overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в позовній заяві вказав, що він є власником житлового будинку по вулиці Садовій, 71 в м. Полонному. Відповідачка [PERSON] у вказаний будинок самовільно вселилась, на неодноразові звернення позивача покинути жиле приміщення в добровільному порядку не реагує. Позивач має намір вселитись у спірний будинок, але проживання там відповідачки позбавляє його можливості користуватись власним будинком. Просить усунути перешкоди в користуванні будинком, шляхом виселення відповідачки. В суд представник позивача [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, доводи позовних вимог підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена за місцем її фактичного проживання, що підтверджується поштовим повідомленням, заперечення проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направила. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів без відповідачки і ухвалити заочне рішення. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] не зареєстрована, але проживає в житловому будинку, який належить позивачу відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка добровільно не бажає виселитись із вказаного вище будинку. Дані обставини встановлені з матеріалів справи, а саме: копією паспорта позивача, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією ухвали суду від 05 листопада 2015 року про зміну способу та порядку виконання рішення суду, повідомленням Полонського РВ УМВСУ в Хмельницькій області від 06 березня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України особи, які самовільно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання іншого житла. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідачка проживає у будинку без дозволу власника, тому підлягає до виселення із займаного нею чужого житла без законних підстав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12 травня 2011 року. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однією сім»єю сторони проживали до травня 2016 року, але з того часу сім»я розпалась, причиною чого є те, що позивач розлюбила відповідача, з цього приводу вдома постійно виникають сварки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини, вона і звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, примирення між нею та відповідачем не відбулося і шлюб розпався остаточно. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про дату та місце судового засідання, причин неявки не повідомив. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що 02 липня 2003 року у виконавчому комітеті Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 08 між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які є неповнолітніми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сімї є різниця характерів та поглядів на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння і довіря. Вказує, що подружні відносини припинені в 2016 році. Проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору щодо місця проживання дітей немає. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «Веленчук». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Судовий збір просить не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає на розірвання шлюбу згідний. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 02 липня 2003 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 08 (а.с.4). Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 18 липня 2014 року у виконавчому комітеті Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 06 між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у сторін народилася дитина, яка є неповнолітньою: [PERSON] [INFO], яка проживає разом з матірю. Причиною розпаду сімї є різниця характерів та поглядів на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння і довіря. Вказує, що подружні відносини припинені з липня 2015 року. Проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище Терзі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але від її представника [PERSON] надійшла до суду заява в якій просить справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, заяви у його відсутності не надав, доводів позивача не спростував. Тому суд ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 18 липня 2014 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 06 (а.с.4). У сторін є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 жовтня 2014 року у виконавчому комітеті Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 10 між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у сторін народилася дитина, яка є неповнолітня: [PERSON] [INFO], яка проживає разом з позивачем. Причиною розпаду сімї є різниця характерів та поглядів на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння і довіря. Вказує, що подружні відносини припинені з серпня 2015 року. Проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити дошлюбне прізвище Робулець. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. судовий збір просить не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає на розірвання шлюбу згідний. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 28 жовтня 2014 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 10 (а.с.4). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач, в інтересах якого на підставі довіреності, посвідченої 27.07.2016 року приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округа по реєстру № 942, діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач не з»явився, про час та місце розгляду справи був попереджений у встановлений спосіб, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності за участю його представника, позов задовольнити(а.с.33,42). Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановлений спосіб(а.с.15-16,20-21,25-29,48-49). З огляду на це,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не зявилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2011 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сімї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 08 грудня 2007 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], яка народилась 25 червня 2009 року, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з 2013 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втрати почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сімї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що у них різні характери, інтереси, погляди на життя,одруження виявилось невдалим, і зберегти шлюб неможливо. Просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і пояснила, що чоловік їй не довіряє, тому вони з відповідачем приблизно шість місяців проживають окремо. Миритися з ним не бажає. Відповідач позов визнав і вказав, що дійсно вони не проживають разом, сім'ю зберегти неможливо. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Подружнє життя сторін не склалося, між ними відсутні взаєморозуміння і повага. Позивач не бажає налагодити подружні стосунки і вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, отже, необхідно ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

\~17 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 06 червня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З 18 серпня 2015 року чоловік проживає окремо від сім'ї, відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дитини, у звязку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в\~ твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-3). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково,\~ а саме в розмірі 1000 гривень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06 червня 2006 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON],\~ [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. \~ Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи, зокрема : - матеріальне становище та стан здоровя позивача; - матеріальне становище відповідача; - потреби дитини у харчуванні, забезпеченні її одягом; Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує ту обставину, що обовязок утримання дітей покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи не стабільний дохід батька та прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно на дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дитини і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

17 серпня 2016року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 25 вересня 2004року у ВРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач зазначила, що від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] народження, [PERSON] [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. [PERSON] вказала, що в останній час шлюбні відносини між подружжям погіршились і фактично припинились через постійні сварки, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено більш ніж рік тому. Посилаючись на вищевикладене позивач просила розірвати шлюб і після його розірвання лишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим ВРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївській області 25.09.2004року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] народження, [PERSON] [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися більш ніж рік тому, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved