Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

19.02.2015 року позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта-Банк», ПАТ «Сведбанк», третя особа: [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» 25.05.2012 року та Договір купівлі-продажу прав вимог, укладений між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» 15.06.2012 року, в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №2706/1006/71-455 від 23.10.2006 року укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.10.2006 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2706/1006/71-455, відповідно до якого позивачці було надано позику в розмірі 76000 доларів США, строком до 23.10.2026 року з метою придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23.10.2006 року між ПАТ «Сведбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №б/н, за яким остання зобов'язалася перед ПАТ «Сведбанком» відповідати за виконання позивачкою зобов'язань щодо повернення позичених коштів. Проте, в грудні 2014 року позивачці стало відомо, що ПАТ «Сведбанк» 25.02.2012 року уклав з ПАТ «Дельта-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким всі права кредитора за кредитним договором укладеними за участю ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта-Банк, а ПАТ «Дельта-Банк» в свою чергу 15.06.2012 року уклав аналогічний договір з ПАТ «Альфа-Банк», за яким всі права кредитора за кредитними договорами укладеними за участю ПАТ «Дельта-Банк» передав ПАТ «Альфа-Банк». При цьому, жоден з відповідачів не повідомив позивачку про заміну кредитора. В свою чергу, ПАТ «Альтфа-Банк» пред'являє до позивачки вимоги про дострокове припинення дії вищевказаного кредитного договору, у зв'язку з цим позивачка звернулася до суду для захисту свої прав. Також, було встановлено, що ПАТ «Сведбанк» змінив свою назву на ПАТ «Омега банк» В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, з підстав викладених в позові. Представник відповідача - ПАТ «Дельта-Банк» в судовому засіданні проти позову заперечував, вважає його безпідставним та необґрунтованим, через канцелярію суду подав письмові заперечення, у яких зазначено що позивач в позові не вказує чим саме порушуються його право наявністю оспорюваного договору купівлі-продажу, стороною якого він не є. Представник ПАТ «Альфа-Банку» в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволені, так-як оспорюваний договір не порушує прав позивача. Представник ПАТ «Омега банк» в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся, надіслав на адресу суду заяву в якій просив слухати праву у його відсутність. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. З урахуванням того, що всі учасники судового розгляду справи повідомлялися про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з'явившихся осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів та третю особу, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 23.10.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є в свою чергу ПАТ «Сведбанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «Омега банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2706/1006/71-455, відповідно до якого позивачці було надано позику в розмірі 76000 доларів США, строком до 23.10.2026 року з метою придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23.10.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №б/н, за яким [PERSON] зобов'язалася перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» відповідати за виконання позивачкою зобов'язань щодо повернення позичених коштів. 16.05.2012 року між «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого в свою чергу ПАТ «Сведбанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «Омега банк» та [PERSON] було укладено три окремих договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2706/1006/71-455 від 23.10.2006 року (а.с.17-34). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 546 та 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Крім того, 25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким всі права вимоги, в тому числі і за зобов'язаннями [PERSON], перейшли від ПАВ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта-Банк». 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, за яким всі права вимоги, в тому числі до [PERSON], перейшли від ПАВ ПАТ «Дельта-Банк» до ПАТ «Альфа-Банк». Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Отже, відповідно до перелічених норм закону вбачається, що договір може бути визнаний недійсним, якщо в момент його вчинення сторонами не було додержано вимог, встановлених ЦК України. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимог іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.». Крім того, Верховний суд України у вищевказаній правовій позиції зазначає «…неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі». У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у своєму позові не зазначає, а її представник в судовому засіданні не довів, яким чином, оспорювані договори, стороною яких позивачка не являється, порушують її права та інтереси. Суд вважає, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк», та договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, укладений між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», в частинах щодо уступки прав вимоги за зобов'язаннями [PERSON], відповідають вимогам закону. Неповідомлення боржника про зміну кредитора у зобов'язанні навіть не звільняє його від обов'язку погашення заборгованості, і не може вважатися порушенням закону, яке могло би бути підставою для визнання цих договорів недійсними, крім того позивачем не доведено, яким саме чином вищевказані договори порушують її права, враховуючи правову позицію ВСУ в постанові 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо визнання вищевказаних договорів частково недійсними, є безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах закону, у зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed