Однак, в подальшому рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015 року було скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2011 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Виходячи з наведеного, деручи до уваги той факт, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2011 року скасоване, суд вважає за необхідним визнати договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 04 квітня 2012 року, р. № 877 - недійсним. Згідно приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Outcome: approved