Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

17 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням поданих уточнень, зазначила, що в період часу з 15 липня 2000 року до 30 січня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], 2000 року народження та [PERSON], 2007 року народження. Під час шлюбу сторонами по справі та їх неповнолітнім сином- [PERSON] була придбана у власність шляхом приватизації квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], із якої відповідач її вигнав разом із дітьми і перешкоджає проживати в ній. Крім того, під час шлюбу було придбано майно, загальна вартість якого становить 6400 гривень. Позивач просить поділити майно, яке є спільною сумісною власністю, визнавши за нею право власності на : дитячу двухярусну кровать вартістю 500 гривень, письмовий стіл вартістю 200гривень, пральну машину «LG» вартістю 2500 гривень, а всього на суму 3200 гривень; визнавши за відповідачем по справі право власності на телевізор «Філіпс» вартістю 1000 гривень, ноутбук «Асер» вартістю 1100 гривень, килим розміром 5х3м вартістю 300 гривень, килимову доріжку розміром 1х2,5м вартістю 100 гривень, килимову доріжку 1,5х2,5м вартістю 100 гривень, принтер «Canon» вартістю 200 гривень; водонагріваючий бак «Арістон» вартістю 400гривень, а всього на суму 3200 гривень. Вселити її разом із неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та визначити порядок користування нею, залишивши в її коритуванні та користуванні неповнолітніх дітей житлову кімнату №2, а за відповідачем кімнату №1, коридор, кухню, туалет, ванну кімнату, кладову та лоджію залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, вартість майна, придбаного в період шлюбу, не заперечував. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 15 липня 2000 року до 30 січня 2013 року перебували у шлюбі (а.с.19). Від шлюбу сторони мають двох неповолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.10) та [PERSON], [INFO] (а.с.11). Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності (а.с.28), право власності на квартиру [ADDRESS] внаслідок приватизції (а.с.15) зареєстроване за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частини квартири за кожним. Відповідачем визнано, що за час спільного проживання в шлюбі з дружиною було придбано: дитячу двухярусну кровать вартістю 500 гривень, письмовий стіл вартістю 200гривень, пральну машину «LG» вартістю 2500 гривень, телевізор «Філіпс» вартістю 1000 гривень, ноутбук «Асер» вартістю 1100 гривень, килим розміром 5х3м вартістю 300 гривень, килимову доріжку розміром 1х2,5м вартістю 100 гривень, килимову доріжку 1,5х2,5м вартістю 100 гривень, принтер «Canon» вартістю 200 гривень; водонагріваючий бак «Арістон» вартістю 400гривень, а всього майна на суму 6400гривень. В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної вартості подружжя. Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. ст. 60, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно постанові № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на будинок», якщо виділ частки в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами). У цьому разі окремі підсобні приміщення можуть бути залишені в загальному користування учасників спільної часткової власності. Враховуючи, що позивач є співвласницею квартири, відповідач не має права порушувати її законні права на володіння та користування спірною квартирою, в тому числі право на проживання в цій квартирі. Позивач має право на володіння та користування належною їй на праві власності часткою спірної квартири незалежно від того, що шлюб з відповідачем розірвано, незалежно від стосунків, які склалися між ними після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку (квартири) в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову - дитячу двухярусну кровать вартістю 500 гривень, письмовий стіл вартістю 200 гривень, пральну машину «LG» вартістю 2500 гривень, телевізор «Філіпс» вартістю 1000 гривень, ноутбук «Асер» вартістю 1100 гривень, килим розміром 5х3м вартістю 300 гривень, килимову доріжку розміром 1х2,5м вартістю 100 гривень, килимову доріжку 1,5х2,5м вартістю 100 гривень, принтер «Canon» вартістю 200 гривень; водонагріваючий бак «Арістон» вартістю 400гривень слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. За позивачкою [PERSON] слід визнати право власності та виділити їй : дитячу двухярусну кровать вартістю 500 гривень, письмовий стіл вартістю 200гривень, пральну машину «LG» вартістю 2500 гривень, а всього на суму 3200 гривень; за відповідачем по справі слід визнати право власності та виділити йому : телевізор «Філіпс» вартістю 1000 гривень, ноутбук «Асер» вартістю 1100 гривень, килим розміром 5х3м вартістю 300 гривень, килимову доріжку розміром 1х2,5м вартістю 100 гривень, килимову доріжку 1,5х2,5м вартістю 100 гривень, принтер «Canon» вартістю 200 гривень; водонагріваючий бак «Арістон» вартістю 400гривень, а всього на суму 3200 гривень. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичних осіб, які не досягли десяти років та фізичних осіб у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них. Приймаючи до уваги, що [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS], має право на проживання в ній, але позбавлена цього права, суд вважає, що позовні вимоги про вселення позивачки в зазначену квартиру разом із неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON], який до того ж, є співвласником квартири підлягають задоволенню. Враховуючи, що загальна площа спірної квартири складає 49,8 кв.м, жила - 26,7 кв.м, на 1/3 частку, яка належить позивачці, приходиться 16,6 кв.м загальної площі, в тому числі 8,9 кв.м жилої площі. Окрема кімната жилою площею 8,9 кв.м, яка приходиться на частку позивача в спірній квартирі відсутня, квартира складається з двох жилих кімнат площею 10,7 та 16 кв.м, право на користування якими мають три співвласника, отже визначення порядку користування спірною квартирою з виділенням позивачці разом із дітьми, один з яких теж є співласником квартири у користування жилої кімнати площею 16 кв.м є неможливим, оскільки це призведе до недотримання розміру площі, що виділятиметься розміру часток співвласників, в тому числі і неповнолітнього [PERSON], тому квартиру слід залишити в спільному користуванні всіх трьох співвласників, відмовивши у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. На підставі ст.ст.60, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70, СК України,

Outcome: partial