Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

18.08.2020 року із Комінтернівського районного суду м. Харкова до Валківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява із додатками, в якій [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 04.03.2011 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано 05.07.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем. Як зазначає позивач, відповідач багато років злісно не виконує свої батьківські обов`язки, не спілкується з донькою, не приймає участь у її вихованні, не цікавиться станом її здоров`я та результатами лікування, уподобаннями щодо фізичного розвитку, участі в гуртках, виступах та різноманітних конкурсах. Грошових коштів не надає, в тому числі для оплати навчання, лікування, медичного обстеження, аліменти сплачує нерегулярно. Не відвідує навчальний заклад, в якому навчається донька, не знайомий з педагогами, не цікавиться шкільним життям доньки, успіхами у навчанні. Не подарував жодного подарунку донці на день народження. Позивач вважає, що такою поведінкою відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських зобов`язань, тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 18.09.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 12.10.2020 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає твердження позивача надуманими, оскільки з моменту розлучення та переїзду позивача з донькою до м. Харків, він постійно спілкувався з донькою, як за допомогою мобільного зв`язку, так і особисто. Враховуючи небажання позивача надавати дозвіл на перебування доньки за місцем проживання відповідача, останній відвідував доньку на вихідних за місцем проживання позивача в м. Харків, але в кожен його візит, після отримання коштів та подарунків для доньки, позивач влаштовувала сварки, на очах у дитини та сусідів ображала та виганяла його з квартири. Неодноразово влаштовувала провокації, щоб викликати поліцію, безпідставно звинувачувала відповідача в агресії та побиттях, що завжди супроводжувалося лайкою, нецензурними образами в його бік, і все це на очах у дитини. Для уникнення психологічного тиску на дитину зі сторони позивача, відповідач змушений був обмежити своє спілкування з донькою тільки до телефонних розмов і тільки в період відсутності позивача, так як донька боялася реакції матері на їх спілкування, позивач неодноразово позбавляла доньку телефону. Відповідачем неодноразово направлялися письмові звернення до позивача щодо визначення часу спілкування з донькою, але отримував тільки відмови від подальшого обговорення цих пропозицій, безпідставні звинувачення та вимагання коштів. З серпня 2016 року відповідач постійно приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, переказуючи на картковий рахунок позивача кошти необхідні для забезпечення її потреб в добровільному порядку. Зазначив, що відвідуючи доньку постійно залишав [PERSON] кошти готівкою, тому її твердження про ненадання матеріальної підтримки доньці є неправдивими. Наголосив, що жодним чином не ухиляється від сплати аліментів, офіційно працевлаштований з 2011 року, тому регулярно без жодних затримок в рахунок стягнення аліментів з його заробітної плати відраховується визначена у рішенні суду сума коштів. З 09.04.2017 року по 14.04.2017 року відповідач особисто перебував з донькою на стаціонарному лікуванні в Харківській міській клінічній лікарні №17, що підтверджується відповідним Листком непрацездатності та спростовує доводи позивача про відсутність його піклування за дитиною. Вважає поведінку позивача, як матері, неприпустимою, а претензії щодо ніби то невиконання ним батьківських обов`язків, прагненням помститися за розлучення та невдалу спробу заволодіти спадковим майном. Зазначив, що [PERSON] є його єдиною донькою, яку він дуже любить і за жодних обставин не погоджується на позбавлення його батьківських прав щодо неї. 17.03.2021 року до суду позивачем надано відповідь на відзив, в якій посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, підтримує позовні вимоги. 11.02.2021 року представник відповідача надав заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що згідно довідки МРВ ДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ в Харківській області станом на 01.10.2020 року заборгованість зі сплати аліментів за відповідачем відсутня, будь-яких інших виконавчих документів у відношенні [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований, з його заробітної плати щомісячно здійснюється відрахування на користь доньки, що, на думку представника, свідчить про те, що відповідач намагається належним чином надавати кошти на утримання дитини, а даний позов є лише наслідком існуючого між сторонами конфлікту та способом тиску. Крім того, звернув увагу на висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2017 року у справі №428/10911/16-ц про те, що заборгованість зі сплати аліментів, навіть значна, сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, що підтверджує безпідставність позовних вимог. Зважаючи на те, що сторони у справі, як батьки, у зв`язку із розірванням шлюбу мають складні взаємовідносини та не можуть шляхом мирних переговорів дійти обоюдного розуміння стосовно виховання спільної дитини, на думку представника відповідача, позивач не може об`єктивно оцінювати сформовану ситуацію в інтересах саме спільної доньки. Зазначені нею факти є наслідком налаштування доньки проти відповідача, тиску і маніпулювання її думками. Посилаючись на рішення Верховного Суду у справі №331/5427/17 від 24.04.2019 року, вказав, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не його волею. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитино, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. На думку представника, обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач, не може свідчити про те, що відповідач, як батько дитини, не бажає приймати участь у її вихованні, тобто свідомо умисно нібито нехтує батьківськими обов`язками. В даному позові не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь в її вихованні, натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт у зв`язку із розірванням шлюбу, крім того існував конфлікт щодо звинувачення відповідача у нібито вчиненні відносно позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, після чого позивач також зверталася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що негативно вплинуло на взаємовідносини доньки з відповідачем. Вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи офіційно попереджався останній про необхідність зміни ставлення до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому важливе значення має висновок виконкому органу місцевого самоврядування про доцільність або передчасність застосування такого заходу. Слід звернути увагу на те, чи створюються перешкоди для спілкування батька із дитиною з боку особи, якою дитина проживає. Як зазначає представник, у зв`язку із бажанням відповідача спілкуватися з донькою, наявності письмових пропозицій до позивача стосовно визначення його спілкування з дочкою, можна зробити висновок, що є перешкоди для його спілкування з дитиною саме з боку позивача, оскільки сам факт заперечення проти позову свідчить про наявність у відповідача бажання приймати участь у вихованні дитини. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові та відповіді на відзив обставини, просили задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні, підтримавши обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Представник третьої особи [PERSON] просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі 04.03.2011 року зареєстрували шлюб, що підтверджується даними відповідного свідоцтва, виданого відділом ДРАЦС Валківського РУЮ Харківської області, актовий запис №13. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчать дані свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.06.2011 року відділом ДРАЦС Валківського РУЮ Харківської області, актовий запис №14. 24.04.2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №641/651/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30% усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.02.2018 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.07.2018 року у справі №641/1775/18 шлюб між сторонами розірвано. Згідно наданої позивачем довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №1» від 12.03.2020 року, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з 2016 року по дату видачі довідки. Лікуванням та оздоровленням дитини займається мати [PERSON] . Зі змісту довідок Харківської ЗОШ І-ІІІ ст. №68 від 22.02.2018 року, 08.05.2019 року та 19.03.2020 року слідує, що [PERSON] навчається у вказаному закладі з першого класу - 01.09.2017 року. Вихованням дитини займається мати [PERSON] , відводить та забирає зі школи, відвідує батьківські збори, бере активну участь в учбовому процесі дитини, приймає участь в шкільних заходах, водить до секцій та кружків, чого жодного разу не робив батько [PERSON] . [PERSON] займається в Харківській балетній студії «Підсніжник» з 01.10.2017 року по теперішній час. На заняття по хореографії і конкурсні виступи її приводить мати [PERSON] та регулярно оплачує всі заходи. На міжнародних, європейських та всеукраїнських танцювальних конкурсах [PERSON] займає призові місця та Гран-Прі. Вартість місячного абонементу по хореографії становить 1100 грн., участь в танцювальних конкурсах (по 3 конкурсу в осінній та весняний період) 200-600 грн., для участі в яких відшиваються танцювальні костюми вартістю 1000-2500 грн. Відповідач заперечив викладені у довідках обставини, наполягав, що спочатку відвідував доньку, але його не пускали, посилаючись на те, що мати дитини написала заяву із забороною таких відвідувань. В подальшому позивач почала подавати численні надумані позови до суду, влаштовувати безпричинні сварки, тому протягом близько двох років вирішив навіть не намагатися бачитися з донькою, щоб це не вплинуло на її правосвідомість негативно. Направляв позивачу пропозиції щодо визначення часу відвідування дитини, але отримав фактично відмову. Звернув увагу, що немає заборгованості по аліментах, крім того, надає матеріальну допомогу доньці піл час побачень, на що позивач реагує негативно. Дуже любить свою доньку та в подальшому має намір підтримувати з нею родинні відносини, коли підросте. [PERSON] працює в ТОВ «ЮТРІ» на посаді продавця продовольчих товарів, загальна сума доходу за період з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року становить 31335,04 грн., про що свідчить довідка про доходи №152 від 20.03.2020 року. Згідно виробничої характеристики, [PERSON] за період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, як працьовита та пунктуальна людина. Своєчасно та якісно виконує усі завдання, до праці ставиться відповідально та старанно. Завжди чесна, уважна, у спілкуванні із співробітниками ввічлива. Відповідно до наданої відповідачем характеристики АТ «Харківгаз» від 09.10.2020 року, [PERSON] працює на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування служби експлуатації систем газопостачання управління експлуатації з 03.11.2016 року. Посадові обов`язки виконує сумлінно, працює старанно та відповідально. Нарікань з боку абонентів не має. Правил внутрішнього розпорядку та умов трудового договору не порушував. У керівництва організації користується довірою. З колегами ввічливий, підтримує дружні стосунки. За характером спокійний та врівноважений, від клієнтів даної сфери тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. Не мало підготував молодих працівників. У порушенні техніки безпеки помічений не був. Загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.06.2020 року по 31.12.2020 року становить 73809,25 грн., з яких 17824,93 грн. утримано аліментів, що підтверджується довідкою №610-Сп-2330-0121 від 27.01.2021 р. 20.06.2020 року [PERSON] направив [PERSON] пропозицію про мирне врегулювання питання побачень з неповнолітньою дитиною, в якій запропонував встановити режим побачень кожні вихідні дні останнього тижня місяця з 09:00 год. суботи до 20:00 год. неділі. У період літніх канікул - один календарний місяць, у період зимових канікул - один тиждень. Вказав, що витрати на утримання дитини в період її перебування в нього, бере на себе. Зазначив, що не зважаючи на відсутність порозуміння між сторонами, любить свою доньку і бажає приймати активну участь в її вихованні та тісному спілкуванні, тому, в разі недосягнення компромісу буде змушений звернути до органів опіки та піклування чи суду для відновлення порушених батьківських прав. 26.06.2020 року [PERSON] надала відповідь на пропозицію, в якій вказала, що на даний час у [PERSON] є інша сім`я та діти іншої жінки, яким він повинен допомагати, виховувати та утримувати. Вказала, у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів та не відшкодовані інші матеріальні збитки. Повідомила, що донька має свої погляди на дані події та може прийняти рішення самостійно. 07.07.2020 року [PERSON] направив [PERSON] лист, в якому вказав, що оскільки у відповіді на пропозицію не отримав однозначної відповіді на бажання спілкуватися з дитиною, просить ще раз добре обміркувати пропозицію та вирішити це питання мирним шляхом. 13.07.2020 року [PERSON] надала відповідь на лист із аналогічним відповіді на пропозицію змістом. Згідно довідки МРВ ДВС по Валківському та Коломацькому районах СМУМЮ (м. Харків) №18511 від 19.10.2020 року, станом на 01.10.2020 року по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа №641/65/18, виданого 24.04.2018 року Комінтернівським районним судом м. Харків, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Будь-яких інших виконавчих документів у відношенні [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Зі змісту висновку Департаменту служб у справах дітей №578 від 20.11.2020 року слідує, що [PERSON] сплачує в повному обсязі аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , але тривалий час не приймає участі в її вихованні посилаючись на те, що мати дитини [PERSON] перешкоджає йому в побаченнях з дочкою, однак відповідних доказів не надав, за поновленням свого порушеного на виховання та спілкування з дитиною до органу опіки та піклування або суду не звертався. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.11.2020 року, неповнолітня [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] . Умови проживання задовільні, в квартирі сучасний ремонт, всі необхідні меблі та техніка в наявності. У дитини є спальне місце, стіл для навчання, стілець, книжки, іграшки в наявності, одяг відповідно до віку сезонів. Інші докази, на підставі яких складено висновок Департаментом служб у справах дітей, а саме письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , заява [PERSON] та [PERSON] , лист парафіян Харківської єпархії, суд визнає недопустимими доказами, оскільки одержані з порушенням встановленого законом порядку, джерело їх походження не відоме, в судове засідання для допиту в якості свідків зазначені особи не з`явилися. Викладені сторонами обставини Департамент служб у справах дітей фактично не перевірив. У рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. Враховуючи викладене, суд визнає недопустимим доказом висновок Департаменту служб у справах дітей №578 від 20.11.2020 року, який ґрунтується на недопустимих та недостовірних доказах. Ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Згідно ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно висновку, що міститься в рішенні Верховного Суду у справі №331/5427/17 від 24.04.2019 року, небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не його волею. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитино, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа згідно ч.1 ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Крім того, ст.4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовий зміст положень ст.ст.12,81,82 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На думку представника, обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач, не може свідчити про те, що відповідач, як батько дитини, не бажає приймати участь у її вихованні, тобто свідомо умисно нібито нехтує батьківськими обов`язками. Аналізуючи наведені норми, оцінивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять достатньо доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо неповнолітньої дитини, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed