Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

18.08.2015 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - ТОВ СП «Нібулон» про розірвання договорів оренди землі, укладених між позивачем та відповідачем, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12.08.2010 року позивач уклала з відповідачем три договори оренди земельних ділянок площею 0,7337 га, 1,98 га та 4,0111 га терміном на 10 років. Відповідно до умов укладених договорів відповідач зобов'язався один раз на рік виплачувати позивачу орендну плату у грошовій, натуральній та відробітковій формах, розмір орендної плати становив 4% від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, після укладення додаткових угод від 18.01.2012 року та 05.02.2014 року до вказаних договорів, розмір орендної плати збільшився до 5% та до 6%. В порушення вимог пункту 9 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 відповідач видавав позивачу в рахунок виплати орендної плати за 2010-2014 роки зерно пшениці низького класу з домішками жита і насіння бур'янів не з урожаю зібраного з належних їй земельних ділянок та скориставшись юридичною необізнаністю позивача не зазначив в пункті 4.4. розділу 4 «Орендна плата» договорів оренди земельних ділянок перелік, кількість або частку продукції одержуваної із земельних ділянок, яка буде видаватися орендодавцю в рахунок виплати орендної плати за землю та її якісні показники. На підставі положень статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі», статті 651 Цивільного кодексу України позивач просить розірвати укладені 12.08.2010 року між нею та ТОВ СП «Нібулон» договори оренди землі. Не погодившись з позовом, представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву про розірвання договорів оренди землі, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, виходячи з того, що відповідачем умови договорів оренди землі укладені з позивачем виконуються, орендна плата сплачується вчасно та повному обсязі, що підтверджується довідкою №124 від 19.08.2015 року з розрахунками по орендній платі за період 2010 - 2015 років, відомостями на виплату орендної плати за землю за вказаний період, будь-яких доказів щодо отримання в рахунок орендної плати зерна низького класу позивачем не надано, під час отримання [PERSON] орендної плати в натуральному вигляді заперечень від неї не надходило, застосування положень Типового договору оренди землі не є обов'язковою умовою при його укладенні та просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У судовому засіданні позивач - [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрієва Т.В. заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах даної цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок площею 1,9800 га, 0,7337 га та 4,0111 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області, що підтверджується копіями державних актів на право власності на землю [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 8-10). 12.08.2010 року між [PERSON] (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон», в особі заступника генерального директора Свінціцького Івана Казимировича (Орендар) було укладено договір оренди землі згідно якого «Орендодавець» надала «Орендарю» в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області площею 0,7337 га., строком на 10 років, який зареєстрований у Романівському РРВ ДП «Центр ДЗК» від 23.12.2010 року за №041020700404, пунктом 4.2. даного договору визначено, що розмір орендної плати за рік становить 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що на момент реєстрації договору становить 154,57 грн. (а.с. 11-15). Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2010 року сторони уклали договір оренди землі, згідно якого позивач надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області площею 1,9800 га., строком на 10 років, який зареєстрований у Романівському РРВ ДП «Центр ДЗК» від 23.12.2010 року за №041020700103, пунктом 4.2. даного договору встановлено, що розмір орендної плати за рік становить 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що на момент реєстрації договору становить 573,33 грн. (а.с. 16-20). Відповідно до договору оренди землі від 12.08.2010 року позивач надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області площею 4,0111 га., строком на 10 років, який зареєстрований у Романівському РРВ ДП «Центр ДЗК» від 23.12.2010 року за №041020700105, пунктом 4.2. даного договору встановлено, що розмір орендної плати за рік становить 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що на момент реєстрації договору становить 727,89 грн. (а.с. 21-25). Договір оренди між позивачем та відповідачем набрав чинності з дня його державної реєстрації відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про оренду землі», якими передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно п.17.1. даних договорів вони набирають чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації. Таким чином, даний договір є укладеними з моменту його державної реєстрації, оскільки відповідно до ч.3 ст.640 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації, а згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст.20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Згідно ч.2 ст.125 Земельного кодексу України (надалі по тексту - ЗК України) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Отже, між сторонами склалися договірні зобов'язання з приводу оренди землі. Свої договірні зобов'язання позивач виконала в повному обсязі, передавши відповідачу згідно актів прийому - передачі земельні ділянки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до пунктів 12.5, 12.7.1. спірних договорів оренди землі розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, дострокове розірвання договору має здійснюватись за умови письмового попередження іншої сторони не менше, ніж за один рік. Згоди на дострокове розірвання спірних договорів між сторонами не досягнуто (а.с. 32). Пунктом 4.4. вищевказаних договорів передбачено, що орендна плата вноситься грошовими коштами на рахунок «Орендодавця» або сплачується готівкою, натуральною платою (передача продукцію) та відробітковою (надання послуг, виконання робіт), що оформлюється відповідно накладною або актом. Згідно розрахунку по орендній платі за 2010 рік, позивачу нарахована орендна плата за 2010 рік в розмірі 166,24 грн. (а.с. 35). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2011 року №32а від 05.08.2011 року позивачем було отримано орендну плату в розмірі 32,14 грн., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 67-68). Згідно розрахунку по орендній платі за 2011 рік, позивачу нарахована орендна плата за 2011 рік в розмірі 1455,78 грн. (а.с. 36). 18.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до спірного договору оренди землі від 23.12.2010 року, згідно якого сторони дійшли згоди про збільшення розміру орендної плати за рік до 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 193, 21 грн. (а.с. 26). 18.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до спірного договору оренди землі від 23.12.2010 року, згідно якого сторони дійшли згоди про збільшення розміру орендної плати за рік до 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 760, 65 грн. (а.с. 27). 18.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до спірного договору оренди землі від 23.12.2010 року, згідно якого сторони дійшли згоди про збільшення розміру орендної плати за рік до 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 909, 87 грн. (а.с. 28). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2012 року №1 від 31.08.2012 року позивачем було отримано в рахунок орендної плати пшеницю в кількості 1334 кг., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 69-70). Згідно розрахунку по орендній платі за 2012 рік, позивачу нарахована орендна плата за 2012 рік в розмірі 2903,31 грн. (а.с. 37). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2012 року №73 від 16.08.2012 року позивачем було отримано орендну плату в розмірі 58,07 грн., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 71-72). Згідно розрахунку по орендній платі за 2013 рік, позивачу нарахована орендна плата за 2013 рік в розмірі 2903,31 грн. (а.с. 38). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2013 року №101 від 20.08.2013 року позивачем було отримано орендну плату в розмірі 58,06 грн., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 73-74). 05.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 23.12.2010 року, згідно якого сторони дійшли згоди про викладення пункту 4.2. в наступній редакції: розмір орендної плати за рік становить 6% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладення Договору про внесення змін становить 1741,99 грн. (а.с. 29). 05.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 23.12.2010 року, згідно якого сторони дійшли згоди про викладення пункту 4.2. в наступній редакції: розмір орендної плати за рік становить 6% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладення Договору про внесення змін становить 231,85 грн. (а.с. 30). 05.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 23.12.2010 року, згідно якого сторони дійшли згоди про викладення пункту 4.2. в наступній редакції: розмір орендної плати за рік становить 6% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладення Договору про внесення змін становить 1510,13 грн. (а.с. 31). Згідно розрахунку по орендній платі за 2014 рік позивачу нарахована орендна плата за 2014 рік в розмірі 3483,98 грн. (а.с. 39). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2013 року №99 від 20.08.2013 року позивачем було отримано орендну плату в розмірі 2467,82 грн., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 75-76). Згідно розрахунку по орендній платі за 2015 рік позивачу нарахована орендна плата за 2015 рік в розмірі 4351,70 грн. (а.с. 40). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2014 року №1 від 31.08.2014 року позивачем було отримано в рахунок орендної плати пшеницю в кількості 1558 кг., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 77-78). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2014 року №17 від 30.09.2014 року позивачем було отримано в рахунок орендної плати пшеницю в кількості 779 кг., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 79-80). Згідно відомості на виплату орендної плати за землю 2014 року №108 від 19.08.2014 року позивачем було отримано орендну плату в розмірі 58,06 грн., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 81-82). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2015 року №82 за серпень 2015 року позивачем було отримано орендну плату в розмірі 72,53 грн., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 83-85). Відповідно до відомості на виплату орендної плати за землю 2015 року №7 від 31.08.2015 року позивачем було отримано в рахунок орендної плати пшеницю в кількості 1204 кг., про що свідчить її підпис у графі про одержання (а.с. 86-87). Згідно накладної №147 від 25.03.2015 року позивачем прийнято в рахунок орендної плати за землю від ТОВ СП «Нібулон» бичок вартістю 1232 грн., про що свідчить її підпис у графі «Прийняв» (а.с. 89). Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач порушував умови договорів, які набрали чинності, а позивач в порушення ст.60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що умови договорів відповідач виконував не належним чином. Щодо посилань позивача на те, що спірні договори оренди землі не відповідають типовій формі договору оренди землі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220, суд зазначає наступне. Текст вказаних договорів оренди землі відповідає Типовому договору оренди землі затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. №220. Крім того, укладення договорів оренди землі за вказаною типовою формою є виключно правом, а не обов'язком учасників цивільно-правових відносин, оскільки в ст.627 Цивільного кодексу України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно пункту 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, застосовувати позовну давність суд може лише після з'ясування та зазначення у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, що має місце у даній справі. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» про розірвання договорів оренди землі слід відмовити. Враховуючи, що при поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір не повністю, рішенням у справі слід стягнути з позивача в дохід держави несплачену суму судового збору у розмірі 487,20 грн. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved