Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

18 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. Вважає, що їх сумісне проживання стало неможливим і просить суд розірвати шлюб. В позовній заяві зазначено, що з 11 червня 2011 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, мають не повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем життя виявило, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин, що призвело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного. За цих підстав вони з листопада 2013 року припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання він дійшов висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини [PERSON] просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі на обґрунтування чого послався на обставини, які викладені у позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 11 червня 2011 року у виконкомі Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис № 7. Від спільного життя подружжя мають не повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Для кожного з подружжя цей шлюб перший. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] з листопада 2013 року припинили шлюб, не проживають однією сім'єю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязнені взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них інтересам позивача [PERSON] - відповідачки [PERSON], що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved