Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

19.02.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.10.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 209. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. На момент подання позову до суду, з чоловіком вони вже впродовж тривалого часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних сімейних відносин. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, а також стягнути з останнього в її користь понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю, з підстав наведених в позовній заяві та просила їх задоволити. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки дружина на примирення не згідна та категорично просить шлюб розірвати. Обставини, на які посилається позивач, відповідач не спростував. Суд, вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 02.10.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 209 (а.с.7). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.5, 6). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносини. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому, та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Разом з тим, суд констатує, що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання неповнолітніх дітей, оскільки ними не заявлялись вимоги про визначення місця проживання дітей, а тому питання про місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу, судом не вирішувалось. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved