Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

19.05.2016 р. та уточнено 06.06.2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 13.12.2015 р. вона передала відповідачу у борг 3000 грн., а 30.12.2015 р. - 5000 грн. під розписки. Відповідач отримала грошові кошти в повному обсязі та зобов'язалася їх повернути до 30.01.2016 р., однак до теперішнього часу взяті на себе зобов'язання не виконала. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 8000 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн. та судовий збір. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що будь-яких грошових коштів від відповідача вона не отримувала, борг їй не повернено. Вона взяла в [PERSON] товар на суму 3000 грн., однак до теперішнього часу товар не продано, і він немає відношення до боргу позики. Крім того, пояснила, що її моральна шкода проявлялася в стражданнях через обман відповідача, її сімейний бюджет був обмежений в зв'язку з нестачею грошових коштів. Відповідач позов визнала частково, пояснила, що вона повернула позивачу грошові кошти в розмірі 3001 грн., про це є запис в блокноті самої [PERSON], а розписок про повернення позивачу боргу, вона від останньої не брала, крім того, вона повертала борг товаром, косметикою, також повернула 500 грн. при свідкові [PERSON] Сума неповерненого боргу складає 1240,77 грн., моральну шкоду позивача вважає безпідставною. Представник відповідача [PERSON] просить суд задовольнити позов в частині 1240,77 грн., оскільки решту суму боргу відповідач повернула позивачу як грішми, так і товаром, що підтверджено і показаннями свідка допитаного в судовому засіданні. Моральну шкоду вважає недоведеною, просить суд в цій частині позов залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно розписок від 30.12.2015 р. [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 грн. та 5000 грн., зобов'язалася повернути за першою вимогою, до 30.01.2016 р. - а.с.3,4. Згідно ст.ст. 1046,1047,1049,1050 ЦК України - за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, та в порядку встановлену договором. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на його підтвердження може бути представлена розписка позичальника. [PERSON] допитана в судовому засіданні в якості свідка, суду пояснила, що їй відомо про те, що відповідач заборгувала перед позивачем грошові кошти. 20.04.2016 р. будучи на Довгинцівському ринку бачила як [PERSON] віддала [PERSON] 500 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може покласти в основу рішення пояснення свідка [PERSON], оскільки та пояснила лише про повернення [PERSON] [PERSON] 500 грн., однак докази того, що ті кошти складали частину виконання зобов'язання за розписками відповідача перед позивачем відсутні, показаннями свідка встановлено не було. Також не заслуговують на увагу заперечення відповідача в частині наявності письмових записів в блокноті позивача про повернення частини боргу, оскільки в силу ст.60 ЦПК України - не доведено перед судом, надані відповідачем до суду квитанції про замовлення на ім'я позивача косметики «Фаберлік», не може свідчити про повернення відповідачем останній боргу позики, а аркуш паперу із записами дат та сумами грошових коштів із надписом «[PERSON]» не відповідає реквізитам будь-якому документу, не може мати доказаної бази на підтвердження будь-яких фактичних обставин справи. Що стосується товару отриманого позивачем від відповідача на суму 3000 грн. суд також не може розцінювати як часткове повернення боргу, оскільки суперечить вимогам ст.1049 ЦК України (зобов'язання повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строки та в порядку, що визначені договором). На підставі вищевикладеного аналізу, суд приходить до висновку, що заперечення як відповідача, так і представника відповідача не знаходять підтвердження, та не звільняють відповідача від виконання умов договору позики. Суд вважає, що діями відповідача позивачеві завдано також моральну шкоду, відшкодування якої передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, позивач душевно страждала в зв'язку з протиправною поведінкою відповідача стосовно неналежного виконання грошового зобов'язання, була позбавлена можливості розпоряджатися своїми грошовими коштами. Разом з тим, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27.07.2004 р. по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує відсутність значних вимушених перемін в життєвих зв'язках позивача, а також вимоги розумності і справедливості визначені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та вважає, що стягненню на відшкодування спричиненої моральної шкоди з відповідача підлягає сума в розмірі 200 грн., в іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сума понесених судових витрат позивача складає 551,20 грн. - судового збору, що підтверджується квитанцією - а.с.1, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial