Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

17 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 18\~128, 40 грн., а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 14.02.2017 року між [PERSON] акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 5750125, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер ВН 0128 II. Зауважив, що 10.08.2017 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля TOYOTA НІАСЕ, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON] Раїсовича.Зазначив, що постановою Приморського районного суду м. Одеси Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення\~України. За заявою власника Застрахованого автомобіля, пошкодженого в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, Позивачем на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18\~128, 40 гривень. Позивач вказує на те, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, у зв`язку з чим після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2018 року було відкрито провадження у справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання зявився представник відповідача [PERSON] [PERSON], який у задоволені позову просив відмовити вказуючи на те, що відповідачем не порушено порядок повідомлення страховика про ДТП, тому вимога про відшкодування шкоди у порядку регресу є неправомірною та необґрунтованою. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2017 року між [PERSON] акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 5750125, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер ВН 0128 II. Згідно\~ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 10.08.2017 року об 18 год. 05 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Hyundai», модель «Sonata», державний номерний знак [NUMBER] в м. Одесі по пров. Успенський при виїзді з двору, біля буд. № 4, не надав переваги в русі автомобілю марки «Toyota», модель «Hiace», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями, [PERSON] порушив вимоги п. 10.2 «Правил дорожнього руху». Вказана обставина встановлена постановою судді Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/15392/17, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги п. 10.2 «Правил дорожнього руху України». Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № PZU/184505 від 13.09.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля TOYOTA НІ АСЕ, державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 19 118 грн. 40 коп. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 18 128 грн. 40 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 10.08.2017 року та страхового акту № UA 2017081000043/L01/01 від 05.10.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 6644 від 09.10.2017 року. Статтею 979 ЦК України\~передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Згідно\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів. Однак, вказана обставина на думку суду не відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на наступне. Заперечуючи проти задоволення позову представник стверджує, що у день вчинення ДТП відповідач - [PERSON] - повідомив ІІрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» у формі дзвінка на гарячу телефонну лінію позивача за номером [NUMBER] (044 537-63-11). Того ж дня 10.08.2017р. ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» було повідомлено у письмовій формі потерпілим - [PERSON], копію заяви якого долучено до позовної заяви. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.05.2018 р. у справі №522/24655/16-ц, від 04.04.2018р. №522/24655/16-ц, від 14.02.2018р. у справі №760/5736/15-ц, від 28.02.2018р. у справі №722/1929/15-ц, 16 вересня 2015 року № 6-284цс15. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено,\~що судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed