Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

18.12.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 77002,60 грн. за період з 26.06.2013 р. по 14.12.2015 р. В обґрунтування вказує, що аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку батька стягнуті рішенням суду від 18.10.2013 р., виконавчий лист №215/3803/13-ц знаходиться на виконанні в Тернівському відділі ДВС, натомість відповідач ухиляється від сплати аліментів з часу постановлення судового рішення, незважаючи на виконавчі дії які проводяться вона аліменти не отримує. Заборгованість по аліментам згідно листа виконавчої служби становить 20571,65 грн. станом на 03.12.2015 р., неустойка в сумі 77002,60 грн. виходячи з 1% за кожен день прострочення складає за період з 26.06.2013 р. по 14.12.2015 р. час звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали, уточнили, що по 01.04.2015 р. примусовим виконанням стягнення аліментів займалася Саксаганська ВДВС за місцем роботи відповідача в ПП «Нові вікна». Коли державний виконавець зясував, що підприємство не працює, виконавче провадження було закінчено, та відкрито за її заявою 08.05.2015 р. в Тернівському ВДВС за місцем проживання відповідача вул.Грицевця, 10-93 в м.Кривому Розі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судові повістки двічі повернулися до суду з зареєстрованого місця проживання [PERSON] [INFO] за спливом терміну зберігання; тому судом зроблено висновок, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, та матеріали виконавчого провадження суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача,в позові слід відмовити. Правовідносини між сторонами регулюються ст.196 СК України згідно норм якої - при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд вважає, що позивач всупереч ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України не довела в суді належними доказами заявлений позов, як в самому позові не виклала обставин з посиланням на докази, які підтверджують кожну обставину. Зазначені норми зобовязують сторони довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень на засадах змагальності виходячи з заступного: 1.Доказуванню по вказаному позову підлягає розмір заборгованості по аліментам, від якого відповідно розраховується розмір пені що передбачено ст.196 СК України. Згідно ст.195 ч.1-3 СК України - заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Судом встановлено, що аліменти стягнуті з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно рішення суду від 18.10.2013 р. та виконавчого листа а.с.9 Позивач вказує, що [PERSON] є директором ПП «Нові вікна», фізичною особою підприємцем, чому надано докази: витяг з реєстру, витребувано довідку Пенсійного фонду, в виконавчому листі зазначено що [PERSON] працює директором ПП «Нові Вікна» а.с.42-51.Таким чином згідно норм ст.195 СК розмір заборгованості повинен розраховуватись виходячи з заробітної плати боржника, який працював згідно рішення суду. Натомість позивач вказує на заборгованість в сумі 20571,65 грн. станом на 03.12.2015 р., зазначена заборгованість розрахована державним виконавцем Саксаганського ВДВС а.с.13 в сумі 11698,17 грн. по 24.03.2015 р., та донарахована виконавцем Тернівського ВДВС до суми 24146,39 грн. станом на 01.03.2016 р. згідно середнього заробітку по м.Кривому Рогу. Суд не може прийняти до розрахунку такий розмір заборгованості,оскільки він може нараховуватись за обовязкової умови якщо боржник взагалі не працював, такий розрахунок суперечить нормам закону, відсутні дані що вказаний розрахунок взагалі направлявся боржнику всупереч ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Саме з цього розміру 20571,65 грн. позивач проводить подальший розрахунок неустойки, який не може бути прийнятий судом. На підтвердження обрахування аліментів в саме порядку визначеному законом, боржником була подана заява в Саксаганський ВДВС 24.06.2014 р., копію зазначеної заяви позивач надала до суду на підтвердження заявленого позову а.с.54. 2.Згідно ст.196 СК України і розяснень Постанови Пленуму ВС України №3 від 15.05.2006 р. відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає лише за наявності вини цієї особи. Суд вважає що позивач належними доказами не довела в суді винні дії відповідача, як обовязкову передумову грошової відповідальності. Судом було досліджено виконавче провадження Тернівського ВДВС яке відкрито з 08.05.2015 р., оскільки виконавчий лист відповідно до ст.49 ч.1 п.10 Закону був переданий до виконання за місцем проживання боржника - то в його матеріалах відсутні жодні дані про виклик боржника до ВДВС за місцем проживання, або роботи, відсутні дані про направлення виконавчого листа за місцем роботи, перевірки місця роботи боржника, направлення боржнику розрахунку заборгованості, тобто дій передбачених ст.ст.6,11, 68,74 Закону України «Про виконавче провадження» направлених на виконання обовязків державним виконавцем з дотриманням прав сторін виконавчого провадження. На виконавчому листі відсутні відмітки державного виконавця, крім відміток про закінчення виконавчого провадження в Саксаганському ВДВС, та відкритті цього провадження в Тернівському ВДВС і сум нарахування заборгованості по середньо міському заробітку. Таким чином в звязку з недоведеність розміру неустойки в сумі 77002,60 грн., недоведеності належними доказами вини боржника, в заявленому позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, в позові відмовлено, судовий збір згідно ст.88 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.195-196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed