Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

18 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], що діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON] та Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що відповідач зі своїм неповнолітнім сином з липня 2007 року у спірній квартирі не проживають. Позивач [PERSON] був належним чином повідомлений, про дату, час та місце судового розгляду, але не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву, датовану 19 вересня 2016 року, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] та третя особа по справі [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] у м. Слов?янськ. Разом з ними у спірній квартирі зареєстрований їх син відповідач [PERSON] та онук [PERSON], які не проживають у цій квартирі з липня 2007 року. Зазначив, що [PERSON] разом зі своїи сином [PERSON] у липні 2007 року виїхали до Російської Федерації, де і проживають зараз, внаслідок чого до теперішнього часу відповідач з дитиною непреривно не проживають у спірній квартирі. Позивач ніяких перешкод для користування житловим приміщенням відповідачу не чинив, але добровільно він з реєстрації не знімається, комунальні платежі не сплачує. Окрім того, зазначив, що після підвищення тарифів на комунальні послуги він не в змозі у повному обсязі оплачувати комунальні послуги, а задоволення його позову надасть йому можливість оформити субсидію. Просив задовольнити позов, визнати відповідача [PERSON] та його сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 6 у будинку № 21/83 по вул. Батюка у м. Слов?янську. Третя особа [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, зазначила, що з позовними вимогами погоджується, та просить їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не зявився, проте через канцелярію суду надійшла заява за підписом міського голови [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника. У заяві зазначено, що Орган опіки та піклування позовні вимоги у частині виселення дитини [PERSON] не підтримує /а.с.18/. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України за місцем реєєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на адресу відповідача було спрямовано лист про необхідність явки до судового засідання, призначенного на 19.09.2016 р. та 22.09.2016 р., але відповідач до поштового відділення для отримання судової кореспонденції не зявився, що підтверджується відповідною відміткою на повернутому конверті /а.с.15/. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина» /а.с.20/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі під № 3404, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру № 6 у будинку № 21/83, який знаходиться в м.Слов?янську по вул.Батюка. Договір купівлі-продажу був зареєстрований у КП «БТІ м.Словянська» 26 лютого 2004 року, тобто [PERSON] та [PERSON] є власниками зазначеної квартири. Згідно довідки КП «ЖЕК № 4» від 01 серпня 2016 року у спірній квартирі окрім позивача зареєстрована його дружина [PERSON], їх син [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO] /а.с.10/. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов родини № 1901 від 12 серпня 2016 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Артема-Лісний» [PERSON], з липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] не мешкають у квартирі [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджені підписами сусідів /а.с.11/. Положеннями частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житловим приміщенням на було, відповідач [PERSON] із заявами щодо створення йому перешкод у користуванні житлом не звертався. Згідно положень статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положення ч.1 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положенням ч.4 цієї ж статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, суду надані належні докази на підтвердження того, що [PERSON] з липня 2007 року без поважних причин не проживає у спірній квартирі. Враховуючи положення ч.4 ст.29 ЦК України, факт проживання [PERSON] за іншою адресою з липня 2007 року, а також відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання матері [PERSON] у спірній квартирі, суд приходить до переконання, що [PERSON] також втратив право користування спірною квартирою. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житлом у звязку із тим, що понад одного року не мешкають в ньому без поважних причин. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов?язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved