Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

18 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] . У позові вказано, що з 31 травня 2006 року позивач має у власності будинок [ADDRESS] . 25 жовтня 2016 року він надав згоду на реєстрацію у будинку відповідача. Мета - працевлаштування [PERSON] до Авдіївського коксохімічного заводу. Після працевлаштування останній отримав аванс, розпочав пиячити та безвідповідально поводитися. У жовтні 2016 році [PERSON] забрав свої особисті речі та залишив будинок. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача. Своїми діями відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні своєю власністю. Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні його власністю, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею - будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій на позові наполягає і просить суд розглянути справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://dr.dn.court.gov.ua/fair). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Згідно з копіями договору купівлі-продажу будинку від 31 травня 2006 року № 249, Витягу з Державного реєстру правочинів № 2450190 від 31 травня 2006 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.01.2020 року, виданого Красногорівською сільською радою Донецької області підтверджено, що з жовтня 2016 року [PERSON] зареєстрований, але не мешкає у будинку [ADDRESS] . Особисті речі та майно також відсутні. У довідці № 118 від 05.02.2020 року, виданою Красногорівською селищною радою вказано, що у будинку [ADDRESS] , значаться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] (власник), [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948р.) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з вимогою усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Визначальним для захисту права на підставі ст.391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідач не є членом сім`ї власника будинку, тому він втратив право користуватися нерухомим майном. У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved