Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

18.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 276. Від шлюбу мають неповнолітню доньку доньку - [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя, між ними втрачене почуття довіри. З квітня 2017 року шлюбні стосунки припинені. Матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач надає добровільно. За період шлюбу вони набули спільне майно, яке розподілять мирним шляхом. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 22 вересня 2001 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 276.(а.с. 5) У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через різні погляди на життя, втрата почуття довіри. Шлюбні стосунки припинені з квітня 2017 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 704,80 грн, залишити за нею, враховуючи заяву позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved