Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

17 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що вони з відповідачем 20 серпня 2011 року зареєстрували шлюб, спільних дітей не мають, шлюбні відносини припинили з квітня 2019 року із-за різних поглядів на життя та вирішення побутових проблем. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе. Просила шлюб розірвати, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву, де просила провести судове засідання у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони 20 серпня 2011 року зареєстрували шлюб в Піщанській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 23. Разом не проживають з квітня 2019 року, не ведуть спільного господарства та не мають відносин, які притаманні подружжю і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати, залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved