Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просив виселити відповідача з гуртожитку по [ADDRESS] без надання другого житлового приміщення та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим на підставі п.4 ст.169 ЦПК України, суд ухвалив: справу розглянути у його відсутність, на підставі наявних у неї матеріалів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи та документи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки форми А 06.03.2001 року [PERSON] був заселений у гуртожиток за адресою [ADDRESS], що знаходиться на балансі Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1», відповідно до свідоцтва про право власності, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. Згідно довідки №05/10-45 від 12.03.2014 року виданою бухгалтерією Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» [PERSON] плата за проживання у гуртожитку по [ADDRESS] не нараховується. Актом від 06.03.2014 року встановлено, що [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS] не проживає. Порядок користування житловою площею у гуртожитках визначається главою 4 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до ст. 127 ЖК Української PCP, п. 2 Примірного положення, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української PCP, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішень надання жилої площі в гуртожитку. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Крім того, згідно із чч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української PCP працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Так, ст. 125 ЖК Української PCP, п. 41 Примірного положення визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу,а саме у разі, якщо робітники і службовці припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією за власним бажанням, не може бути виселено певне коло осіб, тому числі пенсіонерів по старості. Отже, за змістом наведеного, ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Судом встановлено, що [PERSON] у трудових відносинах з КП «Tрест Донецькжитлобуд № 1» не перебуває, зареєстрований за адрес [ADDRESS] з 06.03.2001 року. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК Української PCP та п. 44 Примірного положення про гуртожитки, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Таким чином відповідач підлягає виселенню зі спірного приміщення без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved