Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

19 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у зв'язку із продовженням ним навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно починаючи з дня навчання у коледжі. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який досяг повноліття, але продовжує навчання, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батька. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Зазначила, що батько дитини офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, тому має можливість сплачувати аліменти. [PERSON] не заперечувала тієї обставини, що бухгалтерією за місцем роботи відповідача за його заявою на її користь утримуються аліменти на утриманні дітей, але останнім часом вона не в змозі отримати їх у повному обсязі в зв'язку фінансовими проблемами банку, в якому відкрито її рахунок. Відповідач [PERSON] в суді заперечуючи проти задоволення позову та пояснив, що від утримання дітей не ухиляється, з його заробітної плати на користь позивача за рішенням суду утримується 1/4 заробітку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та за заявою відповідача утримується 1/4 заробітку на утримання двох повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, [PERSON] (третя особа) до суду не з'явився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що сторони у справі починаючи з 26.09.1992 року по 22.10.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого позивач прийняла прізвище [PERSON] (а.с.4,5). Згідно рішення Комсомольського міського суду від 03.08.2006 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] (а.с.11). Згідно з наданою суду довідкою [PERSON] навчається на 2 курсі Кременчуцького медичного коледжу імені В.І.Литвиненка відділення «Сестринська справа», термін навчання ним у цюму навчальному закладі становить з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року (а.с.9). За повідомленням КЖЕП № 2 м.Комсомольська місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS], разом із позивачем у справі [PERSON] (а.с.3). Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. З огляду на вказану норму Закону при визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 187 СК України визначено, що один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Виходячи із змісту ст.183 СК України при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, судом визначається єдина частка на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2006 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11). Згідно довідки ВАТ «Полтавський ГЗК» на підставі виконавчого листа від 03.08.2006 року з [PERSON] на користь позивача [PERSON] утримуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 25% заробітку щомісячно. Одночасно на користь [PERSON], згідно із заявами відповідача, утримуються та перераховуються аліменти на час навчання сина [PERSON] в розмірі 17% заробітку та сина [PERSON] в розмірі 8% заробітку щомісячно (а.с.21). Таким чином, загальна сума відрахувань, що провадиться із заробітної плати відповідача на користь позивача на утримання трьох спільних дітей становить 1/2 частина заробітку (доходу) і на кожну дитину приходиться по 1/6 частині заробітку (доходу) відповідно. Враховуючи, що відповідач починаючи з 19.12.2014 року у добровільному порядку перераховує частину свого заробітку на користь позивача у тому числі на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання, суд вважає, що факт ухилення [PERSON] від утримання дитини не знайшов свого підтвердження, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Твердження позивача про те, що вона не може отримати перераховані їй аліменти з власного банківського рахунку не стосуються предмету цього спору і не є підставою для задоволення позову. Позивач [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом 19 лютого 2015 року і прохала стягнути з відповідача аліменти починаючи з дня навчання дитини в учбовому закладі, тобто з 01 вересня 2014 року (а.с.9). Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження факту ухилення відповідачем від сплати аліментів, суд вважає, що позов у цій частині теж задоволенню не підлягає. При вирішенні питання щодо судового збору, суд виходить з того, що відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову майнового характеру мінімальна ставка судового збору дорівнює 0,1 розміру заробітної плати і складає 243,60 грн. Пунктом третім частини першої статті 5 згаданого Закону позивачі звільняються від сплати судового збору лише за подання позову про стягнення аліментів. Однак, виходячи з вимог статті 88 ЦПК України, при відмові позивачеві в задоволення згаданого позову, судові витрати, у тому числі судовий збір, підлягають стягненню саме з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved