Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

19.05.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.Львів, вул. Щурата, 11/13. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири № 13 на вул. Щурата, 11 в м. Львові на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2015 р. Колишнім власником квартири є [PERSON], а відповідач по справі [PERSON] її син. Відповідно до п.5.7 укладеного між сторонами по справі договору продавець зобовязується до 28.03. 2015 р. оплатити заборгованість з комунальних послуг, провести зняття з реєстраційного обліку всіх осіб, зареєстрованих в проданій нею за цим Договором квартирі, звільнити квартиру та передати ключі від цієї квартири Покупцю. Проте відповідач, незважаючи на законні вимоги позивача, не знявся з реєстрації місця проживання за цією адресою. Вважає, що дії [PERSON] порушують її законні права, як власника квартири щодо володіння, користування та розпоряджання майном, а тому змушена звернутись до суду, та просить усунути перешкоди шляхом позбавлення його права користування даним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позові та просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, що стверджується оголошенням в газеті «Високий Замок» від 31.05.2016 року №61 (5461), заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири № 13 в будинку №11 на вул. Щурата в м. Львові, це стверджується долученими до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2015 р. та копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.6-9). Відповідно до п. 5.7 укладеного між сторонами по справі договору продавець зобовязується до 28.03. 2015 р. оплатити заборгованість з комунальних послуг, провести зняття з реєстраційного обліку всіх осіб, зареєстрованих в проданій нею за цим Договором квартирі, звільнити квартиру та передати ключі від цієї квартири Покупцю. Однак, у термін вказаний в договорі відповідач не знявся з реєстрації місця проживання за адресою [INFO]. З наданої позивачем довідки ЖБК - 221 від 17.05.2016 року №962 вбачається, що кв.13 на вул. Щурата, буд. 11 у м.Львові складається з 3-х житлових кімнат площею 40,5 кв.м. з комунальними вигодами і у ній як член сімї колишнього власника зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно актів ЖБК - 221 від 03.11.2015 р., 05.02.2016 р. та 11.05.2016 р. вбачається, що [PERSON], [INFO] у квартирі №13 за адресою вул. Щурата, буд.11 у м.Львові зареєстрований але не проживає (10-12). Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин більше одного року не проживає у квартирі №13 за адресою вул.Щурата, буд.1 у м.Львові, не цікавиться нею та не надає коштів на утримання даної квартири.

Outcome: approved