Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

18 січня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Виконавчого комітету Криворізької міської ради та\~просить\~визнати дійсним договір міни нерухомого майна. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що 28.01.2002 року між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради та [PERSON] було укладено Договір міни нерухомого майна квартири [ADDRESS] , що складається з двох кімнат, загальною площею 45,10 кв.м, житловою площею 28,50 кв.м, на квартиру [ADDRESS] , що складається з двох кімнат, загальною площею 44,60 кв.м, житловою площею 30,50 кв. м. Даний Договір було укладено на виконання біржевої угоди, зареєстрованої на Товарній біржі «Нове століття» за № 1-12. Ухвалою суду від 19.01.2021 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05.02.2021 року прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат Попков О.О. у судове засідання не з`явився, поза межами судового засідання надав заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час, місце слухання справи повідомлялися належним чином. Згідно ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч.2\~ст. 247ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~ст.16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами на підставі укладеного між ними договору міни нерухомого майна, мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом\~України в редакції 2003 року. Отже, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу\~України в редакції 1963 року. У відповідності до ч.1,2 ст. 4\~Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13\~Закону України «Про власність»\~об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки ,насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Судом встановлено, що 28.01.2002 року між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради та [PERSON] було укладено Договір міни нерухомого майна, згідно якого відповідач міняє квартиру [ADDRESS] , що складається з двох кімнат, загальною площею 44,60 кв.м., житловою площею 30,50 кв.м., а позивач міняє квартиру [ADDRESS] , що складається з двох кімнат, загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м. У власність відповідача перейшла квартира [ADDRESS] , а у власність позивача квартира [ADDRESS] (а.с.16). Договір міни нерухомого майна було укладено на виконання біржевої угоди, зареєстрованої на Товарній біржі «Нове століття» за № 1-12, та квартира [ADDRESS] згідно архівної довідки, зареєстрована Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за позивачем 06.03.2002 року та записано у реєстрову книгу за № 9 «Н» стор. 151, запис 3551 (а.с.15). Таким чином, судом встановлено, що 28.01.2002 року сторони по справі дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору міни, уклали договір в письмовій формі, зареєстрували на товарній біржі та виконали усі умови договору міни. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був, тому як відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. Окрім того, надалі, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна»№1030 від 13.08.1996 року було визначено «будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, укладені на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів». На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки\~договір міни не пройшов нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст .47\~ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтями\~391,\~392 ЦК України\~(в редакції 2003 року) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевикладене, та те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, що не оспорюється сторонами, всі істотні його умови погоджені, загальних договірних засад та прав і свобод сторін договору не порушують, угода міни фактично відбулася з обміном одного нерухомого майна на інше, право власності на нерухоме майно належним чином зареєстроване за позивачем, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, а договір міни від 28.01.2002 року за № 1-12 року - визнати дійсним. За ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с. 1). Враховуючи наведене,

Outcome: approved