Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

18.12.2017 позивач звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 13.05.2010 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що вони з відповідачем з березня 2015 року не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, поштове відправлення з судовою повісткою направленою відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суд не повідомив. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гончаренко) [PERSON] з 13.05.2010 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 13.05.2010 серії 1-ТП № 066036 (а.с.11). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 26.10.2010 серії 1-ТП № 130415 (а.с.10). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з березня 2015 року не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Сторонам судом надавався строк на примирення терміном у 6 місяців, проте, після спливу вказаного строку останні не примирились. Окрім задоволення вимоги про розірвання шлюбу, позивач просить суд залишити спільну дитину проживати разом із нею. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач в своїй заяві наполягає на розірванні шлюбу (а.с.20), то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін,\~ а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Положеннями\~ст. 160 СК України\~передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просив місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] визначити місце проживання матері, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини слід визначити місце проживання її матері. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати на користь позивача. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115, 160 СК України,

Outcome: approved