Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

17 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконавчого комітету Білицької міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись в позовній заяві на те, що в 2009 році помер її батько [PERSON], в 2014 році померла її матір [PERSON]. Позивач з 2003 року мешкала разом з батьками за адресою в м. Білицьке провулок Верхнєшевченківський буд. 3. Весь час мешкання з батьками, вона вважала, що батьками оформлені всі належні документи на вказаний житловий будинок, але після смерті звернувшись до нотаріальної контори, нотаріус їй пояснила, що на житловий будинок не оформлено жодних документів, будинок нікому не належав. В період часу з 2003 року по теперішній час позивач проживає за адресою в [INFO], утримує його та користується усіма речами, які в ньому залишились, що підтверджується актом обстеження житлово-побутового стану, виданого депутатом Білицької міської ради 29 січня 2016 року, що гр. [PERSON] мешкає у вказаному будинку одна з 2003 року. Позивач не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач в позовній заяві просить визнати право власності на житловий будинок №3 в м. Білицьке по провул. Верхнєшевченківській буд. 3, за набувальною давністю. Позивач, представник відповідача в судове засідання не зявились, позивач надав заяву про слухання справи в його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, представник виконкому Білицької міської ради Донецької області надали листа за вих.№ 321 від 27 травня 2016 року з проханням розглянути справу в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим розглянути справу в відсутність позивача, представника відповідача, за матеріалами цивільної справи, наданих до суду. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позиція суду підтверджується наступним. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено: Згідно до ст. 114 ЦПК України, виключної підсудністю є позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Спірний житловий будинок розташований за адресою в м. Білицьке Добропільського району Донецької області провулок Верхнєшевченківський буд. 3. З позовної заяви вбачається, що з 2003 року по теперішній час позивач [PERSON] проживає за адресою в [INFO], утримує його та користується усіма речами, які в ньому залишились після смерті батьків, що підтверджується актом обстеження житлово-побутового стану, виданого депутатом Білицької міської ради 29 січня 2016 року, що гр. [PERSON] мешкає у вказаному будинку одна з 2003 року. (арк.справи 4) Вказані факт не ідуть всупереч і письмовим поясненням свідків [PERSON], [PERSON] , які письмово підтвердили факт мешкання [PERSON] за адресою в м. Білицьке провул. Верхнєшевченківський буд. 3, більш як десять років. (арк.справи 17-19,20-23). Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 03 березня 2015 року № 323, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою в м. Білицьке провул. Верхнєшевченківський буд. 3, не зареєстроване. В інвентарній справі БТІ відсутні будь-які правові документи. Згідно зі ст. 321 ЦПК України и ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Як вбачається зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. У звязку з викладеним, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, бо в судовому засіданні знайшли повне підтвердження факти, викладені в позовній заяві, що позивач на протязі тривалого часу більше десяти років користується житловим будинком за адресою м. Білицьке Добропільського району Донецької області провул. Верхнєшевченківський буд. 3, проводить поточний та капітальний ремонт, обробляє огород, про вказаний факт було відомо відповідачу, користування було відкрите та безперервне, що підтверджується матеріалами цивільної справи, ні чиїх інтересів не порушено.

Outcome: approved