Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

18.04.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення із відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору без номера від 24.11.2012 року в сумі 89800,66 грн. та понесених судових витрат по справі. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 24.11.2012 року між ним та [PERSON], був укладений кредитний договір без номера, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, а в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 28.02.2018 року заборгованість становить всього 89800,66 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 79809,21 грн., заборгованість за пенею та комісією 3239,04 грн., штраф (фіксована частина)- 500,00 грн., штраф (процентна складова) 4252,41 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутность, позовні вимоги визнала частково, просила застосувати до всіх позовних вимог позовну давність, відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір без номера, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком договір , що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, а в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Згідно з розрахунком заборгованоісті, станом на 28.02.2018 року заборгованість становить всього 89800,66 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 79809,21 грн., заборгованість за пенею та комісією 3239,04 грн., штраф (фіксована частина)- 500,00 грн., штраф (процентна складова) 4252,41 грн. Ці обставини підтверджуються копією кредитного договору без номера від 24.11.2012 року ( який складається із анкети - заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку), розрахунком заборгованості. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000,00 грн. суд вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Встановлено, що останній платіж відповідачем внесений на рахунок позивача 20.07.2015 року в сумі 203,70 грн., наступний черговий платіж повен був внесений відповідачем не пізніше 25 числа наступного місяця, отже перебіг трирічної позовної давності розпочався з 25.08.2018 року (ст. 257 ЦК України). Тому суд, приходить до висновку, що позовна заява подана із дотриманням трирічної позовної давності, 11.04.2018 року. Оскільки, відповідачем кредитні зобовязання не виконанні належно, борг за тілом кредиту повністю не повернутий, тому його слід стягнути з останньої. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 79809,21 грн. суд вважає, що вона підлягає частковому задоволення з наступних підстав. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяці (яка нараховується на залишок заборгованості) становить 2,5 %, які і зазначив представник позивача у позовній заяві та розрахунку заборгованості. Згідно з пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку змінювати лише розмір кредитного ліміту, зміни до інших умов та тарифів обслуговування рахунку проводяться лише за погодженням сторін у порядку визначеному даним пунктом, а саме банк зобовязаний проінформувати клієнта про зміни за сім днів до їх введення, зокрема через виписку по картковому рахунку згідно з п. 1.1.3.1.9., якщо банк протягом семи днів не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається що клієнт прийняв нові умови обслуговування рахунку\~ (а.с. 14 зворотна сторона). Враховуючи вимоги ст. 1056-1 ЦК України та пункту\~ 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, судом встановлено, що позивач їх недотримався. За таких обставин та з урахуванням правових позицій ВСУ, викладених у постановах № 6-58цс12 від 04.07.2012 року та №6-82цс16 від 30.11.2016 року суд вважає, що відповідач не належно повідомлений про збільшення розміру процентної ставки в період з 01.09.2014 року 31.03.2015 року до 2,9 % на місяць за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні докази про це, тому її збільшення банком в односторонньому порядку суд визнає нікчемною, і як наслідок нарахування відсотків за збільшеною ставкою за період з 01.09.2014 року\~ по 31.03.2015 року (день, станом на який заявлені вимоги) є неправомірним та не підлягають стягнення з відповідача. Розрахунок відсотків за цей період необхідно проводити за погодженою сторонами базовою ставкою 2,5% в місяць на залишок заборгованості. Разом з тим, за період з 01.04.2015 року по 28.02.2018 року вимога про стягнення процентів у збільшеному розмірі за процентною ставкою 43,20 % на рік, підлягає до задоволенню, оскільки дана обставина визнається відповідачем, на що вказують її дії по внесенню готівки на рахунок позивача за період з 26.06.2015 року, 20.07.2015 року. За таких обставин з відповідача слід стягнути проценти за користування кредитом за період з 01.12.2012 року (з місяця порушення зобовязання відповідачем в частині сплати відсотків ) по 28.02.2018 року (по день, станом на який заявлені вимоги) в сумі 3920,00 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція ВСУ висловлена в постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 року). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення пені з відповідача за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 11.04.2018 року, тому річний строк визначається з 11.04.2018 року по 11.04.2017 року. З врахуванням заявлених вимог банку та заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, вимога про стягнення пені на користь позивач підлягає частковому задоволенню в сумі 1100,00 грн. Суд вважає, що вимога про стягнення штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 4252,41 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-2003цс15 від 21.10.2015 року) за ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач належно не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] слід стягнути заборгованість по кредитному договору від 24.11.2012 року на загальну суму 7020,00 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3920,00 грн., заборгованість за пенею та комісією 1100,00 грн. Врешті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України суд покладає на сторони судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, а саме з відповідача на корить позивача слід стягнути судовий збір в сумі 137,74 грн.

Outcome: partial