Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

18 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору дарування від 16 січня 2019 року йому на праві власності належить квартира під [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований попередній власник квартири [PERSON] , [INFO] . Проте, з квітня 2018 року останній за місцем реєстрації не проживає без поважних причин. Вказує, що [PERSON] не є членом його сім`ї, місцезнаходження останнього йому невідома. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, тим самим створюючи йому перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 24 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін та викликом свідків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 18-19). Ухвалою від 07 листопада 2019 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 28). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки, направленої за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулося без вручення з відміткою «абонент за даною адресою не проживає». На підставі ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд розглядає справу без участі останнього (а. с. 24-25) Представник третьої особи Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання не з`явився. Міський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 26). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Аналогічні положення закріплені і в ст. 150 ЖК України. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності з положеннями ст. 167 ЖК України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування №28, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою Н. В. 16 січня 2019 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 34-35). Відомості про реєстрацію за [PERSON] права власності на вказану квартиру зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 січня 2019 року за №29878459 (а. с. 8). За вказаною вище адресою окрім позивача зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою КП «Житловик Білопілля» (а. с. 12). З довідки депутата Білопільської міської ради Плащової О. А. вбачається, що з квітня 2018 року відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] . Місцезнаходження його не відоме (а. с. 13). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що продавши навесні 2018 року свою квартиру за [ADDRESS] , [PERSON] з квітня 2018 року за вказаною адресою не проживає. Його місцезнаходження не відоме. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є співвласником або наймачем квартири за вказаною вище адресою, яка на праві власності належить позивачу [PERSON] , понад рік без поважних причин не проживає в ній, а лише зареєстрований, не приймає участі в її утриманні та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, яка належить [PERSON] , порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 768 грн 40 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved