Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

19.11.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог), покликаючись на те, що будинковолодіння [ADDRESS] належало за життя його бабці [PERSON], яка померла [INFO]. Стверджує, що оскільки на час смерті бабці не було в живих його батька (сина померлої) - [PERSON], який помер ще [INFO], то він (онук спадкодавця) згідно ч.2 ст.529 ЦК України 1963 року є спадкоємцем за законом першої черги після смерті бабці [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживав у даному будинку разом із сім'єю. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на зазначене будинковолодіння, як спадщину за законом після смерті бабці [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, проте у поданій ним заяві про уточнення позовних вимог просив суд розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача - Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду копію спадкової справи №82/2014, заведеної після смерті [PERSON], а також Інформаційні довідки зі спадкового реєстру №39129464 та №39129433 від 10.12.2014року, з яких вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилися, та заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] був збудований у 1965 році та за життя належав [PERSON] - бабці позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Мати позивача - [PERSON], яка померла [INFO], лише проживала та була зареєстрована у даному будинку, разом із сім'єю, як член сім'ї власника будинку - [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] За життя остання заповіту не складала. Як вбачається із наданої Мостиською державною нотаріальною конторою Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №39129433 від 10.12.2014року спадкова справа після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто не звертався. Позивач [PERSON] (онук спадкодавця) згідно ч.2 ст.529 ЦК України 1963 року є спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON], оскільки на час її смерті не було в живих його батька (сина померлої) - [PERSON], який помер ще [INFO]. Спадщину після смерті бабці позивач прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживав у даному будинку разом із сім'єю, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини. Крім позивача, спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON] є також [PERSON] (син померлої), який спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки хоча і був формально зареєстрованим у спірному будинку, однак на час смерті матері та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично там не проживав та не вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, інших спадкоємців, крім позивача, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи претендують на таку, не має. Однак, через відсутність у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити своїх спадкових прав. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: витягами із по господарських книг Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області; довідками, виданими виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради №158 від 14.02.2014року та №864 від 28.11.2014року; листом Твіржанської сільської ради №293 від 28.11.2014року; довідкою КП «Мостиське РБТІ» №1588 від 29.01.2014року; копією паспорта громадянина України [PERSON]; копією актового запису про смерть [PERSON] №23 від 01.11.1993року; копією актового запису про смерть [PERSON] №21 від 14.09.1987 року; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; листом Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/185 від 12.03.2014року; копію спадкової справи №82/2014, заведеної після смерті [PERSON]; Інформаційними довідками зі спадкового реєстру №39129464 та №39129433 від 10.12.2014року. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч.2 ст.529 цього кодексу онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Частина 1 ст.16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведене, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті була фактичним власником спірного будинковолодіння, а позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна померлої та прийняв спадщину після її смерті, інших спадкоємців за законом першої черги, що прийняли спадщину чи претендують на таку, не має, суд приходить до висновку, що право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на дане будинковолодіння. Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved