Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

18 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову посилається на те, що він є співвласником квартири №12 по вулиці Миру у будинку 23 в селі Капитолівка Ізюмського району. Відповідач у справі [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично останні 5 років у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється. Оскільки відповідач не проживає у квартирі №12 по вулиці Миру у будинку 23 в селі Капитолівка, у [PERSON] виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ним, чим об`єктивно порушують права позивача, через що він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] надав до суду заяву, де просив справу розглядати без його участі, позовну заяву просив задовольнити.(а.с.20) Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву суду не надсилав. Згідно з ч. 1ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2\~статті 281 ЦПК України\~встановлено, що розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Враховуючи викладене, суд визнав можливим заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до ч. 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступний факт. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 червня 1998 року видане Ізюмським державним комбінатом хлібопродуктів квартира по вулиці Миру,23/12 в селі Капитолівка Ізюмського району Харківської області належить на праві приватної спільної власності громадянину [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.6) Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З аналізу змісту положень цієї статті слідує висновок про те, що визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням можна лише члена сім'ї власника житла, а не власника або співвласника житла, оскільки в такому випадку власник (співвласник) буде позбавлений права користування об'єктом права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України. У відповідності до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач [PERSON], як співвласник житлового будинку, згідно ч.1ст.383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від\~17\~липня 1997\~р.\~№ 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Враховуючи викладене і те, що відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, він має рівне з позивачем право володіння, користування та розпорядження нею, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, не залежно від тривалості часу його відсутності. Враховуючи викладене вище, позов із заявлених підстав задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed