Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

18 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недійним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 20 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненком М.І. зареєстрований в реєстрі за № 612, посилаючись на те, що при укладенні зазначеного договору дарування мала місце помилка та неправильне сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинули на її волевиявлення. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, у якій не заперечувала проти позову та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого Колодяжною А.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 14 серпня 2013 року, реєстровий № 1185, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 79047751101, номер запису про прав власності: 2113158, індексний номер витягу: 7959736, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . 20.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненком М.І. зареєстрований в реєстрі за № 612, був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] . Позивачка зазначила, що при укладенні зазначеного договору дарування мала місце помилка та неправильне сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинули на її волевиявлення. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України загальною вимогою, додержання якої є необхідним для чинності правочину, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Як вбачається з вимог ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування. Положеннями п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Оцінивши договір в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, віком позивача, враховуючи, що позовні вимоги визнані відповідачем, суд прийшов до переконання, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved