Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

18 січня 2019 року представник АТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що між ПАТ «Банк Ренесанс капітал» та відповідачем 23.03.2015 року на підставі кредитного договору №GP 7512572 видано кредит у сумі 36920,37 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Так, ПАТ «Перший країнський Міжнародний банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс позивача внаслідок приєднання була передана заборгованість за вищезазначеним кредитним договором. Так, відповідач не виконує належним чином довгостроковий строк свої зобов`язання за договором в результаті чого станом на 08.01.2019 року заборгованість складає 103320,12 грн., з яких: 18371,12 грн. заборгованість за кредитом, 1035,12 грн. заборгованість за процентами, 14248,43 грн. заборгованість за комісією, 69665,44 грн. штрафні санкції. Представник позивача просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 103320,12 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. 01.02.2019 року ухвалою суду провадження по справ було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження на 21.02.2019 року на 14.00 год. (а.с. 27). 20.02.2019 року від позивача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечував проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідач зазначає, що позивачем пропущено загальний та спеціальний строки позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні вимог. 21.02.2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2019 року на 13.00 год. (а.с. 42). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що умови договору були несправедливі, банк неправомірно нарахував комісію, яка фактично надана не була. Також позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду, крім того, укладений договір є оформлений не належним чином, оскільки не містить підпису та печатки. Відповідач звертався до суду за захистом своїх прав, однак йому було відмовлено через пропуск строку позовної давності. Щодо останнього платежу, що був здійснений 11.12.2018 року, зазначений платіж не був добровільний, а тому не може вважатися обставиною переривання строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2015 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №GP-7512572 строком на 36 місяців по 23.03.2018 року, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 20532,80 грн. (а.с. 6). 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, за реєстровим номер 1312, за кредитним договором про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» грошових коштів у розмірі 35329 грн. 67 коп., та суми оплати за вчинення виконавчого напису у розмірі 400 грн. 19.12.2017 року на виконання виконавчого напису №1312, виданого 29.09.2017 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до відомостей про відрахування пенсії від 14.12.2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто загальну суму 4399,56 грн. та 871,20 грн. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2018 року, що набрало законної сили 26.11.2018 року, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1312 таким, що не підлягає виконанню. Вищезазначені обставини встановлені рішеннями Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2018 року по справі №206/2989/18 та від 26.03.2019 року по справі №206/7119/18, що набрали законної сили (а.с.95-99). \~ \~ \~ \~Так, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. \~ \~ \~ \~При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. \~ \~ \~ \~Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. \~ \~ \~ \~Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Постанова ВС від 30.05.2018 року № 161/20278/14-ц. \~ \~ \~ \~Таким, чином примусове стягнення грошових коштів з боржника за виконавчим написом нотаріуса не може свідчити про переривання строку позовної давності. Щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 69665,44 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до пп.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки, штрафів. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день ( місяць), який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день ( місяць), виникає щодня ( щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня коли кредитор дізнався, або повинен був дізнатися про порушення його прав на стягнення пені. Перебіг строку позовної давності про стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених платежів, починається з наступного дня після настання терміну чергового платежу. Отже, кінцевою датою стягнення неустойки було 23.12.2017 року з якої слід відраховувати спеціальний строк позовної давності в один рік, що закінчився до звернення позивача до суду. Посилання представника позивача на п.6.2 Загальних умов кредитування, як на підставу нарахування штрафних санкцій є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вони затверджені позивачем протоколом № 742 від 22.01.2019 року, а кредитний договір було укладено 23.03.2015 року, що дає підстави прийти до висновку, що фактично відповідач з ними ознайомлений не був. \~ \~ \~ \~Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною першою статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, відповідачем 11 грудня 2015 року було востаннє внесено кошти в рахунок погашення кредитного зобов`язання, таким чином строк позовної давності сплинув в грудні 2018 року, а позивач звернувся до суду із цим позовом 18 січня 2019 року. Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив\~ позовної\~ давності,\~ про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач в своїх запереченнях просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed