Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON], як член Кредитної спілки «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» м. Донецька, звернулася до суду з вказаним позовом про захист прав споживачів, посилаючись на порушення її права Кредитною спілкою на отримання внесених нею на депозитний рахунок грошових коштів та процентів відповідно до укладеної між ними Угоди № 377-14 від 10.04.2014 року про внесення додаткового пайового внеску, термін виконання якої збіг 10.05.2014 року, а грошові кошти до теперішнього часу їй не повернуті, тож просила стягнути на її користь суму внеску (вкладу) 25000 гривень та передбачені угодою відсотки 558,90 гривень, а також просила стягнути відповідно до ст.625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми за період з 11.05.2014 року по 15.07.2014 року у розмірі 138,65 гривень. Позивачем також заявлені вимоги про відшкодування їй відповідачем моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, спричиненої їй внаслідок порушення відповідачем грошового зобовязання за вказаною Угодою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представника адвоката [PERSON], наполягала на задоволенні її позову. ( а.с. 22 ) Представник позивача адвокат [PERSON], діючий на підставі договору доручення про надання правової допомоги від 22.06.2015 року ( а.с. 19-20 ), в судовому засіданні підтримав позов і уточнив, що позивач не бажає збільшувати позовні вимоги в частині відповідальності за порушення грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК України і наполягає на стягненні тільки 3% річних від простроченої суми, розрахованої нею з 11.05.2014 року по 15.07.2014 року, коли вона з позовом намагалася звернутися до Центрально-Міського суду міста Горлівки , за місцем свого мешкання. На обґрунтування позовних вимог адвокат [PERSON] зазначив, що 10.04.2014 року між сторонами була укладена Угода № 337-14 про внесення додаткового пайового внеску і позивач , як член Кредитної спілки, внесла на депозитний рахунок додатково 10000 гривень і в той же день внесла ще 15000 гривень, тобто загалом внесла 25000 гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. За умовами Угоди ці грошові кошти були внесені на один місяць і після цього позивач розраховувала на отримання процентів у розмірі 27,2 % річних від суми додаткового пайового внеску (вкладу), що становить 558,90 гривень за 30 днів перебування грошових коштів на депозитному рахунку ( 25000 грн. х 27,2 % річних х 30 днів ). Оскільки в момент спливу терміну дії Угоди і по теперішній час відповідач не повернув позивачці вказані грошві кошти, то просив їх стягнути за рішенням суду. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача на користь позивачки 3% річних від простроченої суми, пораховані позивачем станом на 15.07.2014 року( тобто за прострочення на 66 днів ) і становить суму 138, 65 гривень. Так як відповідачем було порушено вимоги ст. 610 ЦК України, а саме не виконані зобовязання за договором ( угодою ), не повернуті позивачці грошові кошти і не сплачені відсотки, то відповідно до ст. 611 ЦК України мають наступити правові наслідки, зокрема відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що відповідач односторонньо відмовився від виконання грошового зобовязання, що є неприпустимим, позивачці було спричинено моральну шкоду, оскільки їй приходилось неодноразово звертатися в кредитну спілку і кожного разу натикатися на зачиненні двері, з нею ніхто не спілкувався і по телефону, вона вимушена була звертатися із заявами у правоохоронні органи, що розцінюється позивачем як приниження, завдання моральних та психічних страждань, відверте знущання над гідністю позивача, яка є людиною похилого віку і за станом здоровя, відповідаю чому її віку, вона несе душевні страждання від зазначених порушень її прав як споживача. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової ) шкоди. Позивач оцінює спричинену їй моральну шкоду в 5000 гривень, яку просить стягнути з відповідача на її користь. Крім того, позивач понесла судові витрати, повязані з розглядом вказаної справи, а саме вона оплатила публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання, що згідно квитанції складає 630 гривень, просить стягнути вказані судові витрати з відповідача на її користь. Відповідач представник Кредитної спілки «Кредитно-депозитний центр «професіонал» міста Донецька, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом публікації в пресі оголошення про виклик відповідача по цій справі, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив і не надав заяви про розгляд справи у їх відсутності або про відкладення розгляду справи. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є членом Кредитної спілки «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» м. Донецька. Відповідно до вимог Закону України «Про кредитні спілки» вказана Кредитна спілка «Кредитно-депозитний центр Професіонал» має державну реєстрацію з 27.07.2004 року за місце реєстрації - Марїнська районна державна адміністрація Донецької області, за місцезнаходженням юридичної особи місто Донецьк, Донецька область, вулиця Щорса, будинок № 3, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. ( а.с. 15-18 ) Згідно статті 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до статті 21 Закону України «Про кредитні спілки», в своїй господарській діяльності кредитна спілка відповідно до свого статуту,зокрема, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій , так і в безготівковій формі. При цьому, кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки. Згідно Угоди № 377-14 про внесення додаткового пайового внеску від 10 квітня 2014 року, укладеної між КС «Кредитно-депозитний центр Професіонал» та позивачкою, як членом кредитної спілки, було укладено договір про внесення [PERSON] в національній валюті України ( гривня) до кредитної спілки на умовах зворотності та платності суму 10000 ( десять тисяч ) гривень, термін внеску на один місяць, процентна ставка внеску складає 27,2 % річних, термін сплати процентів в кінці строку. За умовами цієї Угоди ( п.2.1 ) спілка виплачує відсотки та членський внесок члену КС на наступний день після настання терміну сплати відсотків чи закінчення договору. ( а.с. 25 ) Квитанцією до прибуткового касового ордера № 628 від 10.04.2014 року підтверджується, що за приходним касовим ордером № 044783 від 10.04.2014 року кредитною спілкою прийнято від [PERSON] додатковий пайовий внесок за угодою № 377-14 від 10.04.2014 року в сумі 10000 гривень. ( а.с. 26 ) Крім того, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 628-а від 10.04.2014 року за приходним касовим ордером № 044850 від 10.04.2014 року кредитною спілкою прийнято від [PERSON] додатковий пайовий внесок ( поповнення ) за угодою № 377-14 від 10.04.2014 року в сумі 15000 гривень ( а.с. 26 ) Таким чином, судом встановлено, що за вищезазначеною угодою фактично позивачкою було внесено на депозитний рахунок відповідачеві додатковий пайовий внесок ( вклад) в сумі 25000 гривень, а не 10000 гривень, як зазначалося в угоді. Прийняттям вказаної суми на депозитний рахунок, відповідач фактично підтвердив зміни умов угоди № 377-14 від 10.04.2014 року щодо суми додаткового пайового внеску ( вкладу ), що, виходячи з презумпції правомірності правочину ( стаття 204 ЦК України ) та добровільності волевиявлення сторін договору ( стаття 205 ЦК України), не суперечить закону. З огляду на вказані докази, судом встановлено, що між сторонами виникло грошове зобовязання, та за приписами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу… Як зазначає позивач у своєму позові і це не спростовано наданими доказами, відповідачем до теперішнього часу не виконано зобовязання по укладеній Угоді № 377-14 від 10.04.2014 року, а саме не повернута сума додаткового пайового внеску 25000 гривень і не сплачені визначені у договорі проценти 27,2% річних, тоді як строк дії договору закінчився 10.05.2014 року і не був продовжений за взаємною згодою сторін. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). За таких умов, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь грошової суми додаткового пайового внеску ( вкладу ) 10000 гривень і 15000 гривень, загалом 25\~000 гривень, а також про стягнення з відповідача визначених в Угоді процентів 27,2 % річних за користування протягом одного місяця ( 30 днів ) грошовими коштами позивачки, у розмірі 558,90 гривень, що з розрахунку : 25000 грн. х 27,2 % х 30 днів, є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач відповідно до вказаної норми Закону заявила вимоги тільки про стягнення на її користь з відповідача три проценти річних від простроченої суми 25558,90 гривень за час прострочення її виплати відповідачем з 11 травня 2014 року і по 15 липня 2014 року, тобто до складання нею позову і першого звернення до суду міста Горлівки, а саме за 66 днів. Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи.. в межах заявлених позовних вимог, та особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене, суд бере до уваги і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, пораховані нею три відсотки річних з простроченої суми за вказаний період прострочення, і ця сума дорівнює 138, 65 гривень, з розрахунку: 25558,90 грн. х 3%: 365 днів х 66 днів = 138,65 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, то в цій частині її вимоги не ґрунтуються на Законі і не підлягають задоволенню. Посилання позивача на пункт 4 частини 1 статті 611 ЦК України, як на правові наслідки порушення зобовязання, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді відшкодування моральної шкоди є хибним, оскільки укладеним між сторонами договором (Угодою № 377-14 від 10.04.2014 року) не було передбачено відшкодування моральної шкоди у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На жодну з вказаних підстав позивач, заявляючи вимоги про відшкодування їй моральної шкоди, не послалася і доказів не надала. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені статтею 1167 ЦК України, також у даному випадку відсутні. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди. Проте, відповідно до статті 4 частини 1 пункт 5 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції ( дефекту в продукції) відповідно до закону. Отже, спеціальним Законом визначені випадки відшкодування моральної шкоди, а посилання позивача , що із-за невиконання грошового зобовязання відповідачем, вона вимушена була звертатися до Кредитної спілки та в правоохоронні органи і це спричиняло їй моральні страждання, без надання доказів факту спричинення моральної шкоди, наявності вини у спричиненні такої шкоди, не є слушними. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування їй відповідачем, який порушив грошове зобовязання, моральної шкоди, задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких, зокрема віднесені витрати,повязані з розглядом справи, а саме витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно рахунку та наданої квитанції позивач понесла такі витрати , сплативши за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 630 гривень (а.с. 27-31 ), а тому ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивач. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, так як позивач звільнена від його сплати. На підставі викладеного, ст. ст. 202-204,525, 526, 625, 626, 627, 629, 23 ,1167 ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки», закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial