Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

19 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатної дружини, інваліда 2 групи, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 19 березня 2020 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через інвалідність позивачка не має можливості працювати, а її дохід дорівнює розміру пенсії по інвалідності, що становить 2 000 грн. Через скрутне матеріальне становище позивачка потребує матеріальної допомоги відповідача, який перестав її надавати після припинення шлюбних відносин. На вказану позовну заяву відповідач подав відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що він має намір розлучитися з позивачкою, оскільки тривалий час вони не проживають разом. Також зазначив, що має невеликий дохід у виді заробітної плати, з якої має сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј , а також сплачувати борги, що виникли внаслідок лікування позивачки. (а.с. 21-22). В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, пояснила, що через хворобу тривалий час лікувалася в місті Миколаєві, їй було зроблено операцію. При цьому, відповідач надавав допомогу лише частково, а на теперішній час взагалі її не надає. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали пояснення, що позивачка має 24-річного сина, який з її слів надає їй допомогу, а відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, в разі задоволення позову, дохід відповідача буде навіть меншим, ніж дохід позивачки. Представник просив також врахувати стан здоров`я відповідача, який потребує лікування та планову операцію, надав медичні документи (а.с. 57, 58). На підтвердження того факту, що відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці під час лікування, представник подав до суду оригінали фіскальних чеків, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 46-56). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2015 року Чорноморською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 3 (а.с. 5). Шлюб розірвано 06 травня 2020 року (а.с. 59). З Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією слідує, що 05 березня 2019 року [PERSON] встановлено Другу групу інвалідності на строк до 01 квітня 2021 року (а.с. 6). Судом також встановлено, що дохід [PERSON] за період з серпня 2019 року по січень 2020 року склав 12 000 грн 00 коп. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію Довідки про доходи № [NUMBER] , виданої Очаківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області (а.с. 9). Так, з серпня 2019 року по січень 2020 року [PERSON] отримувала пенсію в розмірі 2 000 грн на місяць. З довідки ТОВ «Біоукрпром» № 41 від 15 квітня 2020 року слідує, що відповідачу за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року році було виплачено дохід в сумі 24 042 грн 37 коп . (а.с. 26). Довідкою, виданою головним державним виконавцем Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, підтверджується факт сплати відповідачем щомісячно аліментів в розмірі ј частки доходів на утримання малолітньої дитини (а.с. 24). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачка отримує пенсію, розмір якої перевищує розмір прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а також враховуючи наявність у відповідача малолітнього утриманця, на якого стягуються аліменти, суд дійшов висновку, що передбачені статтею 75 СК України умови для стягнення суми допомоги з іншого з подружжя відсутні, а відтак правових підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed