Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

17 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON], з залученням третьої особи: Броварківської сільської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по [ADDRESS] мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу від 13.08.2001 року, посвідченим державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Захаровою О.Д., відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає у вказаному будинку з березня 2015 року. До судового засідання позивач [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Броварківської сільської ради направив до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позову заперечень не мають. Ч.2 ст.158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу від 13.08.2001 року, посвідченим державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Захаровою О.Д., На даний час у будинку за адресою: [ADDRESS], належному позивачу [PERSON], 1959 р.н., зареєстрований: син [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім»ї, виданою 25.04.2017 року Броварківською сільською радою, Глобинського району Полтавської області. Відповідач [PERSON] з березня 2015 року по даний час в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає, а мешкає за іншою адресою, що підтверджується письмовими поясненнями свідків, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] не надав доказів на підтвердження того факту, що він залишив місце реєстрації і понад один рік був відсутній за місцем свого проживання з поважних причин або що між ним та власником житла були встановлені будь - які інші домовленості. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 закону України № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача без поважних причин понад один рік за місцем реєстрації. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідно до ст. 405 ЦК України відповідач [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном Ст. 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім»ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник у відповідності до ст. 391 ЦКУ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди у такий спосіб, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved