Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

19.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останньої аліменти на своє утримання у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір'ю відповідача [PERSON]. На час звернення до суду з позовом вона не має власного житла та тимчасово проживає у своєї сестри, знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Єдиним джерелом її доходу є пенсія, якої не вистачає для задоволення повсякденних потреб, а тому вона потребує матеріальної допомоги. Водночас, її донька [PERSON] є повнолітньою, має можливість допомагати матері, проте добровільно матеріальну допомогу їй не надає, що й змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що розмір пенсії матері, її допомога та допомога сестри є достатніми для проживання. Крім того, окрім неї, у матері ще є син, який на її думку повинен приймати участь в утриманні матері. Також, посилалась на те, що вона, відповідно до ст. 204 СК України, має бути звільнена від обов'язку утримувати матір, оскільки остання ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема з тринадцяти років відала її до інтернату, де вона перебувала до 16 років. А тому, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого повторно відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції 05.08.2015. Позивач є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, інших джерел доходів не має. Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 28.07.2015 №18, розмір пенсії позивачки становить 1714,57 грн. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні донька, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Як вбачається з копії паспорту позивача, вона народилася 10.08.1949 року, а тому досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і набула статусу непрацездатної особи. Враховуючи обставини наведені вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, т.я. вона є людиною непрацездатною, єдиним джерелом її доходу є пенсія, якої не достатньо для прожиття, а тому вона потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що позивач ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки позивач не була позбавлена батьківських прав відносно відповідача, а остання в свою чергу не представила суду жодних доказів того, що відповідач ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, в судовому засіданні, допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] віддала свою доньку до інтернату, у зв'язку з тяжким матеріальним становищем та необхідністю постійно працювати, при цьому вона систематично відвідувала її в інтернаті, дитина постійно була охайна та доглянута. Після закінчення інтернату відповідач [PERSON] проживала разом з позивачем, яка про неї піклувалась. Отже, доводи відповідача про те, що позивач ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неї не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати свою матір. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд враховує наступне. Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого повторно відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції 05.08.2015 вбачається, що у позивача, окрім відповідача, є син [PERSON], [INFO]. Таким чином, враховуючи, що у позивача, окрім доньки, є син, до якого позивач хоча і не пред'явила позов, проте має можливість отримувати утримання і від нього, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а також те, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів відповідно до закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial