Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

17 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що їй на праві приватної власності належить зазначений житловий будинок. Відповідач є сином колишнього власника будинку, зареєстрований у цьому житловому будинку, однак не проживає за місцем реєстрації з 2017 року. На даний час фактичне місце проживання відповідача їй не відоме. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с.32,35), однак у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення правовідносин сторін, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.06.2017 року (а.с. 7-8), копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2017 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрований у зазначеному житловому будинку, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 10-11), відповіддю Відділу з питань реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 26.07.2018 року на запит суду (а.с. 15). З акту обстеження, складеного 13.07.2018 року депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Пивоваром В.М. у присутності свідків, які є сусідами: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, однак не проживає за місцем реєстрації на момент купівлі будинку і до теперішнього часу (а.с. 12). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що після 2014 року відповідач [PERSON] поїхав до Російської Федерації, а потім до Криму. Не проживає за місцем реєстрації близько п'яти років. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] близько п'яти років не проживає за місцем реєстрації, поїхав до Російської Федерації до батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання члена сім'ї попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки відповідач не проживає у належному позивачу житловому будинку понад встановлені законом строки, протягом яких зберігається право користування житлом, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Outcome: approved