Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

18.03.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандарних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку. Згідно з ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. В звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість - 16690.03 грн., яка складається з наступного: - 1864,91 грн. - заборгованість за кредитом, - 10754,17 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, - 2800.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» : - 500 грн. штраф (фіксована частина), - 700,95 грн. штраф (процентна складова), що і стало підставою звернення до суду з цим позовом. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не зявилась, про що повідомила суд відповідною заявою, щодо задоволення позовних вимог поклалась на думку суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до укладеного договору №б/н від 08.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно зі ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. В звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість - 16690.03 грн., яка складається з наступного: - 1864,91 грн. - заборгованість за кредитом, - 10754,17 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, - 2800.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» : - 500 грн. штраф (фіксована частина), - 700,95 грн. штраф (процентна складова). Суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1864,91 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 10754,17 грн., а також стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за один рік, за договором у розмірі 1600,00 грн. та фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн. Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором суд задовольняє, в частині стягнення процентної складової відмовляє з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Кредитним договором передбачена відповідальність за порушення зобовязання, а саме: пеня та штраф. Тобто за одне й те саме порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто вимога банку про стягнення з відповідача пені та штрафів є взагалі неправомірною, оскільки стягуючи пеню висувати вимогу про стягнення штрафів банк не має права. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 р. у справі №6-2003цс15 згідно зі ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до п. 3.6 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial