Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

17 грудня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої відповідно до укладеного кредитного договору №237354-CRED від 08 липня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 доларів США на термін до 07 липня 2010 року, який зобовязався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання зобовязання за цим кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. ПАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобовязання виконав у повному обсязі. Однак, відповідачі порушили умови договору і не надавали грошові кошти позивачу для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно умов договору та станом на 08 жовтня 2015 року існує заборгованість в сумі 8266,42 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 2095,47 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 6170,95 доларів США. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 5325,10 доларів США, яка задоволена рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2010 року про стягнення коштів з [PERSON], різниця становить 2941,32 доларів США. Крім того, до суми заборгованості входять штрафи: фіксована частина 11,75 доларів США, процентна складова 147,07 доларів США. Всього до стягнення заборгованість становить 3100,14 доларів США, що за курсом 21,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08 жовтня 2015 року складає 65939,97 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в сумі 1218,00 грн. До суду представником позивача [PERSON] неодноразово подавались уточнення до позовних вимог і згідно кінцевих вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість по відсотках за кредитним договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 02 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року в розмірі 2736,11 доларів США, що за курсом 25,34 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 квітня 2016 року складає 69333,03 грн., а також суму судового збору в розмірі 1218,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. В назване судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, усі учасники судового процесу вказали на можливість розгляду справи у її відсутність. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та просять у його задоволенні відмовити в звязку із закінченням строку позовної давності і недоведеністю боргу. Зазначили, що в п. 5.7 договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за цим договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. У додатку до кредитного договору встановлено графік платежів за отриманим кредитом і строки погашення кредиту і процентів. Останній платіж повинен бути внесений 07 липня 2010 року. Згідно п. 2 додатку №1 до кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати суму кредиту та відсотки за користування кредитом на картрахунок №4405885221234757, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2010 року з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто солідарно прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам в сумі 5325,10 доларів США (42121,54 грн.) на рахунок №29092829003111. Означене рішення суду перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Летичівського районного управління юстиції (далі ВДВС Летичівського РУЮ) і позивач, як стягувач, не приймав і не приймає жодних заходів, що встановлені у ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», до виконання рішення суду протягом 6 місяців. В добровільному порядку [PERSON], як боржником у виконавчому провадженні, на вказаний у рішенні суду рахунок №29092829003111 було перераховано: у 2011 році 8370 грн., у 2012 році 7600 грн., у 2013 році 3300 грн., у 2014 році 1600 грн., у 2015 році 2000 грн., всього 22870 грн. Однак у виписці особового рахунку [PERSON], що надані представником Банку, відсутні дані про надходження сплачених сум в конкретні дати в 2011-2015 роках. Позивач продовжує нараховувати заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом після закінчення терміну внесення позичальником останнього платежу (07 липня 2010 року), після рішення суду і під час його примусового виконання. Однак, представником позивача так і не було обґрунтовано нарахування розміру заборгованості за кредитом після 07 липня 2010 року. Перебіг позовної давності щодо останньої частини боргу (кредиту), встановлений сторонами кредитного договору в додатку №1 до договору (графік погашення кредиту і відсотків), розпочався з терміну погашення кредиту (п. 1.4 договору), тобто з 08 липня 2010 року і сплинув 08 липня 2015 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду в грудні 2015 року і тим самим пропустив строк позовної давності, що встановлений сторонами у п. 5.7 договору. В позовній заяві вказано, що станом на 08 жовтня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 8266,42 долара США, з них: заборгованість за кредитом 2095,47 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 6170,95 доларів США. Однак, в особовому рахунку сума боргу на 08 жовтня 2015 року вказана 8274,79 доларів США без розшифровки заборгованості по тілу кредиту і процентах, з особового рахунку не вбачається порядок нарахування заборгованості за тілом і процентами. Посилання в уточненнях до позовних вимог на положення п. 3.8, п. 4.8 кредитного договору не може бути прийняте до уваги, оскільки таких пунктів в договорі немає. Крім того, представник позивача суду не надав дані про надходження коштів на рахунок, що вказаний у рішенні суду - №29092829003111, а також на рахунок, що зазначений в графіку сплати кредиту - №4405885221234757. Відповідач [PERSON] звертає увагу на те, що кредитний договір неповний, оскільки з правої частини кожної стрічки договору відсутнє завершення слів, а це має суттєве значення, оскільки не дозволяє зробити однозначний висновок про права та обовязки сторін договору. Відповідач [PERSON] стверджує, що жодних дій, які б могли б свідчити про переривання перебігу позовної давності, про продовження строку позовної давності, не вчиняв, будь-яких додаткових угод з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладав. Сплата коштів на виконання рішення суду не може свідчити про вчинення дій по перериванню строків позовної давності. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, згідно кредитного договору №237354-CRED від 08 липня 2008 року, його сторонами є ПриватБанк (Банк) та [PERSON] (Позичальник). Судом оглянуто два оригінали вказаного договору, що були надані як представником Банку, так і відповідачем [PERSON] та знайшло своє підтвердження посилання відповідача на його неповноту, оскільки договір дійсно з правої сторони немає закінчення тексту у кожній стрічці. Разом з тим, рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2010 року (справа №2-68/10), яке згідно ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2010 року залишено без змін та набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (рахунок №29092829003111) прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам в сумі 5325,10 доларів США (що відповідно до службового розпорядження НБУ №417/356 від 16 вересня 2010 року, яким встановлено офіційний курс гривні до долару США 1 до 7,91 складає 42121,54 грн.). Згідно мотивувальної частини означеного рішення вбачається, що судом було встановлено, що між ЗАТ КБ ПриватБанк (згодом ПАТ КБ ПриватБанк) та відповідачем [PERSON] 08 липня 2008 року було укладено договір кредиту №237354_cred на суму 4000 доларів США з перерахуванням кредитних коштів на картрахунок згідно договору №237354-CARD від 08 липня 2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 липня 2010 року. Відповідач [PERSON] в порушення умов договору створив заборгованість по сумі кредиту та відсотків за кредитом, сплативши їх частково. Відповідно до договору, відшкодуванню станом на 17 вересня 2010 року підлягають ще 5041,42 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 3278,61 доларів США; прострочена заборгованість по відсоткам 1762,81 доларів США, а також нараховані у звязку цим санкції 31,61 доларів США штрафу (фіксована частина) та 252,07 доларів США (процентна складова). Згідно договору поруки від 08 липня 2008 року [PERSON] взяла на себе зобовязання перед ПАТ КБ ПриватБанк виконати зобовязання [PERSON] по поверненню кредиту в сумі 4000 доларів США. Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції у 2010 році не ставилось під сумнів укладення договору між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], незважаючи на наявність вказаних недоліків у формі договору. Під час розгляду справи в суді [PERSON] позовні вимоги до ПАТ КБ ПриватБанк про оспорення укладення вказаного кредитного договору не заявляв, в судовому засіданні визнав факт укладення договору в такому вигляді, в якому він є в матеріалах справи, не оспорював, що виконував рішення суду в добровільному порядку. Із змісту означеного кредитного договору вбачається, що термін повного погашення кредиту визначений в п. 1.4 це 07 липня 2010 року, такий має бути погашений в порядку та терміни, встановлені графіком погашення кредиту і відсотків (додаток №1 договору). Згідно додатку №1 до кредитного договору №237354-CRED від 08 липня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] затверджено графік погашення кредиту і відсотків в період з 15 серпня 2008 року по 07 липня 2010 року, сума кредиту 4000 доларів США. У п. 3 графіку вказано, що всі зміни та доповнення до нього мають силу, коли вони викладені у письмовій формі та підписані обома сторонами. Таким чином, останній платіж позичальник [PERSON] мав внести в банківську установу 07 липня 2010 року. Під час судового розгляду сторони визнали, що зміни та доповнення до графіку не вносились і окремо не викладались. Сторонами визнається, що у відповідності до п. 5.7 кредитного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Із вищевказаного рішення суду вбачається, що у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань позичальником і поручителем позивач ще до закінчення терміну дії кредитного договору звернувся до суду з позовом про стягнення існуючої станом на 17 вересня 2010 року заборгованості і такий позов було задоволено. Верховний Суд України у постанові № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України, зазначив, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у постанові №6-61цс14 від 18 червня 2014 року також вказав, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, у названій справі останній платіж по графіку мав бути сплачений [PERSON] 07 липня 2010 року, сторонами визначено строк позовної давності 5 років, з позовом ПАТ КБ ПриватБанк звернулося лише 17 грудня 2015 року, тобто з пропуском встановленого в договорі строку позовної давності, обґрунтування причин пропуску вказаного строку позивачем не наведено, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає. При цьому суд вважає, що сплата [PERSON] коштів добровільно при примусовому виконанні судового рішення на рахунок, що у ньому вказаний, не може вважатись перериванням строку позовної давності, оскільки боржник безпосередньо виконує судове рішення, яким з нього стягнуто кошти. Крім того, позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилається на певні умови кредитного договору, однак таких пунктів, як 3.8 та 4.8 кредитний договір не містить.

Outcome: dismissed