Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем мають дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з нею, та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилась. В наданій суду заяві представник позивача [PERSON] просив розглянути справу у його відсутності та у відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. В наданій суду заяві позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн.. Справу просив розглянути в його відсутності. У відповідності до ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Дослідивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини дочки [PERSON], [INFO](а.с.\~3). Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, що свідчить про те, що відповідач як батько ухиляється від виконання обов'язку утримувати неповнолітню дитину, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, про спосіб надання такої допомоги сторони домовитися між собою не можуть, а тому аліменти слід стягувати в судовому порядку. Згідно положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач, як батько дитини зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання та розвиток до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 10 ч. 3, та ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього ж Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано доказів на обґрунтування того, що відповідач отримує дохід, з якого спроможний платити аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, і таких доказів не добуто судом. Відповідач погодився сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів на дитину, суд, враховує положення ст.с. 182, 184 Сімейного Кодексу України, інтереси дитини, можливість відповідача як батька надавати матеріальну допомогу своїй дитині, та з врахуванням того, що відповідач є працездатним і спроможним надавати таку допомогу, інших осіб, що перебувають на його утриманні суд не встановив, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає, що аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі, але у меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Вказаний розмір аліментів не буде суперечити вимогам закону. Судові витрати згідно ст.ст. 79, 81, 88 ЦПК України, суд покладає на відповідача пропорційно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial