Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

18 грудня 2014 року Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся в суд з наведеним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] із вимогою про визнання незаконним та скасування підпункту 8.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 622 від 04.10.2012 року, яким квартиру № 48 будинку № 138 «А» по вул. Коновальця у м. Івано-Франківську як службову переведено в ордерну. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що переоформлення квартири із службової в ордерну відбулося без згоди власника майна, а саме держави в особі Кабінету Міністрів України, приймаючи спірне рішення виконавчий комітет перейняв на себе права власника на спірну квартиру, розпорядився нею, чим порушив право власності Кабінету Міністрів України. Ухвалою від 16 квітня 2015 року до участі в справі залучено Кабінет міністрів України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. 15 травня 2017 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову, у якій він просив суд окрім вимоги про визнання незаконним та скасування підпункту 8.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 622 від 04.10.2012 року, виселити [PERSON] із квартири № 48 будинку № 138 «А» по вул. Коновальця у м. Івано-Франківську. Ухвалою від 14 вересня 2017 року третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] залучено до участі в справі у якості співвідповідача. 09 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. 16 жовтня 2018 року суддею Бабій О.М. справу прийнято до розгляду. 30 жовтня 2018 року представником відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано відзив на позовну заяву, за змістом якого виконавчий комітет просив суд відмовити у задоволенні заявлених до нього позовних вимог. У відзиві представник зазначив, що переоформлення квартири № 48 будинку № 138 «А» по вул. Коновальця у м. Івано-Франківську із службової в ордерну відбулося у відповідності до чинного на той час порядку,\~ підставою для прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради було саме клопотання прокуратури Івано-Франківської області та протокол спільного засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури. 16 листопада 2018 року відповідачем [PERSON] також подано відзив на позовну заяву. За змістом відзиву відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що приймаючи рішення про включення та у подальшому про виключення житлового приміщення з числа службового приміщення, а саме квартири, яка є предметом розгляду, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради діяв на підставі та у спосіб передбачений законодавством, оскільки Держава в особі Кабінету Міністрів України уповноважила прокуратуру Івано-Франківської області необхідним обсягом прав щодо управління зазначеним майном. Також зазначив, що спірною квартирою він вже майже 4 роки не володіє, не користується, оскільки 02 лютого 2015 року на підставі договору купівлі-продажу зазначена квартира перейшла у власність іншої особи. Вважає, що спір стосовно його виселення відсутній. Ухвалою від 16 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд про задоволення позову. Представник відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в частині вимог до виконавчого комітету з підстав викладених у його відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні просила суд прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, з мотивів наведених у її письмових поясненнях. Представник третьої особи - Кабінету Міністрів України у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, думку представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 10 грудня 2009 року прокуратура Івано-Франківської області є постійним землекористувачем земельною ділянкою площею 0,4599 га, розташованою на вулиці [PERSON] в районі будинків № 6 та № 8 в м. Івано-Франківську. Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 05 квітня 2011 року прокуратура Івано-Франківської області є постійним землекористувачем земельною ділянкою площею 0,0764 га, розташованою в районі вулиць Галицька - [PERSON] - Хіміків в м. Івано-Франківську. Цільове призначення зазначених земельних ділянок для будівництва багатоквартирного житлового будинку. 11 липня 2012 року між прокуратурою Івано-Франківської області (як замовником) та субєктом підприємницької діяльності [PERSON] (як інвестором) укладено інвестиційний договір на капітальне будівництво багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків) в районі вулиць Галицька, [PERSON], Хіміків в м. Івано-Франківську, за умовами якого замовник\~ передає інвестору земельну ділянку площею 0,4599 га, розташовану на розі вулиці [PERSON] в районі будинків № 6 та № 8 в м. Івано-Франківську (реєстраційний № 030929400060 від 10 грудня 2009 року) та земельну ділянку площею 0,0764 га, розташовану в районі вулиць Галицька - [PERSON] - Хіміків в м. Івано-Франківську (реєстраційний № 261010003000008 від 10 грудня 2009 року) в тимчасове користування терміном на 4 роки для будівництва багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків), а інвестор зобов'язується актом прийому-передачі передати замовнику у власність 12 квартир. На підставі акту приймання-передачі № 11 від 12 липня 2012 року прокуратура отримала трикімнатну квартиру № 48, загальною площею 68,2 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 552 від 07 серпня 2012 року трикімнатну квартиру № 48, загальною площею 68 кв.м., житловою площею 37 кв.м. на вул. Євгена Коновальця, 138 «А» закріплено за Івано-Франківською обласною прокуратурою як службову з правом реєстрації працівників обласної прокуратури. Цим же рішенням трикімнатну квартиру № 48 по на вул. Євгена Коновальця, 138 «А» як службову надано прокурору Кіперу Олегу Олександровичу (склад сім'ї 3 особи: він, дружина, донька - Мілана). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 662 від 04 жовтня 2012 року, а саме пунктом 8.3 трикімнатну квартиру № 48 на вул. Євгена Коновальця,\~ 138 «А» переоформлено із службової в ордерну заступнику прокурора Івано-Франківської області Кіперу Олегу Олександровичу (склад сім'ї 3 особи: він, дружина, донька - Мілана). Як визначено в ст.118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. У відповідності до ст. 121 ЖК УРСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством зокрема Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. [PERSON] Міністрів Української РСР № 37 від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення» визначено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, серед яких, зокрема, працівники прокуратури за переліком, визначеним Генеральним прокурором України (п.40). Перелік категорій працівників органів прокуратури, яким може бути надано службове жиле приміщення, затверджено наказом Генеральної прокуратури України № 48/13-ок від 16 квітня 2004 року. В пункті 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (надалі Положення), затвердженого постановою [PERSON] Міністрів Української РСР № 37 від 04 лютого 1988, визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Згідно пункту 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. У рішенні зазначається, яку займає посаду або виконує роботу особа, якій надається службове жиле приміщення, склад її сім'ї, розмір приміщення, що надається, кількість кімнат у ньому та адреса (п.16 Положення). В зазначеному Положенні визначено, що для переоформлення службового житла в ордерне громадянам необхідно подати такі документи: - заяву від мешканця та дорослих членів його сім'ї на ім'я міського голови про переоформлення, - витяг з протоколу спільного засідання адміністрації та профкому про переоформлення службової квартири в ордерну за місцем роботи працівника, службовця, - копію службового ордеру, засвідчену в ЖЕО, - витяг з трудової книжки заявника, - довідку про перебування на квартирному обліку всіх дорослих членів сім'ї, - копію договору найму на службову квартиру, - довідку про склад сім'ї та прописку в ЖЕО. Представники підприємств, організацій чи громадяни подають вищевказані документи у відділ обліку та розподілу житла міськвиконкому для їх розгляду на засіданні житлової комісії. Після цього питання переоформлення службових квартир в ордерні розглядаються на засіданні виконкому. Підставою для прийняття виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення № 662 від 04 жовтня 2012, яким службову квартиру № 48 на вул. Євгена Коновальця,\~ 138 «А в м. Івано-Франківську надану прокурору Кіперу Олегу Олександровичу, переведено в ордерну, зазначено клопотання прокуратури Івано-Франківської області від 28 вересня 2012 року № 13/2-48 вих-12 та протокол спільного засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури від 28 вересня 2012 року. Судом встановлено, що прокуратура Івано-Франківської області, розпорядившись квартирою № 48 на вул. Євгена Коновальця,\~ 138 «А в м. Івано-Франківську, діяла в межах наданих їй органом, уповноваженим управляти державним майном, повноважень, в тому числі й щодо розпорядження належним їй на праві оперативного управління майном (квартирами), шляхом надання його своїм працівникам. Зокрема, як визначено в ч. 1 ст. 5 Житлового кодексу Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих [PERSON] народних депутатів (житловий фонд місцевих [PERSON]) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником (ст. 18 ЖК УРСР). Як вбачається з наданої позивачем довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, трьохкімнатна квартира № 48 на вул. Євгена Коновальця,\~ 138 «А в м. Івано-Франківську була оформлена на Державу в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Генеральна прокуратура України, право оперативного управління - прокуратура Івано-Франківської області. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. В пункті 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює відповідно до закону, зокрема, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об'єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб'єктам господарювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» при здійсненні управління об'єктами державної власності до повноважень Кабінету Міністрів України відноситься визначення органів виконавчої влади, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності. Так, згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Кабінет Міністрів є субєктом, що визначає обєкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також обєкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим субєктам, визначеним цим Законом. Зокрема, п. 10 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: передають функції з управління об'єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур. Відповідно до ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. В статті 137 ГК України визначено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Отже, суб'єктом управління державним майном, закріпленим за прокуратурою Івано-Франківської області на праві оперативного управління, виступає як сама прокуратура Івано-Франківської області, так і Генеральна прокуратура України, до сфери управління якої входить остання, які реалізують права держави, делеговане Кабінетом Міністрів України, як власника такого майна на володіння, користування і розпорядження ним. Вищенаведене спростовує доводи прокуратури Івано-Франківської області стосовно відсутності повноважень без згоди Кабінету Міністрів України на розпорядження вказаною квартирою. Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, здійснивши переоформлення квартири з службової в ордерну, виконував покладені на нього нормами чинного на той час законодавства функції по зміні статусу житлового приміщення, розміщеного на території м. Івано-Франківська. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушень виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради при прийнятті рішення № 622 від 04 жовтня 2012 року, норм чинного законодавства та факту порушення прийнятим рішенням прав позивача. Вирішуючи спір в частині вимоги про виселення [PERSON] із квартири № 48 на вул. Євгена Коновальця,\~ 138 «А» в м. Івано-Франківську, суд звертає увагу на те що ні позовна заява, ні заява про зміну предмета позову, не містять жодного правового обґрунтування для виселення відповідача без надання йому іншого житлового приміщення. Спірна квартира [PERSON] відчужена на користь третьої особи на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 лютого 2015 року (а.с. а.с. 188-189), доказів проживання [PERSON] в цій квартирі суду не надано, разом з тим дійсність правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] «А» в м. Івано-Франківську, які [PERSON] виготовлено\~ після переоформлення квартири з службової в ордерну, позивачем не оспорюється. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідачів, відтак суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову Першого заступника прокурора Івано-Франківської області слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 5, 18, 118, 121 Житлового кодексу Української РСР, ст. 326 ЦК України, [PERSON] Міністрів Української РСР № 37 від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення»,\~

Outcome: dismissed