Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

19 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 24 травня 2001 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття і на даний час є студенткою 1 курсу денного відділення факультету іноземної філології Миколаївського національного університету ім.В.О.Сухомлинського. 12 листопада 2013 року вона на адресу відповідача направляла пропозицію щодо укладення договору про сплату аліментів на доньку, але відповіді від нього не отримала. Відповідач не надає допомоги доньці на період її навчання, але він працює і взмозі надавати їй таку допомогу. Просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача до закінчення строку навчання донькою. У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що пропозицію позивачки про надання доньці допомоги на період навчання не отримував, так як на той період з сім'єю не проживав і був зареєстрований за іншою адресою. Крім цього, на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей, а тому просив суд стягувати аліменти у меншому розмірі, а судові витрати у справі поділити порівну. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. В силу ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. За ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі, суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як убачається з копії свідоцтва про народження дитини (а.с.7), сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. На теперішній час [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та навчається на 1 курсі денного відділення факультету іноземної філології Миколаївського національного університету ім.В.О.Сухомлинського, що підтверджується довідками, строк закінчення навчання 30 червня 2017 року (а.с.9-10). Відповідач є працездатним, працює і отримує щомісячний дохід у сумі 2820грн.39коп. (а.с.21), а тому взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання доньки на період її навчання у заявленому позивачкою розмірі. Позивачка у своїй заяві ставить питання про стягнення аліментів з відповідача за минулий час, тобто з наступного дня після досягнення донькою повноліття. На підтвердження своїх вимог надала суду письмову пропозицію на адресу відповідача від 04 листопада 2013 року. Відповідач заперечив проти такого та пояснив, що не отримував пропозицію позивача, а з сім'єю на той період не проживав і був зареєстрований за іншою адресою, про що надав суду докази. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с.12 було вручено доньці відповідача 12 листопада 2013 року за адресою: [ADDRESS], а згідно даних паспорта відповідач зареєструвався за вказаною адресою 03 грудня 2013 року. За такого, суд вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження в цій частині вимог, у зв'язку з чим суд стягує з відповідача аліменти з дня подачі позивачкою позовної заяви до суду, тобто з 19 березня 2014 року. Посилання відповідача на ту обставину, що аліменти з нього потрібно стягнути у меншій частці, ніж просить позивачка, не грунтуються на будь-яких доказах, а тому не заслуговують на увагу. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду заяви, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті на користь держави судового збору у сумі 243 грн.60коп.

Outcome: partial