Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

17 травня 2018 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кобулетурі-Україна» (далі ТОВ «Кобулетурі-Україна») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позові зазначив, що він в період з 01.09.2016 року працював в ТОВ «Кобулетурі-Україна» на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах звідки був звільнений 01.12.2017 року. При звільнені з ним не був проведений повний розрахунок та невиплачена заборгованість із заробітної плати за червень-листопад 2017 року у сумі 19250 гривень. Вказана заборгованість із заробітної плати відповідачем не погашена до теперішнього часу. Оскільки відповідач не здійснив з ним розрахунок із заборгованості по заробітній платі при його звільнені йому повинен бути сплачений середній заробіток за весь час затримки, який станом на день подання позову (43 робочі дні) становить 16\~843,78 гривень. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 19\~250 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 16\~843 гривень, а всього 36\~093,78 гривень. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 20 червня 2018 рік. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Кобулетурі Україна» на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах з 30 серпня 2016 року звідки був звільнений 01.12.2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). Вказані обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача, наданими копіями наказів №00000000019-0000000060 від 31.08.2016 року від 31 серпня 2016 року про прийняття на роботу, та № 73-к від 01.12.2017 року про припинення трудового договору. Відповідно до представленого листа Управління держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці від 20.12.2017 року №6580/17 вбачається, що за результатами розгляду звернення [PERSON] був встановлений факт невиплати останньому заробітної плати за період з червня 2017 року по жовтень 2017 рік. Згідно представленої довідки ТОВ «Кобулетурі-Україна» від 26.01.2018 року №\~00000000001 встановлено, що нарахований дохід [PERSON] за період з вересня по жовтень 2016 року становив 1450,00 гривень на місяць відповідно; у листопаді 2016 року 1470 гривень, у грудні 2016 року 1600,00 гривень, в період з січня по квітень 2017 року включно по 3200,00 гривень на місяць, з травня по жовтень 2017 року 3210,00 гривень, у грудні 2017 року 3045,79 гривень. Отже встановлено, що у ТОВ «Кобулетурі-Україна» перед [PERSON] існує заборгованість із виплати заробітної плати за період з червня по жовтень 2017 рік включно у загальній сумі 16050,00 гривень (3210 гривень * 5 місяців). Доводи позивача про наявність заборгованості із виплати заробітної плати за листопад 2017 року у сумі 3200 гривень суд до уваги не приймає оскільки належними і допустимими доказами вказаний факт не підтверджений. Як зазначалося вище за результатами звернення [PERSON] до Управління Держпраці у Хмельницькій області було здійснена перевірка та встановлена невиплата заробітної плати позивачу з червня по жовтень 2017 року включно. Таким чином, з огляду на наявні у справі докази суд вважає встановленим розмір заборгованості із виплати заробітної плати відповідача перед позивачем у розмірі 16050,00 гривень (за період з червня по жовтень 2017 року). Відповідач докази на підтвердження погашення заборгованості із заробітної плати перед позивачем суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості при остаточному розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що відповідач згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідач прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, наявну заборгованість із заробітної плати відповідач мав оплатити позивачеві у день звільнення. Оскільки відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. За наведених обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з червня по жовтень 2017 рік включно у сумі 16050,00 гривень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача не був проведений не з його вини, а сама по собі відсутність у відповідача грошових коштів не приймається судом до уваги, оскільки не виключає його відповідальності. Оскільки відповідачем не здійснено розрахунок з позивачем у встановлені законом строки, доказів відсутності вини у цьому відповідачем не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 01.12.2017 року по 17 травня 2018 рік (у межах заявлених позивачем вимог). Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(далі - Порядок). Пунктом 3 ч.2 Розділу ІІ Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 6 ч.2 розділу ІІ Порядку встановлено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Як вбачається із матеріалів справи, останні два місяці роботи [PERSON], що передують початку нарахування для нього середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 01.12.2017 року) є листопад та жовтень 2017 року. Згідно наказу №00000000019-0000000060 від 31.08.2016 року про прийняття на роботу, [PERSON] був встановлений 40 годинний робочий тиждень. Таким чином розмір середньоденного заробітку [PERSON] складає: розмір заробітної плати за жовтень 2017 рік 3210 гривень за 21 робочий день (при 8 годинному робочому дні) листопад 2017 рік 3045,79 гривень за 22 робочих дня (при 8 годинному робочому дні), а всього 3210 грн.+ 3045,79 грн./43 дня = 145,48 гривень. Тривалість вимушеного прогулу складає 113 робочих днів (за період з 01.12.2017 року по 17.05.2017 рік у межах заявлених позовних вимог), за які має бути виплачено для позивача середній заробіток в сумі 16439,24 грн. (145,48 грн. * 113 днів). Вказана сума визначена без врахування обовязкових податків та зборів, які підлягають утриманню з позивача при виплаті їх відповідачем. Таким чином заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість із заробітної плати за період з червня по жовтень 2017 рік включно у сумі 16050,00 гривень, середній заробіток за час затримки про остаточному звільненні за період з 01.12.2017 року по 17.05.2018 рік (у межах заявлених позовних вимог) у сумі 16\~439,24 гривень, а всього 32489,24 гривень Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача з урахуванням задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 634,42 гривень (704,8 грн.* 32489,24/ 36093 грн.).

Outcome: partial