Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

19 березня 2009 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому був неодноразово уточнений, та в остаточній редакції позовних вимог, представник відповідача просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 22.12.2006 року в сумі 141\~438,81 доларів США, та пеню в сумі 450\~223,63 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22.12.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11102561000, за яким позивач надав [PERSON] кредит у сумі 75\~000 доларів США, що станом на момент видачі кредиту становило 378\~750,00 грн. строком до 20.12.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних. Відповідно до умов даного договору, позичальник зобовязався щомісячно сплачувати кредит в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту, а також сплачувати відсотки. Позивач вказує, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобовязання систематично не виконує, внаслідок чого станом на 20.01.2015 року заборгованість становить 141\~438,81 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, було укладено договір поруки №П/11102561000 від 22.12.2006 року з мазепою Л.Є., яка зобовязалась відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і позичальник. У зв'язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.12.2013 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримала, просила його задовольнити, з підстав які викладені у рішенні вище. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, часта місце розгляду справи повідомлялися, про причину неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності сторін. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №355 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON], та [PERSON] було укладено кредитний договір №11102561000. (т.1 а.с. 3-7) Відповідно до Розділу 1 вищевказаного договору, банк зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати, і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 75\~000,00 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених у даному договорі. Кредит надається з 22.12.2006 року, а позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі не пізніше 20.12.2012 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.3.1 кредитного договору, за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 12,0% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 даного договору. Так, позивач неодноразово направляв на адресу відповідача повідомлення про запровадження нової системи нарахування відсотків, та про збільшення процентної ставки з 01.07.2008 року, зокрема: -22.02.2008 року про нарахування з 12.03.2008 року процентів в розмірі збільшеної вдвічі від діючою процентної ставки у випадку порушення кредитної дисципліни з моменту виникнення такої простроченої суми основного боргу; (т.1 а.с. 24) -07.06.2008 року про збільшення процентної ставки на 3% річних, а у випадку, якщо [PERSON] не застрахує предмет застави, то ставка буде автоматично збільшена ще на 2% річних; (т.1 а.с. 30) -09.06.2008 року про збільшення процентної ставки на 2% річних; (т.1 а.с. 31-35) -12.06.2008 року про збільшення процентної ставки на 3% річних, а у випадку, якщо [PERSON] не застрахує предмет застави, то ставка буде автоматично збільшена ще на 2% річних; (т.3 а.с. 85-86) -13.06.2008 року про збільшення процентної ставки на 2% річних; (т.3 а.с. 87-89) Але, відповідачем [PERSON] було отримано 04.03.2008 року лише повідомлення банку від 22.02.2008 року про збільшення вдвічі процентної ставки у випадку порушення кредитної дисципліни. (т. 3 а.с. 83-84) На зазначене повідомлення 18.03.2008року позичальником [PERSON] було надіслано на адресу банку незгоду з односторонньою зміною умов кредитного договору. (т.1 а.с. 26-27) Проте, умовами п. 9.2 кредитного договору передбачено, що у разі незгоди із встановлюваним згідно умов договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні, зобовязується надати банку письмове повідомлення про свою незгоду із такою ставкою. Проте, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] надіслав свою незгоду на адресу банку з порушенням строків передбачених кредитним договором, хоча він і мав можливість висловити свою незгоду з дотриманням вказаних строків. За таких обставин суд не приймаєдо уваги незгоду [PERSON] зі зміною процентної ставки на підставі повідомлення банку від 22.08.2008 року. Даних щодо отримання інших повідомлень, надісланих на адресу відповідача [PERSON] матеріали справи не містять. Отже, в даному випадку необхідно застосувати п. 9.2 кредитного договору, відповідно до умов якого при порушенні позичальником кредитної дисципліни, здійснення коливань процентних ставок, або зміни у грошво-кредитній політиці НБУ банк може збільшити розмір процентної ставки. Даним пунктом визначено порядок в якому збільшується процентна ставка, та зазначено, що банк не пізніш ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника. При цьому, такий новий розмір процентної ставки починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладання сторонами відповідної угоди про внесення змін до договору. Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбаченому п. 9.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Таким чином, суд вважає, що з дотримання умов договору було змінено проценту ставку лише з 12.03.2008 року щодо її збільшення вдвічі від діючою процентної ставки у випадку порушення кредитної дисципліни з моменту виникнення такої простроченої суми основного боргу. Щодо інших підвищень процентної ставки суд вважає, що банк не мав права розраховувати проценти за збільшеними ставками, оскільки позичальник не був належним чином повідомлений про її збільшення у відповідності до вимог кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що з моменту укладаннякредитного договору та до 20.01.2015 року має застосуватися процентна ставка у розмірі 12,0% річних, яка у випадку неналежного виконання умов кредитного договору збільшується вдвічі та має становити 24,0% річних з моменту виникнення простроченої суми основного боргу. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, позичальник зобовязується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені Договором. Позичальник зобовязався повернути банку суму кредиту у терміни, передбачені Графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору про надання споживчого кредиту. (т.1а.с. 6) Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір поруки № П/11102561000. (а.с. 8) Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобовязуються перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №11102561000 від 22.12.2006 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умова договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. (п. 1.3, 1.4 договору поруки) Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Отже, станом на день укладання Договору про надання споживчого кредиту та Договору поруки, [PERSON] та [PERSON] були солідарнимиборжниками за Договору про надання споживчого кредиту №11102561000 від 22.12.2006 року. Банк неодноразово намагався збільшити проценту ставку за кредитним договором, у зв'язку з чим направляв письмові повідомлення на адресу поручителя [PERSON], зокрема: -13.06.2008 року про збільшення з 01.07.2008 року процентної ставки на 3% річних, а у випадку, якщо [PERSON] не застрахує предмет застави, то ставка буде автоматично збільшена ще на 2% річних; (т.3 а.с. 96-97) -13.06.2008 року про збільшення процентної ставки на 2% річних; (т.3 а.с. 101-103) Жодне з цих повідомлень не було отримано поручителем. Крім того, як було встановлено у рішенні вище, з 12.03.2008 року банком було запроваджено нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу (збільшення процентної ставки вдвічі від діючою процентної ставки у випадку порушення кредитної дисципліни), шляхом направлення повідомлення від 22.02.2008 року на адресу позичальника. Але, з матеріалів справи вбачається, що таке повідомлення на адресу поручителя [PERSON] взагалі не було надіслано. Пунктом 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони договору розуміли візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставляння підпису) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). Таким чином, зміни до кредитного договору з 12.03.2008 року, внаслідок яких збільшиласявідповідальність поручителя [PERSON], були внесені з порушенням вимог договору поруки, та за відсутності згоди поручителя. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що зміни до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у звязку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, за відсутності згоди поручителя на внесення таких змін призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, в даному випадку суд вважає, що порука [PERSON] за Договором поруки №П/11102561000 від 22.12.2006 року є припиненою. (Зазначена правова позиція висловлена у рішенні Верховного суду України №6-70цс/14 від 10.09.2014 року) Враховуючи наведене судом вважає, що єдиним боржником за Кредитним договором №11102561000 є [PERSON]. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором систематично не виконує, не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що у за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 20.01.2015 року відповідач має прострочену заборгованість, яка становить 141\~438,81 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON], з яких: заборгованість за кредитом 52\~626,09 доларів США, заборгованість за відсотками 27\~759,24 доларів США. (т.3 а.с. 8-29, 127) Сума відсотків була нарахована банком за ставкою 12,0% річних та 24,0% річних до та після підвищення з 12.03.2008 року. (т.3 а.с. 127) Відповідно до положень ст. 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, [PERSON] зобовязався повернути банку кредит в іноземній валюті. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з положень абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якому розяснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадку і в порядку встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У звязку з наведеним вище, стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству, а тому суд також не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] стосовно валюти повернення кредиту. Крім того, у зв'язку з порушенням термінів погашення грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, банком було нараховано пеню за період з 20.01.2014 року по 20.01.2015 року у сумі 450\~223,63 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача [PERSON], з яких: 179\~759,58 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 270\~464,05 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками. (т.3 а.с. 27-29) Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають частковому задоволенню. Також, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви та у зв'язку зі збільшенням позовних вимог у сумі 3\~654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial