Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

18.08.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, пред'явленим до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у даній справі. 19.10.2017 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, пред'явлену до [PERSON], третя особа - Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 23.01.2018 року [PERSON] подала до суду уточнений позов про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та стягнення моральної шкоди. 26.03.2018 року [PERSON] подала уточнений зустрічний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, встановлення факту батьківства та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2019 року провадження за позовом [PERSON] закрито за заявою позивача, зустрічний позов [PERSON] залишений без розгляду в частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог про встановлення факту батьківства позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], який залишив заповіт, посвідчений 17.07.1998 року приватний нотаріусом ДМНО Орловим О.А., за яким все належне йому майно передавалось [PERSON], яку в самому тексті заповіту іменував як свою доньку. Після його смерті [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 05.08.2016 року постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської нотаріальної контори їй відмовлено у здійсненні нотаріальних дій, оскільки не надано документів, щоб надавало можливість встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом, та не надано правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцю. Тому позивач [PERSON] звернулась до суду з позов про встановлення факту батьківства, оскільки не має можливості прийняти спадщину після померлого батька за встановленим законом порядку. Просить встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], який помер [INFO], що він є батьком [PERSON], [INFO] 14.01.2019 року позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги про встановлення факту батьківства підтримує та просить їх задовольнити. 14.01.2019 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог щодо встановлення факту батьківства не заперечує. Третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області до суду не з'явилася, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON], який залишив заповіт, посвідчений 17.07.1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим номером 6007, за яким все належне йому майно передавалось [PERSON], яку в самому тексті заповіту іменував своєю донькою. [PERSON] було написано та подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого батька. 05 серпня 2016 року, державний нотаріус Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори надала позивачці Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що із наданих документів встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом не вбачається можливим. В Свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько» вказано іншу особу, як батька. Рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту батьківства та визнання права власності на майно за позивачкою у порядку спадкування за заповітом. Мати [PERSON], [PERSON], познайомилась з [PERSON] в Росії в 1984 році. На той час [PERSON] була заміжня, починаючи з 1978 року, за [PERSON], і мала дочку [PERSON] [INFO]. Шлюб між ними не склався, через бійки та пиятику [PERSON] З 1981 року [PERSON] та [PERSON] жили окремо й не підтримували зв'язків. [PERSON] знаходився в лікувально-трудовому профілакторії, лікувався від алкогольної залежності, що встановлено рішенням Бабушкінського районного народного суду від 25 червня 1986 рок). В 1985 році [PERSON] та [PERSON] переїхали до України та мешкали у його сестри у [ADDRESS]. [PERSON] запропонували від Шинного заводу кімнату в гуртожитку по [ADDRESS], де вона мешкала разом з [PERSON] з 1985 по 1986 рік. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство та сприймались оточуючими як родина. В серпні 1986 року [PERSON] розлучилась з чоловіком - [PERSON], відповідно до рішення суду та свідоцтва про розлучення, оскільки останній мав залежність та вже тривалий час знаходився на лікуванні в лікувально-трудовому профілакторії. В 1986 році [PERSON] завагітніла від [PERSON], про що було відомо останньому. Наприкінці 1986 року [PERSON] забрали на ліквідацію Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи. [PERSON] не мала можливості дізнатись куди забрали [PERSON], оскільки не була його дружиною за законом. В 1987 році [PERSON] видали кімнату в гуртожитку по вулиці Осінній 4 (кімната 30). [INFO] народилась [PERSON]. Через те, що матері позивача не було відомо де знаходився [PERSON] та чи повернеться він взагалі, остання, за рекомендацією знайомих, записала доньку при реєстрації новонародженої на своє прізвище, а по-батькові вказала за аналогією зі старшою донькою «[PERSON]». Через певний час, [PERSON] повернувся до Дніпропетровська та розшукав [PERSON] та доньку, яка є позивачем у даній справі. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не були одружені, останній отримав кімнату в гуртожитку на [ADDRESS], у чоловічому крилі. Але більшість часу [PERSON] мешкав саме з [PERSON] Вони спільно вели господарство та виховували доньок. [PERSON] всім знайомим вказував на те, що [PERSON] його рідна донька. Проводити зміну прізвища та по-батькові не планували, оскільки [PERSON] і так був впевнений в своєму батьківстві і не бажав бюрократичної тяганини. Так вони проживали до 1991 року. Згодом, не зважаючи на те, що батьки позивача мешкали окремо, позивач спілкувалась з батьком - [PERSON] Вони разом їздили відпочивати, на рибалку. [PERSON] забирав позивача до себе при всілякій можливості. Дбав про неї та займався її вихованням. Навіть після свого одруження, [PERSON] підтримував зв'язок з донькою. Доказами родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] є долучені до матеріалів справи копії фотокарток, де останні зафіксовані разом в різний час та за різних обставин. Також, доказом родинних відносин між позивачем та [PERSON] є розподіл майна, що належало [PERSON], [PERSON], [PERSON] (син [PERSON] від першого шлюбу). Так, 11.08.1997 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах (по 1/3) придбали за договором купівлі-продажу (копія долучається) квартиру, що розташована за адресою :[ADDRESS]. 14 липня 1999 року, за усною домовленістю між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено наступні договори: -Договір дарування 1/3 частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], укладений між дарувальницею, [PERSON], та обдарованим, [PERSON]; -Договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], укладений між продавцем, [PERSON] за згодою його матері [PERSON], та [PERSON], що діяла в інтересах малолітньої [PERSON]. З Довідки ДСФ «Молжилстрой» лтд від 14.05.1999 року, видно, що головним винаймачем квартири, розташованій за адресою [ADDRESS] був [PERSON], зі складом родини: [PERSON] - дружина, та [PERSON] - значився як син. Оскільки [PERSON] та її син [PERSON] передали своє право власності на частини квартири розташованої по вулиці Казакевича [PERSON] та [PERSON], то [PERSON] відступив право на винайману квартиру по вулиці Кавалерійській відповідачці, що видно з Рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 15.12.1999 року, відповідно до якого головним квартиронаймачем стає [PERSON]. З зазначених договорів вбачається, що частина квартири по вулиці Казакевича у розмірі 1/3 стала належати позивачці, а 2/3 - належали [PERSON]. В той же час відповідач з сином отримали у користування квартиру по вулиці Кавалерійській. Як розповідав [PERSON], [PERSON] це було зроблено саме для того, щоб після смерті [PERSON], який склав заповіт на ім'я своєї доньки, його єдина донька мала свою квартиру. Згідно ч.1 ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебуває у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Виходячи з роз'яснень, які надані в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених статтею 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин КпШС 1969 року, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини», - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. За положеннями статті 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують походження дитини від батька. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Враховуючи, що в суді знайшов своє підтвердження той факт, що померлий [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та враховуючи, що відповідач [PERSON] визнала позов в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved