Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

19. 09. 2013 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним з моменту укладення. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03. 11. 2010 між сторонами було укладено договір оренди транспортного засобу «ВАЗ 2109 9420», д/н [NUMBER], за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] належний йому транспортний засіб, а останній прийняв його та користується по теперішній час. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення договору, однак той, з посиланням на відсутність вільного часу, грошових коштів, до нотаріуса не з'являвся, через що договір до теперішнього часу залишається нотаріально не посвідченим. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Взявши до уваги заяви сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить «ВАЗ 2109 9420», д/н [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим 17. 04. 2008 Миколаївським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України в Миколаївській області. 03. 11. 2010 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди транспортного засобу «ВАЗ 2109 9420», д/н [NUMBER]. За умовами вказаного договору позивач передав [PERSON] у безоплатну оренду транспортний засіб «ВАЗ 2109 9420», д/н [NUMBER]. Транспортний засіб, обумовлений договором, позивачем передано відповідачу, що підтверджується актом передачі транспортного засобу від 03. 11. 2010. Відповідач користується транспортним засобом з часу його передачі до теперішнього часу, що, зокрема, підтверджується вказаним вище актом передачі транспортного засобу від 03. 11. 2010, протоколом про адміністративне правопорушення від 29. 06. 2012 серії АО1 № 113822, постановою про адміністративне правопорушення від 29. 06. 2012 серії ВЕ 1 № 030612. Також вказані обставини підтверджуються постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05. 12. 2012 у справі № 2-а/1412/1027/12 у справі за позовом [PERSON] про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому обставини, встановлені постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05. 12. 2012 у справі № 2-а/1412/1027/12 не доказуються при розгляді даної справи. З положень ч.1 ст. 759, ч. 1 ст. 798, ч.1 ч.2 ст. 799 ЦК України вбачається, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з договору оренди автомобіля від 03. 11. 2010, цей договір укладений між сторонами, які є фізичними особами. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину - однією з основних вимог його чинності є вчинення правочину у формі, встановленій законом. Ст. 209 ЦК України визначає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06. 11. 2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наголошено на тому, що при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 Цивільного кодексу України. Укладаючи договір оренди транспортного засобу, відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення, як ухилявся від його нотаріального посвідчення і в подальшому. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення спірного договору. За такого, на підставі встановлених вище обставин, суд дійшов висновків, що є виконаними вимоги, передбачені ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки: сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмово вчиненим договором від 03. 11. 2010; відбулося повне виконання договору: власник передав належний йому транспортний засіб, а наймач (орендар) користується ним на умовах, визначених договором (що підтверджується актом передачі транспортного засобу від 03. 11. 2010, протоколом від 29. 06. 2012 серії АО1 № 113822, постановою від 29. 06. 2012 серії ВЕ 1 № 030612 та постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05. 12. 2012 у справі № 2-а/1412/1027/12); наймач (орендар) ухилився від нотаріального посвідчення (що підтверджується повідомленнями про необхідність явки до нотаріуса від 15. 11. 2010, від 01. 05. 2011, 06. 02. 2012, заявою відповідача про визнання позову від 25. 03. 2014); на теперішній час втрачена можливість нотаріального посвідчення договору саме датою його укладання, оскільки вимогами Закону України «Про нотаріат» не передбачено можливості посвідчення договір з датою, що не є датою його посвідчення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України у випадках, встановлених ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12. 06. 2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування досліджених інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову без дослідження інших обставин справи та визнання укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу дійсним, а тому позовні вимоги підлягаю задоволенню. Вимог про відшкодування судового збору позивачем не зазначалося. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved