Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

18 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] з наступними вимогами: розірвати шлюб, укладений між сторонами 24 квітня 2012 року, залишивши малолітню дитину - [PERSON], [INFO], проживати з матір'ю; та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно з доводами позивачки сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. [PERSON] зазначила, що причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів подружжя на шлюб та сім'ю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання сторін, як вказано в позовній заяві, припинено. Позивачка вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її правам та інтересам та правам і інтересам малолітньої дитини. За таких обставин, [PERSON] просить суд не вживати заходів щодо примирення сторін. Крім того, позивачка зазначила, що на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, проте всі витрати, пов'язані з вихованням, лікуванням та фізично-соціальним розвитком дитини, несе самостійно. [PERSON] стверджує, що відповідач не виконує батьківський обов'язок в добровільному порядку, матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини - дочки: [PERSON], [INFO], не надає, хоча є працездатним і інших утриманців не має. На стадії судового розгляду справи [PERSON] уточнила позовні вимоги, заявлені до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Зокрема, із письмової заяви позивачки від 07 липня 2014 року слідує, що [PERSON] просить: розірвати шлюб, укладений із [PERSON], залишивши малолітню дочку [PERSON], [INFO], на її вихованні до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказані позовні вимоги з врахуванням їх уточнення [PERSON] повністю підтримала та просить розглянути справу без її участі на підставі наявних в справі доказів. У письмовій заяві від 07 липня 2014 року відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON] з врахуванням їх уточнень та просив здійснити розгляд справи без його участі. При цьому [PERSON] зазначив, що примирення подружжя є неможливим, тому він не заперечує проти розірвання шлюбу, укладеного із [PERSON], та погоджується сплачувати аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої дитини - дочки: [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В разі розірвання шлюбу [PERSON] не заперечує щодо залишення малолітньої дочки [PERSON], [INFO], на вихованні позивачки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Визнання відповідачем позову [PERSON] в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню в повному обсязі. Такий висновок суду грунтується на наступних встановлених фактичних обставинах. 24 квітня 2012 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що в книзі реєстрації шлюбів 24 квітня 2012 року зроблено актовий запис за №40. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 24 квітня 2012 року. В період цього шлюбу 11 травня 2012 року у сторін народилася дочка [PERSON], яка на момент вирішення спору є малолітньою дитиною. Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 17 травня 2012 року, актовий запис за №238 від 17 травня 2012 року. Факт спільного проживання малолітньої дитини сторін - дочки [PERSON], [INFO], із матір'ю - позивачкою [PERSON], підтверджується довідкою ЖЕД №1 Кузнецовського міського комунального підприємства №1163 від 01 липня 2014 року. Відповідач [PERSON] з [PERSON] і малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], спільно не проживає. Зі змісту позову та доводів сторін судом встановлено, що між подружжям [PERSON] і [PERSON] відсутнє взаєморозуміння, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Дані обставини призвели до того, що їх сім'я фактично розпалася. На теперішній час їх примирення не наступило. Проживати однією сім'єю сторони обопільно не бажають. Наведені обставини свідчать, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше шлюбне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін. Відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сім'єю сторони не бажають, тому за таких обставин шлюб не може бути збереженим. Отже, зазначені фактичні обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При вирішенні цієї частини спору суд застосував наступні правові норми. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Судом також встановлено, що позивачка здійснює догляд за малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та утримує її в межах свого доходу. Довідка управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №720 від 01 липня 2014 року свідчить, що сукупний розмір доходу [PERSON] у виді допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку за період часу з січня 2014 року до червня 2014 року становить 4575 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 85 коп. Зазначений розмір доходу позивачки є недостатнім для забезпечення повноцінного фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини без участі в цьому відповідача. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини аргументовані невиконанням батьківського обов'язку [PERSON] щодо утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], а також працездатністю і спроможністю відповідача щомісячно надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. Зазначені обставини [PERSON] в даному випадку визнані. Доказів, які б спростовували доводи позивачки, не здобуто. Таких даних відповідачем суду не надано. Оскільки на теперішній час [PERSON] не одержує регулярного доходу, розмір аліментів на утримання малолітньої дитини слід визначити в твердій грошовій сумі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, яка визнана обома сторонами. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог, передбачених в ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З наведених підстав, суд вирішив стягнути з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 18 червня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття. З врахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112, ч.1 ст.180, ч.3 ст.181, ст.ст.182, 184, ч.1 ст.191 СК України,

Outcome: approved