Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

18 грудня 2012 року ухвалою суду відкрито провадження по вказаній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору найму жилого приміщення, виселення з будинку та зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою: [ADDRESS], власником якого є позивач [PERSON] В процесі розгляду справи 15 серпня 2013 року позивачем були збільшені та уточнені його позовні вимоги, заявлені ним окрім як до відповідача [PERSON],так і до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про виселення їх з належного йому жилого будинку за зазначеною адресою та про вселення в будинок [ADDRESS], його -власника цього жилого будинку. Крім того, 20 березня 2013 року [PERSON] було пред'явлено до [PERSON] зустрічний позов про зобов'язання проведення оплати за здійснений ним під час проживання у спірному жилому будинку ремонт та благоустрій домоволодіння на загальну суму 149390 гривень. Ухвалою суду від 22 березня 2013 року вказаний зустрічний позов було прийнято та об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] На обгрунтування своїх вимог позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 1993 році він дозволив своєму племіннику відповідачу [PERSON] пожити у належному йому на праві власності жилому будинку за адресою: [ADDRESS], оскільки племінник не мав житла, проживав у тещі, а він, як самотня людина проживав за вказаною адресою, але у флігелі. Фактично між ним і відповідачем [PERSON] було укладено договір найму без зазначення строку, так як вони не є і ніколи не були членами сім'ї, проживали окремо, мали різний бюджет. Письмовий договір найму жилого приміщення не укладався, так як за діючим на той час законодавством, здача в найом жилого приміщення провадилась за розсудом власника і письмова форма такого договору не передбачалась. Вони домовились з відповідачем, що він замість плати за користування жилим будинком , відремонтує йому літню кухню ( флігель), в якому дві стіни були глиняними та слабкими, що він виложить дві стіни з шлакоблоку чи із цегли, та він буде в цій кухні жити, а відповідач з сім'єю буде жити у будинку, сплачувати комунальні послуги та допомагати йому як людині похилого віку у веденні господарства. Крім того, він склав заповіт, яким все своє майна на випадок смерті, він заповів племіннику - відповідачу. В 1998 році він прописав відповідача [PERSON] у належний йому жилий будинок. Відповідач [PERSON] з 1993 року по кінець 1995 року проводив ремонт у будинку, а наприкінці 1995 року він зі своєю сім'єю заселився у будинок, де вони проживають до теперішнього часу. Він ще у 1993 році за власні кошти закупив будівельні матеріали , шлакоблок, цеглу, пісок, віконні рами, лутки. Цими будівельними матеріалами користувався відповідач для проведення ремонту як у будинку, так і в надвірних будівлях та в літній кухні, де він проживає. Відповідач [PERSON] до однієї зі стін літньої кухні підклав шлакоблок без фундаменту, в результаті там пішли тріщини, а другу стіну він взагалі не ремонтував, труба пічного опалення в літній кухні знаходиться в напіврозваленому стані, дах протікає. Тобто, відповідач не виконав свої обіцянки відремонтувати літню кухню, в якій він проживає. З 2011 року він постійно звертався до відповідача [PERSON], що йому незручно проживати в літній кухні, де холодно, бо в стінах тріщини, дах протікає, але відповідач свої обіцянки не виконував, а навпаки він та члени його сім'ї забруднили двір сміттям, стали в нього без дозволу забирати вугілля, самовільно розвалили його сарай і таке інше. В липні 2012 року він скасував раніше укладений на ім'я відповідача [PERSON] заповіт. Він усно в 2012 році довів відповідачеві до відома, що сам має намір жити у належному йому жилому будинку, а не в літній кухні і просив звільнити його будинок разом із членами його сім'ї: дружиною [PERSON] і сином [PERSON], але відповідачі його вимогу проігнорували. В липні 2012 року він звертався в Гірницький райвідділ міліції із заявою на відповідачів, які не бажають звільняти його будинок, постановою дільничного інспектора від 24 липня 2012 року було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 356 КК України. В вересні 2012 року він знову звернувся в Гірницький райвідділ міліції із заявою на відповідача [PERSON], який не віддавав йому документи на будинок, внаслідок чого відповідач йому документи повернув, окрім розрахункових книжок по сплаті за користування електроенергією, водою та за вивезення сміття. В нього в літній кухні встановлений окремий прилад обліку електричної енергії і він за себе сплачував гроші за електроенергію та за інші комунальні послуги, які віддавав відповідачу. Однак, відповідач не сплачував комунальні послуги за електропостачання і виникла заборгованість, яку як власник будинку, погасив він. Отже, сумісне проживання з відповідачами стало неможливим і він вирішив розірвати з відповідачем договір найму жилого приміщення належного йому житлового будинку [ADDRESS]. 10 вересня 2012 року він направив по пошті відповідачу повідомлення про розірвання договору найму та звільнення жилого приміщення будинку, це повідомлення відповідач отримав, але проігнорував його і жилий будинок не звільняє. Цей житловий будинок, що належить йому на праві власності, в якому проживають відповідачі, йому самому необхідний для проживання в ньому, тому на підставі частини 3 статті 168 ЖК України він і вимагає звільнити його будинок та виселити відповідачів. Тим більше, що він не надавав письмової згоди на проживання у належному йому будинку дружині відповідача [PERSON] - відповідачці [PERSON] та їхньому сину [PERSON] Відповідачі тим, що не звільняють жилий будинок, чинять йому перешкоди в користування своїм майном, тому він просить захистити порушене його право власності шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та відповідно до ст. 169 ЖК України виселити відповідачів з його будинку без надання іншого жилого приміщення, а його просить вселити в цей будинок, бо відповідачі поміняли замки, його в будинок не впускають і ключі не дають. Як спосіб усунення від перешкод в користуванні власністю він ставить питання про позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням - його жилим будинком і зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Просить задовольнити його вимоги: розірвати договір найму жилого приміщення між ним та відповідачем [PERSON], виселити його та відповідачів [PERSON] і [PERSON] із належного йому жилого будинку і вселити його в цей будинок, а також зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку у його будинку. За зустрічним позовом [PERSON] до нього про сплату 149390 гривень за проведений ремонт та благоустрій домоволодіння, просив відмовити, так як відповідачі жили у будинку і проводили ремонт для себе, він не просив їх міняти вікна на металопластикові і проводити новий водопровід, бо у будинку був старий водопровід, також він не погоджував проведення добудови і дозвіл на переобладнання і добудову будинку [PERSON] не отримував. На подвір'ї також був і сарай для вугілля і вигрібна яма та убиральня, тому він не згоден ніяку суму сплачувати, а використані будівельні матеріали для ремонту належали йому і він також для ремонту будинку давав гроші. Частину тих будівельних матеріалів, що в його будинок вклав [PERSON], він не заперечує, щоб той забрав. Представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON], діюча на підставі договору від 25.04.2013 року ( а.с. 156-158 ), в судовому засіданні додала, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 59,1 кв.м, в тому числі жилою площею 31,6 кв.м., який належить йому на підставі Договору купівлі-продажу від 23.10.1991 року. В цьому будинку тимчасово проживають відповідачі, які на вимогу власника будинку, не звільняють його, чим порушують право власності позивача. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ст. 391 ЦК України, позивач просить усунути порушення його права користування належним йому нерухомим майном, шляхом виселення із будинку відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення і зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку з вказаного жилого будинку, в якому має намір проживати сам власник - позивач [PERSON], що також відповідає вимогам ст. 168 ЖК України. По зустрічному позову [PERSON] просить не приймати як належний доказ висновок експертного дослідження, так як неможливо встановити яким методом , окрім візуального огляду, проводилося це дослідження. Надані копії накладних та чеків неможливо ідентифікувати, ким і коли ці будівельні матеріали купувались і чи дійсно витрачались на ремонт будинку. Вимоги позивача [PERSON] про зобов'язання сплатити йому 149390 гривень за проведений ремонт та реконструкцію будинку нічим не підтверджуються. Позивач взагалі перераховує які роботи були виконані у будинку, а доказів цьому не надає, тому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав і в судовому засіданні пояснив, що в грудні 1992 року на дні народження його батька [PERSON], а рідного брата позивача [PERSON] , останній запропонував йому з сім'єю вселитися у жилий будинок [ADDRESS], де він мав проживати з наступним спадкуванням цього жилого будинку. 15 січня 1993 року він від позивача отримав заповіт на його ім'я про спадкування всього майна позивача , в тому числі і вказаного жилого будинку з надвірними будівлями. Ніякого договору найму жилого приміщення вони з позивачем не укладали. З весни 1993 року він почав займатися ремонтом вказаного жилого будинку, в якому протягом останніх років ніхто не проживав і він потребував капітального ремонту, щоб в ньому можна було жити. 29 січня 1995 року вони з сім'єю, на той час: він, його дружина [PERSON] та їхні двоє неповнолітніх дітей, переїхали жити у вказаний жилий будинок, який вважали своїм і тому продовжували його ремонтувати, добудовувати і благоустроювати будинок і надвірні будівлі. Позивач весь час казав, що вони хазяї у цьому будинку і не заперечував проти того, щоб вони робили капітальний ремонт. Позивач живе у літній кухні на цьому ж подвірні, де він жив весь час і за життя його батьків. Вони дійсно домовились, що він відремонтує цей флігель і він виклав стіну із шлакоблоку, кожного року перекладав йому пічне вогнище, провів водогін у кухню , робив поточний ремонт. Він постійно сплачував комунальні послуги за електроенергію, за воду , а з 2006-2008 років, коли у флігелі позивача встановили лічильник, то він став давати гроші за використану електроенергію, а з літа 2012 року позивач зовсім перестав платити за електроенергію та воду і вивіз сміття. До 2012 року вони жили з позивачем дружно, він завжди був в них в пошані на всіх святах, днях народження і так він міг входити в будинок безперешкодно, де вони жили. Його дружина завжди заготовлювала консервацію на зиму і в тому числі позивачу, якого у всякий раз пригощала, коли що приготує смачне. Вони неодноразово просили позивача подарувати цей жилий будинок, але позивач тільки в 1998 році прописав його у будинок і весь час стверджував, що він не відмовиться від своїх слів і жилий будинок буде їхнім. Так, за весь час проживання у житловому будинку [ADDRESS], вони з дружиною поміняли в будинку старі вікна на металопластикові, , провели у будинок водопровід, зробили каналізацію, поміняли в будинку всю електропроводку, зробили нове водяне опалення від котла, зробили прибудову до будинку, в якій розміщена кухня, санвузол, ванна кімната, котельня. Крім того, у будинку вони переробили простінки і будинок став трьохкімнатним, також в будинку робили ремонт в кімнатах, двічі за весь час проживання. Протягом 1993-1995 років у цьому домоволодінні ним був побудований сарай для вугілля, сарай для утримання домашньої птиці, вбиральня, двір був викладений залізобетонними блоками, зроблений навіс над двором, побудована зливна яма та яма для збору води. Після 1995 року у дворі він побудував ще сарай для дров, зробив огорожу та другу зливну яму, замінив у флігелі, де живе позивач, дві глиняні стіни на шлакоблочні і замінив у цьому флігелі електропроводку, вікна , двері, підключив до нової каналізації та до водопроводу, робив поточний внутрішній ремонт у флігелі( кожного року ремонтував пічне вогнище ). У проведенні цих робіт йому матеріально і фізично допомагав батько [PERSON] і мати [PERSON], та його куми [PERSON]і [PERSON] і брати дружини [PERSON] і [PERSON] , його син [PERSON] та зять [PERSON] Позивач особисто ніяких вкладень в ремонт будинку та надвірних будівель не вкладав, але і їм не заважав, був згоден, так як весь час стверджував, що вони все роблять для себе. В липні 2012 року позивач скасував заповіт, став звертатися в міліцію, щоб вони звільнили будинок і написав йому про це листа-вимогу. Він та члени його сім'ї згодні звільнити будинок позивача, тільки після того, як він виплатить йому всі затрати за проведений у будинку капітальний ремонт, прибудови, та побудовані господарські споруди, що значно збільшило дійсну вартість цього домоволодіння і дійсна вартість покращень, проведених в домоволодінні, становить за висновком експерта 149390 гривень. Просить зобов'язати позивача [PERSON] провести йому оплату за проведений ремонт і благоустрій у вказаному будинку саме в такому розмірі 149390 гривень, задовольнивши його позовні вимоги, а у задоволенні позову [PERSON] про розірвання договору найму житла, його виселення та зняття з реєстраційного обліку та про вселення в жилий будинок позивача, просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] і позивача за зустрічним позовом, адвокат [PERSON], діючий на підставі договору про надання юридичної допомоги від 19.02.2013 року ( а.с. 51-53 ), в судовому засіданні додав, що позивач [PERSON], ознайомившись в суді з висновком експертного дослідження від 21 лютого 2013 року про значне покращення будинку та дійсну вартість цих проведених покращень у розмірі 149390 гривень, не заперечував, що [PERSON] дійсно проводив капітальний ремонт у будинку, побудував прибудову, провів водопровід і змінив вікна, зробив водяне опалення і у дворі побудував сараї, ями, огорожу і таке інше. Цей факт також підтверджений у суді всіма допитаними свідками. Вказаний ремонт та проведені поліпшення у будинку і у дворі, значно покращили цінову вартість будинку та двору позивача. Все будівництво [PERSON] проводив за власні кошти і за допомогою рідних та друзів, тому він в його інтересах, просить зобов'язати [PERSON] сплатити суму 149390 гривень, яку [PERSON] затратив на проведення ремонту у будинку та його перебудови і переобладнання. На цю суму [PERSON] зможе з сім'єю купити собі житло і таке рішення буде , на його думку, справедливим. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності ( а.с. 218-219 ). Раніше допитані в судовому засіданні по цій справі відповідачі [PERSON]- дружина відповідача [PERSON] і їхній син [PERSON], пред'явлений до них позов [PERSON] про виселення із жилого будинку [ADDRESS], не визнали, посилаючись на те, що вони заселились в січні 1995 року у цей будинок за згодою позивача, який їм весь час обіцяв, що будинок буде належати саме [PERSON], на якого в 1993 році він склав заповіт, та позивач ніколи не претендував на цей будинок, проживав у флігелі, а вони у будинку проживають постійно майже 20 років, і вважаючи цей будинок своїм власним, вони повністю зробили в ньому капітальний ремонт. Представник третьої особи - Головного Управління Державної міграційної служби в Донецькій області Кузнецов І.М., діючий на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішити спір на розсуд суду ( а.с. 31 128 161). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази і допитавши свідків, приходить до висновку, що позов [PERSON] з урахуванням його уточнення та збільшення позовних вимог є обгрунтованим і підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно Договору купівлі-продажу від 23 жовтня 1991 року позивач [PERSON] є власником жилого будинку з двох жилих кімнат, загальною площею 59,1 кв.м, в тому числі жилою площею 31,6 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Його право особистої власності в цілому на вказане домоволодіння зареєстроване в КП БТІ міста Макіївки 27 квітня 1999 року в книгу № 14 за реєстровим номером 1757. ( а.с. 5 ) Відповідно до технічної документації на вказане домоволодіння, складеної спеціалістами КП БТІ м. Макіївки станом на 31 травня 1990 року, на земельній ділянці, що навколо будинку [ADDRESS], знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, два сараї, убиральня та огорожа. ( а.с. 210-216 ) Згідно домової книги на будинок [ADDRESS], у зазначеному будинку, який викуплений, постійно прописаний з 23.03.1965 року позивач [PERSON], [INFO]. З 11.09.1998 року у цьому будинку постійно прописаний відповідач [PERSON], [INFO], який прибув у це жиле приміщення з [ADDRESS]. ( а.с. 7-8,43-45 ) Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним дядьком відповідача [PERSON] Відповідачі [PERSON], [INFO], - дружина відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON], [INFO] - їхній син, прописані постійно за адресою: [ADDRESS], де також прописана і їхня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою житлового органу - асоціації «Холодна Балка» з місця мешкання ( а.с. 192 ). Отже, сторони між собою пов'язані родинними зв'язками, але позивач [PERSON] і відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], не є членами однієї сім' ї. Як встановлено в судовому засіданні, наприкінці грудня 1992 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] виникла домовленість, на вселення останнього у належний позивачеві жилий будинок за адресою: [ADDRESS], та проживання в цьому будинку з подальшим його успадкуванням. Сторони домовились, що замість плати за проживання у будинку, відповідач відремонтує літню кухню (флігель), що розташована на подвір'ї вказаного домоволодіння, в якій буде проживати позивач [PERSON],якому відповідач [PERSON] буде надавати посильну допомогу у веденні господарства, а також, що відповідач [PERSON] буде самостійно оплачувати комунальні послуги - за електроенергію, воду, за підвезення вугілля і таке інше. 15 січня 1993 року позивач [PERSON] склав заповіт, яким на випадок його смерті заповів все належне йому майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, племіннику [PERSON]. ( а.с. 42 ) Судом встановлено, що з весни 1993 року по січень 1995 року [PERSON] проводив ремонтні роботи у будинку позивача і вселився у цей будинок з сім'єю 29 січня 1995 року , продовжуючи його ремонтувати і благоустроювати подвір'я, а також проводив ремонтні роботи у літній кухні, де проживав позивач, відповідно до досягнутої між ними домовленості. 11 вересня 1998 року за заявою позивача [PERSON], власника жилого будинку [ADDRESS], у вказаному жилому будинку був прописаний відповідач [PERSON], що підтверджується копією його паспорту та копією домової книги. ( а.с. 7-8, 43-45,36-38 ) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що в 1993 році його син [PERSON] домовились з його рідним братом [PERSON], що [PERSON] перейде жити у будинок [ADDRESS], де раніше жили їхні батьки, а тепер це домоволодіння належить позивачеві. Протягом двох років [PERSON] робив капітальний ремонт у будинку: зламав дерев'яний тамбур та побудував прибудову до будинку, де розташована кухня, ванна ,туалет, кочегарка. У будинок провели водяне опалення, поміняли електропроводку, підлогу замінили та вікна на металопластикові. У дворі обновили туалет, курятник, побудували вигрібні ями та яму для накопичення води, збудували сарай для дров, зробили огорожу. Ремонтувати будинок його син продовжував вже і тоді коли заселився в нього і проживав з сім'єю, проти чого позивач ніколи не заперечував. Гроші на будівельні матеріали були і у сина [PERSON] і він займав у друзів і вони з матір'ю давали йому гроші, також допомагали фізично робити ремонт. Все, про що домовлялися позивач і відповідач, останній виконав, так як постійно ремонтував йому літню кухню, в якій позивач живе, сплачував і сплачує за комунальні послуги, за підвезення вугілля. Позивач обіцяв при всіх рідних, що цей будинок буде належати [PERSON], на яких умовах і підставах , йому невідомо. Знає тільки, що позивач писав заповіт, а потім його скасував і виник спір у суді. Свідок [PERSON] показав, що в 1993 році його друг і кум [PERSON], який на той час проживав з сім'єю у тещі, сказав, що йому дядько [PERSON] зробив заповіт на жилий будинок і дозволив жити у цьому будинку [ADDRESS]. Вони подивились на цей будинок, в якому більше трьох років ніхто не жив і визначили, що будинок не придатний для проживання, тому відповідач почав його ремонтувати. Він [PERSON] займав гроші на купівлю будівельних матеріалів, скільки не пам'ятає, договір займу не укладали. Його дружина виписувала на роботі дрова ( ліс ) для відповідача. Він також і фізично допомагав відповідачу ремонтувати будинок, в якому побудували прибудову, стало три кімнати, кухня , ванна , санвузол, котельна, підвели водяне опалення , каналізацію, змінили підлогу та дах, замінили вікна на металопластикові. У дворі він допомагав будувати курятник, огорожу, сарай для вугілля. Все будівництво велося сезонно протягом 1993-1994 років. [PERSON] не допомагав і не заважав будівництву, тобто був не проти. Позивач жив у тому ж подвір'ї у флігелі, який [PERSON] також ремонтував. Свідок [PERSON] показала, що їй відомо, що в 1993 році її товаришу і куму [PERSON] рідний дядько [PERSON] запропонував жити у його будинку по [ADDRESS]. Позивач склав заповіт на ім'я [PERSON] В будинку відповідач [PERSON] зробив водяне опалення, зробив прибудову, де влаштував котельню, ванну, санвузол, кухню. Поміняв вікна на металопластикові, переробив підлогу та стіни, оклеїв їх шпалерами. У дворі вони зробили сараї,душ, огорожу. [PERSON] постійно жив і живе у флігелі, але вони його завжди запрошували на всі свята, двері у будинок були відчинені. Тільки в 2012 році вони встановили замки на будинок. Ремонтувати будинок і будувати господарські споруди відповідачу допомагали брати його дружини і її чоловік та інші рідні, а позивач весь час був на рибалці і не вникав у той ремонт у домі. Свідок [PERSON] показав, що в 1993 році він допомагав грузити на заводі шлакоблок, який купив [PERSON], чоловік його двоюрідної сестри [PERSON] Цей шлакоблок йому був потрібний для прибудови до будинку [ADDRESS]. При проведенні ремонту у цьому будинку він також допомагав штукатурити стіни, відкоси на вікнах, та допомагав будувати сарай для курей. Він бачив, що у будинку робився капітальний ремонт, проводили каналізацію, водопровід, міняли вікна на металопластикові, зробили водяне опалення, у прибудові влаштували котельню, ванну, санвузол і кухню. На той час відповідач вкладав в ремонт будинку багато грошей - купонів, гроші він сам заробляв і займав у друзів та рідних. Як він розумів, позивач дозволив відповідачу робити у будинку ремонт для себе. На якій підставі відповідач жив у будинку і ремонтував його, йому невідомо. Свідок [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що він особисто допомагав протягом 1993-1995 років [PERSON] і його дружині [PERSON], яка є його двоюрідною сестрою, робити ремонт у будинку [ADDRESS]. Він бачив цей будинок до ремонту і реконструкції і вважає, що у тому стані, в будинку неможливо було жити. В будинку було проведено парове опалення, вмонтований котел, побудована прибудова, перекритий дах і замінена підлога, вікна поміняли на металопластикові. Він допомагав проводити ремонт, штукатурив стіни. Також у дворі він допомагав робити зливну яму. Також він допомагав відповідачу ремонтувати кухню позивача в якій він жив. Чи були будівельні матеріали придбані відповідачем чи позивачем, та за чиї гроші, йому невідомо. Свідок [PERSON] показав, що йому як зятю відповідача [PERSON], особисто відомо, що останній з сім'єю проживає у будинку [ADDRESS] і як він вважав, що цей будинок належить їм. На подвір'ї у флігелі живе дядько відповідача [PERSON] - позивач [PERSON], який постійно приходив до них у будинок, вони спілкувалися і ніколи не виникало питання, щодо проживання у будинку і проведення в ньому ремонту та реконструкції. Він був свідком, що майже кожного року [PERSON] у флігелі [PERSON] перекладав йому пічне вогнище, штукатурив стіни і робив ремонт. Протягом 2009-2012 років [PERSON] поміняв у будинку вікна на металопластикові, встановив нові двері, зробив поточний ремонт у кімнатах. Вони разом робили у дворі зливну яму, побудували сарай для утримання домашньої птиці. Проти цих ремонтних та будівельних робіт [PERSON] не заперечував. Свідок [PERSON] показала, що з дитячих років знайома з відповідачем [PERSON], знає його дружину та дітей, а також знайома з їхнім дядьком [PERSON] Їй також відомо, що [PERSON] і батько відповідача [PERSON] - [PERSON] домовились, щоб будинок їхніх батьків не зруйнувався зовсім, то в ньому поселився жити [PERSON] з сім'єю і робили в ньому ремонт та сплачували за всі комунальні послуги. В 1993 році [PERSON] написав заповіт на [PERSON], а [PERSON] він завжди казав, що саме вона господарка у будинку. Позивач [PERSON] запевнив відповідачів, що будинок [ADDRESS], де вони живуть постійно з 1995 року і по теперішній час, буде належати саме їм і нікому іншому. Незрозуміло, що сталося між ними, але позивач в 2012 році став виселяти відповідачів з вказаного будинку, звертався до міліції і в суд. Вона бачила на власні очі, що відповідачі протягом всіх років мешкання у будинку, проводили в ньому капітальний ремонт, побудували прибудову із шлакоблоку, який виписував на заводі її брат і вона в цьому допомагала відповідачу [PERSON] купити цей шлакоблок. Також відповідачі у будинку провели нове водяне опалення, встановили котел, ванну, туалет, зробили перегородки і підлогу, встановили нові металопластикові вікна, замість старих, оклеїли стіни шпалерами. На дворі зробили сарай для вугілля, душ, туалет, курятник, огорожу, дві ями для зливу та для збору води . Вона знає, що брати [PERSON] для ремонту будинку займали їм гроші, сам [PERSON] заробляв гроші на шахті, батьки їм допомагали. [PERSON] постійно спілкувався з відповідачами і ходив до них у будинок, а вони до нього у літню кухню, де він жив, а останні рік-два [PERSON] не має доступу до будинку, з якого він відповідачів виселяє. Відповідно до приписів ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням в будинку, який належить громадянину на праві особистої власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між власником будинку і наймачем в письмові формі з наступною реєстрацією у виконкомі місцевої Ради. У договорі має бути зазначено предмет договору, строк , на який він укладається, визначення прав і обов'язків наймодавця і наймача та інші умови найму. Отже, договір найму жилого приміщення це є угода, за якою наймодавець зобов'язується надати наймачу за плату житлове приміщення для проживання в ньому. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON], як власник жилого приміщення будинку [ADDRESS], надав у 1993 році відповідачу [PERSON] це приміщення жилого будинку для проживання в ньому. При цьому, як зазначили сторони і підтвердили всі свідки, позивач проживав на цьому ж подвір'ї у літній кухні, яку відповідач [PERSON] зобов'язався відремонтувати - викласти дві стіни зі шлакоблоку. Сторони домовились, що [PERSON] буде проживати з сім'єю у належному позивачеві [PERSON] жилому будинку без встановлення строку і з послідуючим спадкуванням цього будинку. При цьому , сторони досягли домовленості, що всі комунальні послуги при користуванні будинком буде сплачувати відповідач [PERSON], а також, в якості оплати за проживання у будинку, відповідач [PERSON] відремонтує літню кухню, в якій проживає позивач [PERSON] Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням у будинку, що належить громадянину на праві особистої власності, встановлюється за домовленістю сторін. Отже, враховуючи родинні відносини між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON], твердження позивача [PERSON], що при наданні ним дозволу на проживання відповідача у належному йому будинку, вони домовились, що в якості оплати за проживання, відповідач особисто буде сплачувати комунальні послуги та відремонтує літню кухню, в якій проживав і проживає позивач, є слушними і нічим іншим не спростовані. Судом встановлено, що сторони виконали зобов'язання за вказаним договором найму, а саме: позивач надав відповідачу приміщення жилого будинку для проживання в ньому, відповідач заселився у цей жилий будинок в січні 1995 року з сім'єю і став в ньому проживати, в 1998 році за згодою позивача - власника будинку, відповідач [PERSON] був прописаний у цьому жилому будинку. Крім того, надані суду копії квитанцій по оплаті комунальних послуг, підтверджують, що за весь час проживання у жилому будинку [ADDRESS], проводилась оплата комунальних послуг за користування електроенергією, водою та за вивезення сміття, починаючи з 1995 року і по теперішній час. При цьому всі квитанції були оформлені від імені власника [PERSON] і оплата за воду проводилась за кількістю прописаних у будинку двох осіб.( а.с. 57-126 ) Сторони не заперечували, що з 1995 року по 2008 рік, поки не встановили другий проміжний прилад обліку електричної енергії у флігелі позивача [PERSON], оплату всіх комунальних послуг проводив саме відповідач [PERSON], а з 2008 року [PERSON] віддавав гроші за спожиту ним електричну енергію і воду, та давав гроші за підвезення побутового вугілля. Між тим, виниклу заборгованість за користування електроенергією у будинку [ADDRESS], станом на 23.10.2012 року у сумі 241,58 гривень, оплатив позивач [PERSON], що підтверджується копією попередження про борг і квитанції про оплату ( а.с. 15 ) Також із показань вищезазначених свідків, вбачається, що відповідач дійсно виконував своє зобов'язання по проведенню ремонту - викладенню стіни із шлакоблоку у літній кухні, в якій мешкає позивача [PERSON], підключив до цієї літньої кухні новий вдогін, робив в ній ремонт - перекладав опалювальне вогнище і таке інше. Таким чином, суд приходить до висновку, що фактично між позивачем [PERSON], як власником жилого приміщення будинку [ADDRESS] і відповідачем [PERSON] був укладений договір найму цього жилого приміщення без встановлення строку, проте письмова форма цього договору не була дотримана. Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій , що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно зі ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім, випадків, встановлених законом. Оскільки недотримання письмової форми договору найму жилого приміщення у будинку, що належить громадянинові на праві особистої власності і невиконання умов укладання такого договору з послідуючою його реєстрацією у виконкомі міської ради, не тягнуть недійсність такого договору, то суд, виходить з того, що сторони досягли всіх істотних умов такого договору, виконали його, а тому приходить до висновку, що між сторонами: [PERSON] - власником жилого будинку і [PERSON] було укладено договір найму жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], на невизначений строк. Доводи відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що вони вважали спірний будинок [ADDRESS], їхньою власністю, оскільки позивач [PERSON] про це постійно і відкрито говорив і обіцяв, що будинок буде належати їм та склав заповіт на все належне йому майно на [PERSON], є безпідставними, оскільки вселення у жиле приміщення, прописка в ньому і складання заповіту, не є підставами виникнення права власності, зокрема, за життя власника нерухомого майна. Тим більше, що позивач, як заповідач, використав своє право на скасування заповіту, згідно зі ст. 1254 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 168 ч.3 ЖК України, договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірваний з вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, яке займає наймач, необхідно для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку зобов'язаний попередити наймача про розірвання договору за три місяці. Частиною 3 статті 825 ЦК України також передбачено, що договір найму частини будинку, квартири, кімнати ( частини кімнати ) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Згідно повідомлення від 10 вересня 2012 року, надісланого позивачем [PERSON] рекомендованим листом відповідачу [PERSON] і отриманого останнім 11 вересня 2012 року, позивач повідомив відповідача про розірвання з ним договору найму жилого приміщення - будинку [ADDRESS], у зв'язку з тим, що він особисто як власник цього жилого будинку, має намір проживати у цьому жилому будинку, а не в літній кухні, та просив звільнити жилий будинок у строк до 10 листопада 2012 року. (а.с.9-10 ) Відповідач [PERSON] не заперечував , що він отримував це попередження від позивача [PERSON], але до теперішнього часу він та члени його сім'ї жилий будинок не звільнили і проживають в ньому, так як вимагають від позивача оплати їм затрачених грошових коштів на ремонт та переобладнання жилого будинку та господарських споруд. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом. Згідно ст. 169 ЖК України, у разі припинення договору найму жилого приміщення у будинку, належному громадянину на праві особистої власності, наймач і сумісно проживаючі з ним особи зобов'язані звільнити жиле приміщення, а у разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки позивач, як власник жилого будинку, ставить питання про розірвання договору найму цього жилого приміщення з відповідачем [PERSON] з тих підстав, що він має намір сам проживати у цьому жилому будинку, то його вимоги про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] із жилого будинку відповідають вимогам закону і підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено і сторони проти цього не заперечують, що позивач [PERSON] проживає у літній кухні, розташованій на земельній ділянці, що навколо вказаного жилого будинку, а також, що позивач не має вільного доступу і можливості проживати та користуватися належним йому жилим будинком, в якому проживають відповідачі, які змінили замки на вхідних дверях, та позивача у будинок не впускають. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] про вселення його в належний йому жилий будинок за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.1991 року,посвідченого нотаріально і зареєстрованого в КП БТІ міста Макіївки 27.04.1999 року, є власником нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За загальними положеннями про право власності, гарантованими Конституціє. України і закріпленими в ст. ст. 316-321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач в межах заявлених ним позовних вимог, просить захистити його порушене право власності на вказаний жилий будинок, шляхом виселення відповідачів із цього жилого будинку та зняття з реєстраційного обліку у цьому жилому будинку відповідача [PERSON], право користування якого цим жилим будинком припиняється у зв'язку із розірванням укладеного між ними договору найму жилого приміщення. Ці вимоги позивача ґрунтуються на законі і підтверджені наведеними вище доказами та підлягають задоволенню. Щодо зустрічних вимог, заявлених [PERSON] до [PERSON], про зобов'язання останнього провести йому оплату за проведений капітальний ремонт та благоустрій у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , у розмірі дійсної вартості здійснених ним покращень цього домоволодіння на суму 149390 гривень, то суд вважає, що ці вимоги не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статею16 ЦК України передбачено право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Обгрунтовуючи свої вимоги на зобов'язання відповідача по зустрічному позову [PERSON] сплатити грошову суму за проведений капітальний ремонт та благоустрій жилого будинку і двору та господарських споруд, позивач [PERSON] послався на ст. 392 ЦК України , відповідно до якої, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також уразі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, способом захисту свого права позивач за зустрічним позовом [PERSON] вибрав зобов'язання іншої особи - власника жилого будинку сплатити гроші за проведений ним капітальний ремонт жилого будинку. При цьому позивач не зазначив і не довів суду яке саме його право було порушено, чи то на використані ним будівельні матеріали, чи на визначену у висновку дослідження спеціаліста суму здійснених ним покращень домоволодіння власника [PERSON], його позовні вимоги є суперечливими. Судом встановлено, що [PERSON], якому позивачем [PERSON] було надано дозвіл на проживання у належному останньому жилому будинку, на свій власний розсуд, без узгодження з власником домоволодіння, протягом 1993- 1995 років та у послідуючі роки, до 2012 року, був відремонтований, добудований і перепланований жилий будинок [ADDRESS] і у подвір'ї цього будинку побудовані господарські споруди, огорожа тощо. Так, згідно Акту обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS], від 19.02.2013 року, проведеного головою квартального комітету, за час проживання [PERSON] у цьому будинку ним були проведені будівельні роботи у будинку та на земельній ділянці, направлені на покращення житлових умов для сім'ї. Був відремонтований, добудований і перепланований жилий будинок. В 1994 році побудований вугільний сарай, дровяний сарай, сарай для птиці. В 1995 році викопана вигрібна яма із шлакоблоку та вилити з бетону яма для накопичення води. В 2010 році викопана ще одна вигрібна яма із шлакоблоку. В 1995 році двір був закладений залізобетонними блоками . В 1998 році відремонтована стінка флігелю( заміна глиняної стіни на шлакоблочну ). В 1995 році підведено воду та каналізацію у будинок. В 1995 році у будинку замінено електропроводку і проведено водяне опалення будинку. З 1997 року по 2003 рік замінена огорожа навколо всього домоволодіння. В 1995 році у прибудованій частині до жилого будинку обладнана кухня, ванна кімната, санвузол, котельня. В 1998 році проведений капітальний ремонт всіх зазначених приміщень у будинку. В 2012 році проведений другий капітальний ремонт у жилому будинку. В 2007 році у будинку встановлені пластикові вікна, двері. Постійно проводиться зовнішній косметичний ремонт жилого будинку ( 1995 -2012 роки ). ( а.с. 54-55 ) Крім того, допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили, що [PERSON] перед заселенням у жилий будинок, належний позивачеві [PERSON], провів в ньому ремонт протягом 1993-1995 років і ремонтував будинок у подальші роки. Позивач [PERSON] не заперечував, що відповідач [PERSON] робив ремонт у будинку, але для благоустрою і поліпшення умов проживання його самого і його сім'ї. На переобладнання, перепланування свого будинку, він не надавав згоди і [PERSON] таку згоду в інших компетентних органів не отримував. На обґрунтування своїх вимог, позивач за зустрічним позовом [PERSON] послався на висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 623/23 від 21.02.2013 року, відповідно до якого визначена дійсна вартість покращень, проведених у домоволодінні [ADDRESS], яка становить 149390 гривень, а ринкова вартість цього домоволодіння визначена 126 305 гривень. Всі дослідження експертом визначалися шляхом підбору аналогів виконаних робіт до вартості будинку, виходячи із зазначеного [PERSON] об'єму та виду виконаних у будинку робіт та шляхом візуального огляду. ( а.с. 48-50 ) Суд вважає, що вказаний висновок експертного дослідження не є належним доказом, оскільки не містить точного найменування кількості використаних будівельних матеріалів, розміру прибудови до будинку і кількості використаних шлакоблоків і інших матеріалів для її прибудови, не зазначено і кількість замінених вікон та дверей, і так по всім направленням ( електропроводка, встановлення нового опалення, каналізація і проведення води і будівництво вигрібних ям, сараїв тощо ) в експертному дослідженні не зазначено кількість використаних матеріалів і вартість затрат по проведенню будівельних робіт. Від проведення по справі будівельно-технічної експертизи позивач [PERSON] відмовився. Крім того, позивачем по зустрічному позову [PERSON] на обґрунтування своїх вимог надані копії чеків, квитанцій на придбання будівельних матеріалів, які не є належними доказами, оскільки не підтверджують тих обставин, на які посилається позивач, бо з цих документів неможливо зробити висновок, що саме [PERSON] купував вказані будівельні матеріали і що ці будівельні матеріали ним були використані при ремонті будинку і будівництві господарських споруд. Так, з копії чеку № 383 від 22.06.1992 року на придбання шлакоблоку неможливо зробити висновок хто саме цей шлакоблок купив і, якщо враховувати, що за показаннями позивача [PERSON] і свідків , останній почав ремонт і будівництво у будинку тільки після написання на нього заповіту, що мало місце 15.01.1993 року, то незрозуміло куди і ким вказаний у чеку № 383 шлакоблок був використаний. ( а.с. 141 ) Квитанції № 793 від 04.06.1992 року і № 1983 від 19.11.1990 року на придбання лісу та цегли силікатної видані на ім'я [PERSON] і також задовго до початку ремонтних робіт у спірному будинку . ( а.с. 141 ) У накладних та чеках з ТОВ «Епіцентр»: - від 05.04.2012 року на придбання плитки та клею на суму 1117,41 гривень; - від 05.04.2012 року на придбання покриття для підлоги на суму 955,37 гривень; - від 05.04.2012 року на придбання дверей і МДФ на суму 907,22 гривень; - від 18.05.2012 року на придбання дошки розбірної і МДФ на суму 36,45 гривень, Не вказано хто саме купував зазначений товар і що цей товар був використаний саме у ході проведеного ремонту у будинку, що належить позивачу [PERSON] ( а.с. 142-147 ) Згідно копії довідки та товарного чеку від 15.03.2013 року , приватним підприємцем [PERSON] підтверджено, що [PERSON] з 2009 року по 2013 рік отримував у неї будівельні матеріали. Проте, не зазначено які саме і у якій кількості та на яку конкретно суму він отримав цих матеріалів ( а.с. 148 ), тому і цей доказ є неналежним. Копії чеків на придбання цементу 12.08.1993 року на суму 1050 гривень і 10.06.1994 року на суму 800 гривень, не є безспірним доказом того, що цей цемент купував саме [PERSON] і що він його використав при проведенні ремонту та будівництва у будинку позивача [PERSON] ( а.с. 149 ) Згідно копії товарно-транспортної накладної від 11.05.2011 року [PERSON] на ПАТ «Харцизький трубний завод» ТСЦ-4 були отримані дрова - 6 куб. м на суму 360 гривень ( а.с. 152 ), а тому твердження, що це був ліс, який використовувався для ремонту і будівництва господарських споруд у спірному будинку, не є слушним. Отже, жоден з наведених доказів не є безспірним і належним доказом. Надані копії чеків та квитанцій позивачем [PERSON] на певні суми не співпадають із заявленими ним позовними вимогами про зобов'язання [PERSON], власника будинку, сплатити понесені ним витрати на будівництво господарських споруд, прибудови до будинку і капітальний ремонт, переобладнання і його перепланування, які ним заявлені на суму 149390 гривень, та на підтвердження цієї суми відсутні докази. За приписами ст. 60 ч.4 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем по зустрічному позову [PERSON] вимоги про зобов'язання відповідача [PERSON] провести оплату за проведений ремонт і благоустрій будинку у сумі 149390 гривень, не знайшли свого підтвердження і не можуть бути задоволені ще й з огляду на те, що власник будинку [PERSON] не брав на себе такого обов'язку по оплаті ремонту , перебудови, реконструкції жилого будинку, проведення такого ремонту з ним не були узгоджені, а тому позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] провести оплату здійснених покращень у жилому будинку на суму 149390 гривень є необґрунтованими. Таким чином, аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] з урахуванням його збільшення і уточнення та про розірвання договору найму жилого приміщення у належному йому жилому будинку [ADDRESS] з відповідачем [PERSON] та виселення останнього і членів його сім'ї - відповідачів [PERSON] і [PERSON] з указаного жилого будинку і зняття з реєстраційного обліку у вказаному жилому будинку відповідача [PERSON] Також, підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про вселення його в указаний жилий будинок, власником якого він є. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання провести оплату за проведений у жилому будинку ремонт та благоустрій домоволодіння в сумі 149390 гривень, задоволенню не підлягає, внаслідок його необгрунтованості і недоведеності суду належними доказами. На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9,158-162, 168, 169 ЖК України, ст.ст. 15,16, 386, 391, 810, 825,826 ЦК України,

Outcome: approved