Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

18.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на обов'язкову частку у спадщині на житловий будинок [ADDRESS], після смерті її доньки [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що [INFO] року померла її донька [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою - [ADDRESS]. Разом з тим за життя донька склала заповіт від 02.03.2015 року за реєстровим № 99, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, своєму синові - [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори із заявою для оформлення спадкових прав після смерті доньки, та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку, відповідно до ст. 1241 ЦК, як непрацездатна за віком, отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю в матеріалах спадкової справи документів які б підтвердили право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок. Спадкоємець з заповітом із відповідною заявою про прийняття спадщини не звертався. Що і послужило підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась. Надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представники третьої особи до судового засідання не з'явились, надали до суду заяву в якій просили провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно [PERSON] є матір'ю (після одруження змінила прізвище на [PERSON]), що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим повторно серії [NUMBER]. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 02.03.2015 року Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Власовою С.Я. за реєстровим № 99, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, своєму синові - [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] померла, про що свідчить повторно видане свідоцтво про смерть [NUMBER] року від 23.07.2015 року. Після смерті [PERSON] Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області відкрита спадкова справа № 427/2015. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.04.2017 року за № 785/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку, згідно ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна за віком, на майно, яке складається з частки ? будинку, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, [ADDRESS] з причини відсутності документів, підтверджуючих право власності у спадкодавця на спадщину. Окрім того, з даної постанови вбачається, що спадкоємець за заповітом - [PERSON] до нотаріальної контори за оформлення спадкових прав на частку будинку [ADDRESS] не звертався. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.1 ст. 1233 ЦК України встановлено, що Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1, 3 ст. 1235 ЦК України визначено право заповідача на призначення спадкоємців, а саме заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Проте Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них в разі спадкування за законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] не працює та є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням № 31230, та з огляду на викладене має право на обов'язкову частку у спадщині. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно положень ч. ч. 1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Окрім того. Постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 А-ІК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом в видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють його видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved