Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

19 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив встановити порядок користування квартирою №7 буд. 201-А по пр. Миру в м. Чернігові, відповідно до якого виділити в користування позивачу кімнату №5 житловою площею 17,3 кв.м., відповідачу [PERSON] кімнату №6 житловою площею 17,2 кв.м. разом з балконом, відповідачу [PERSON] кімнату № 7 житловою площею 10,3 кв.м. та допоміжні приміщення: коридор №1 площею 7,3 кв.м., кухню, ванну, вбиральню залишити в спільному користуванні. Зобовязати КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартирі (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні, пояснила суду, що відповідачі приблизно 10 років виїхали за кордон, їх місце проживання не відоме, вони не мешкають в даній квартирі та не сплачують комунальні послуги, а тому просить виділити позивачу кімнату площею 17,3 кв.м. для зменшення оплати комунальних послуг. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалися у встановленому порядку, судові повістки надсилалися за зареєстрованим місцем проживання. Представник Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради в судове засідання не з»явився. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представник позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 02.01.2001 року (а.с. 5) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах належить квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Як встановлено в судовому засіданні, квартира складається з трьох жилих кімнат площею 17,3, 17,2 та 10,3 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні та балкону, що примикає до кімнати площею 17,2 кв.м.. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3, 4\~Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.\~\~Власність зобовязує. Частиною 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1, 2\~ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).\~\~Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Із технічного паспорта на квартиру вбачається, що житлова площа в спірній квартирі становить 44,8 кв.м, тобто кожен із співвласників має право на користування житловою площею 14,93 кв.м. Проте, позивач просить виділити відповідачу [PERSON] кімнату площею 10,3 кв.м., що порушує її право на користування житловою площею меншого розміру у відповідності до своєї частки у вказаній квартирі. Одночасно вимоги позивача, щодо зобовязання КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартирі (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою, не підлягають задоволенню. Таким чином, з підстав заявлених позивачем слід відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed