Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

18.08.2014 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувся позивач із позовом до [PERSON], у якому просить зобов'язати [PERSON] звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності рекреаційного призначення, площею 0,0200 га, на [ADDRESS] міській територіальній громаді в особі Новоград-Волинської міської ради шляхом знесення встановленого на вказаній земельній ділянці (поза межами власної земельної ділянки) паркану. Представник позивача Самойленко Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач визнала позовні вимоги. Третя особа - державний інспектор сільського господарства Житомирської області Михаловський Ю.Д. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 26.11.2013 року Державним інспектором сільського господарства Житомирської області Михаловським Ю.Д. була проведена перевірка щодо самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки рекреаційного призначення по [ADDRESS]. В акті обстеження земельної ділянки № 313/09 від 26.11.2013 року зафіксовано, що [PERSON] використовує земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0314 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів направо власності на землю за №4469 від 05.04.1999 року. Окрім цього, встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку на [ADDRESS], площею 0,0200 га земель рекреаційного призначення, комунальної власності Новоград-Волинської міської ради шляхом встановлення паркану та використовує дану земельну ділянку власних потреб (а.с. 5). При цьому право власності чи право користування на дану земельну ділянку за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, є самовільним зайняттям земельної ділянки. Тому, зайняття [PERSON] земельної ділянки рекреаційного призначення по [ADDRESS], площею 0,0200 га є самовільним. Так [PERSON] був вручений припис № 315/09 від 26.11.2013 року звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на [ADDRESS] та було складено протокол про адміністративне правопорушення за № 09067 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. (а. с. 6,7). Однак, 19.12.2013 року при повторній перевірці було встановлено, що відповідач не виконала вимог припису та не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку (а.с.10). В результаті чого було повторно вручено припис №360/09 та складено протокол про адміністративне правопорушення № 0971 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 160 грн. (а.с. 11, 12). До цих пір самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0200 га, по [ADDRESS] відповідачем не було звільнено. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Ч. 3 цієї ж статті передбачає, що повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Оскільки судом було встановлено, що [PERSON] зайняла самовільно вищевказану земельну ділянку шляхом встановлення паркану, то даний паркан підлягає знесенню. Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Враховуючи вищесказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Новоград-Волинської міської ради підлягають задоволенню. Окрім цього, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 243, 60 грн. Ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачає стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved