Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

18 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 2 грудня 2021 року уточнив та остаточно просив суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 908 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що він є власником Ѕ частини домоволодіння житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу. Згідно з витягом № 246823470 від 03.03.2021 року позивач є власником Ѕ частини житлового будинку та у даній квартирі окрім позивача, зареєстрована сестра [PERSON] та [PERSON] . Проте, протягом 10 років відповідач за місцем реєстрації не проживає, її місце проживання наразі не відоме, її особистих речей у будинку немає. Однак, наявна реєстрація місця проживання відповідачка у власності позивача, чинить йому перешкоди у користуванні належним майном, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та справу слухати без їхньої участі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 3 березня 2021 року, є власником Ѕ частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 10/5-992 від 14 червня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] (1/2 частини домоволодіння) станом на 14.06.2021 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, у судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] , в спірній частині домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , не проживає близько 10 років. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України,\~зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] не проживає більше одного року у житловому будинку (1/2 домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] , а тому є такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Що стосується вимоги позивача стосовно зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до\~ ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»,\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак вимога позивача щодо зняття\~\~відповідача з реєстраційного обліку є передчасною, оскільки рішення суду щодо втрати права користування житловим приміщенням відповідачем є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial