Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

17 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування коштів. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на позов пояснив, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1996 року, який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області 07 липня 2010 року.За час перебування в шлюбі ними було придбано спільне майно у тому числі , приміщення комерційного центра , розташованого по [ADDRESS]. 16 листопада 2011 року, судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області винесла рішення відповідно до якого , магазин «[INFO]», магазин № 48 розташовані в сел..Шевченкове, Харківської області, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Клугіно - Башкирівка, Чугуївського району Харківської області; комерційний центр,розташований в [ADDRESS] були розділені між ним та [PERSON] по ? частині кожного об'єкта, у спільну часткову власніть. До складу комерційного центру належить магазин « [INFO] », магазин « [INFO] », та приміщення які не введені в експлуатацію. Зазначені приміщення на теперішній час в натурі не виділені, та частково використовуються ,як ним так і відповідачкою. 01 березня 2012 року до нього звернувся [PERSON] з проханням дати згоду на укладання договору оренди магазину «[INFO]», строком на 2 роки ,який використовуються [PERSON] Того ж дня він письмово дав таку згоду, розраховуючи на те, що як співвласник буде отримувати половину орендної плати за це приміщення. Він вважав, що або орендар, або співвласник, що заключив договір оренди, буде йому відшкодовувати кожен місяць, або в кінці року половину суми орендної плати. Нещодавно він дізнався ,що вищевказаний договір оренди було розірвано, відповідно до додаткової угоди, але до цього часу кошти за використання спільним майном йому не відшкодовано. Враховуючи , викладене він змушений звернутися до суду .Таким чином зважаючи на те , що [PERSON] отримала від [PERSON] 43 700 грн. він має право на половину від цієї суми, окрім того просить стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати , пов'язані з розглядом справи у суді. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі. Відповідачка в обгрунування своїх заперечень пояснила суду, що на час виникнення правовідносин позивач не зареєстрував свої право на вказане майно,окрім того договір оренди не містить посилань на те ,що [PERSON] хтось зобов'язався сплачувати половину орендної плати,також зазначила,що за договором вона сплачувала комунальні послуги,тому вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними та такими ,що не підлягають задоволенню. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва (серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 07 липня 2010 року) шлюб між сторонами розірвано. За рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області 16 листопада 2011 року ,спільне майно подружжя розподілено в рівних частках . Рішення набуло законної сили. Згідно наданих доказів, на час розгляду справи, права сторін на спірне майно зареєстровано в встановленому порядку. До складу вищевказаного майна належить комерційний центр в якому розташовані:магазин « [INFO] »; магазин « [INFO] »та приміщення,які не введені в експлуатацію. З договору від 1 березня 2012 року вбачається, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди, на підставі якого орендодавець [PERSON] передає, а орендар - [PERSON] приймає в платне користування приміщення магазину «[INFO]», яке розташоване в [ADDRESS], згідно акту прийому-передачі приміщення (додаток №1) на момент укладення договору оренди. Акт прийому-передачі являється невід'ємною частиною договору. Орендна плата вноситься помісячно 30 числа поточного місяця у сумі згідно додатку, тобто 2 300 гривень. Заявою від 01 березня 2012 року позивач, який є співвласником орендованого приміщення надав згоду на його оренду [PERSON] Згідно даного додатку до договору оренди від 01 березня 2012 року, відповідачка отримала орендну плату від [PERSON], за період 30 березня 2012 року по 30 вересня 2013 року, на загальну суму 43 700 грн. 7 жовтня 2013 року згідно додаткової угоди ,договір оренди від 1 березня 2012 року , укладенний між [PERSON] та [PERSON] розівано. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що відіймав приміщення магазину «[INFO]» , розташоване по [ADDRESS] у 2012 -2013 роках. Він надає юридичні консультації та допомогу , має ліцензію адвоката. Враховуючи той факт ,що приміщення належить двом співвласникам , він отримав згоду на оренду у [PERSON], за договором комунальні послуги повинна була сплачувати [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частина 2 зазначеної статті зазначає ,що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб за правилами ст. 356 Цивільного кодексу України із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно статті 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до положень ч.1.ч2 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтєю 359 Цивільного кодексу України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином враховуючи той факт ,що сторонами не надано доказів про будь - яку домовленість стосовно отриманих доходів він спільного майна , суд вважає, що їх розподіл повинно бути проведений відповідно до їх часток у спільному майні. Стосовно сплати комунальних платежів відповідачкою ,відповідно до договору оренди, суд дійшов наступного. В судовому засіданні відповідачка надала копії платіжних доручень про сплату нею електричної енергії в приміщеннях, які вона фактично використовує на суму 33 023.00 грн. З наданих доказів не можливо з'ясувати, яка сума була сплачена відповідачкою за використання саме орендованого приміщення. Інших доказів суду надано не було. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного,оцінівши надані докази у їх сукупності , суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, і підлягають задоволенню. Таким чином з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнуто кошти в розмірі 21 850 гривень та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесенні позивачем судові витрати пов'язані з розглядом справи в розмірі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved