Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

18.12.2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк»звернулося до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 15809,44 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 22.05.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач в судове засідання 18.06.2019 р. не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, повістку отримала особисто, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 641 ЦК України, шляхом оприлюднення «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», за додатковим договором №1 до договору №472229 від 15.12.2014 року про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, відповідачу надано кредит на споживчі потреби в сумі 13 000,00 грн. з процентною ставкою за кредитом 35% річних за користування кредитними коштами, із строком дії зобов`язань на період дії кредитної картки. Для користування картрахунком Банк оформив та видав Клієнту (відповідачу) платіжну картку на умовах доведених Клієнту. Відповідач, як клієнт АТ «Ощадбанк» мав можливість отримувати грошові кошти у готівковій формі як у касах Банку так і через банківські автомати, а також здійснювати інші операції передбачені договором. Відповідно до Умов кредитування, відповідач зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі закінчення строку платіжної картки та на продовження її дії на новий строк. Згідно Умов кредитування, Банк має право вимагати від Клієнта відшкодування всіх витрат, в тому числі процентів, штрафів, пені та сплати заборгованості. В зв`язку з тим, що за відповідачем обліковувалась заборгованість позивачем надіслано на його адресу вимогу про дострокове повернення кредиту. Однак, заборгованість відповідачем не сплачено. Станом на 05.12.2018 р. за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 15809,44 грн., з них: 12890,95 грн. - заборгованість за кредитом; 1446,85 грн. -заборгованість за відсотками; 180,85 грн. - пеня; 386,77 грн. - сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, 904,02 грн. - сума втрат від інфляції. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач в повному обсязі виконав зобов`язання, визначені в Умовах кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). З врахуванням вищевказаних норм, нарахована позивачем заборгованість за кредитом , відсотків та пені за період по лютий 2018 р. включно, тобто на час дії кредитного договору є вірною. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Як встановлено судом, відповідач неналежно виконувала взяті на себе за договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с.10, 11-12). А тому, за період з лютого 2018 р. по грудень 2018 р. позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати, з врахуванням закінчення строку кредитного договору. Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем за вищевказаним договором суду не надано, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки зобов`язань за вказаним договором. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного договором. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором, тому така вимога підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1762 грн. підлягає стягненню з відповідача. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved