Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

17 січня 2018 року позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Вимоги обґрунтовано тим, що згідно договору купівлі - продажу № 7101 від 21 вересня 2006 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Разом з нею в квартирі зареєстровані : колишня невістка [PERSON] (відповідачка), онуки : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачка розлучилась з сином [PERSON] та в червні 2016 року виїхала разом з дітьми на проживання до [ADDRESS]. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання квартири в належному стані несе позивач. Крім того, відповідач без згоди [PERSON], як власника квартири, 02 листопада 2017 року уклала договір оренди жилого приміщення, яким передала в оренду належну позивачці квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS]. У зв'язку з наведеним [PERSON] змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Відповідач в судове засідання зявилась, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник третьої сторони будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявилась. Подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їх батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. При розгляді справи судом встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12361338 від 01 листопада 2006 року позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Підставою для виникнення права власності [PERSON] на вказану квартиру став договір купівлі - продажу від 21 вересня 2006 року зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] в реєстрі за № 7101 (а.с. 5, 6). Відповідно до Акту обстеження житлових і матеріально - побутових умов від 28 грудня 2017 року складеного депутатом Бориспільської міської ради Бориспільського району Київської області [PERSON], за адресою : [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] (власник квартири, пенсіонер), [PERSON] (колишня невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук). Власник квартири [PERSON] проживає в м. Києві. [PERSON] разом з дітьми фактично проживає за адресою : [ADDRESS] (а.с.8). Згідно розписки на звороті вищевказаного Акта, голова будинкового комітету будинку [ADDRESS], засвідчив, що [PERSON] разом з дітьми з червня 2016 року не проживає за адресою : [ADDRESS]. Власником квартири є [PERSON] (зворот а.с. 8). Відповідач [PERSON] підтвердила в суді, що з 2016 року вона разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають в м. Києві. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Наведене також підтверджується : довідкою СЗШ № 205 Святошинського району м. Києва виданої 11 січня 2018 року за № 3, згідно якої [PERSON] є учнем 5 А класу наведеної школи; довідкою дошкільного закладу освіти № 80 в Святошинському районі м. Київ від 11 січня 2018 року, згідно якої [PERSON] відвідує даний заклад з 2016 року і по час видачі довідки (а.с. 27-28). Таким чином судом встановлено, що відповідачка разом з дітьми, будучи зареєстрованими в спірній квартирі, там не проживають; перешкод в користуванні цим приміщенням не мають; витрат по її утриманню не несуть; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняють. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] в квартирі за адресою : [ADDRESS]. без поважних на те причин. Доказів протилежного суду не надано. Судом не встановлено фактів перешкоджання [PERSON] відповідачу та дітям [PERSON], [PERSON] в користуванні спірним житлом. Відповідно до ч. 4 ст.156, ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать чоловік / дружина, діти і батьки. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який є сином позивачки, розірвано. Наведене підтверджено та не спростовується сторонами у справі. [PERSON] виписався зі спірної квартири та виїхав з неї, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої 23 листопада 2017 року за № 18032315 на його ім'я (а.с. 11). З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка та онуки [PERSON], [PERSON], в розумінні ст. 64, 156 ЖК Української РСР, не є членами сім'ї власника квартири. Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Власник, згідно ст.319 ЦК України, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], без згоди власника квартири, підписала 02 листопада 2017 року договір оренди жилого приміщення, а саме : квартири [ADDRESS] яке на праві власності належить [PERSON] (а.с. 8, 10). Наведене також свідчить про те, що відповідач мала безперешкодний доступ до спірної квартири та могла разом з дітьми продовжити проживати в ній, проте своїм правом не скористалась. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки, квартири, які є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідних заяв чи клопотань від відповідача на ім'я [PERSON] чи суду не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано. Посилання відповідачки на те, що переїзд для проживання до м. Києва зумовлено : неможливістю подальшого спільного проживання в спірній квартирі разом з колишнім чоловіком, необхідності обстеження та операції дитини, у зв'язку з підтримкою та наданням допомоги по утриманню і вихованню дітей зі сторони її мами, суд оцінює критично виходячи з наступного. Колишній чоловік відповідача, який є сином [PERSON], після розірвання шлюбу з [PERSON], 22 листопада 2017 року знявся з реєстрації за адресою : [ADDRESS] та зареєстрував своє місце проживання за адресою : [ADDRESS] (а.с. 11). Операцію дитині проведено за наслілком загального захворювання по ЛОР відділенню. Дане хірургічне втручання не є таким, що зумовлює неможливість вільного пересування дитини та не перешкоджає можливості переїзду після проведеного лікування до м. Бориспіль. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користуван-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Наведене свідчить про те, що відповідач разом з дітьми могли безперешкодно повернутись для проживання до спірної квартири, оскільки її власник та колишній чоловік, не проживають в ній. Проте, [PERSON] знехтувала цю можливість та залишилась проживаті і далі в м. Києв, а квартиру за адресою : [ADDRESS] - здала в оренду. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [PERSON], які не є членами сім'ї власника квартири [ADDRESS], та які з 2016 року не проживають в ній, ускладнюють здійсненню [PERSON] прав власника майна по володінню, користуванню та розпорядженню квартирою. Крім того, позивач має намір продати дану квартиру, але не може скористатись цим правом, оскільки відповідач разом з дітьми зареєстровані в ній та в добровільному порядку відмовляються знятись з реєстрації. Дані обставини підтверджено сторонами під час розгляду справи в суді. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений у розмірі - 640 грн. 00 коп. (а.с. 1). На підставі наведеного та

Outcome: approved