Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

19.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка розташована за адресою [ADDRESS]; Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка розташована за адресою [ADDRESS]. Сплачений судовий збір стягнути з відповідача на користь [PERSON] В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Подружжя дітей не має. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано спірну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] Вказану квартиру позивач та відповідач придбали за спільні кошти, які були ними отримані від продажу двокімнатної квартири, яка належала їм, як подружжю, на праві спільної власності. При цьому, в добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] не можуть поділити, оскільки відповідач не визнає право власності [PERSON] на частку у спірній квартирі. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, представник позивача [PERSON] просила долучити до матеріалів справи копію ухвали судді Зміївського районного суду Харківської області про відкриття провадження по справі про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення, яке відповідатиме чинному законодавству, при цьому заперечень проти позовних вимог [PERSON] не висловив. Крім того, [PERSON] зазначав, що він є особою, віднесеною до 1-ї категорії осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим звільнений від сплати судового збору. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: 19.07.1994 року Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 71 - копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 8). 03.08.2018 року суддею Зміївського районного суду Харківської області Бібіком О.В. відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З копії Договору купівлі-продажу нерухомості від 05.01.1998 року № Н6-4 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було продано квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). 13.01.1998 року на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості № Н6-14, укладеного на Харківській товарній біржі, [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Право власності на вказану квартиру [ADDRESS] було оформлено на відповідача [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів, а саме інвентаризаційної справи, Будинкової книги спірної квартири, а також Довідки КП «Зміївське БТІ» від 10.10.2018 року № 1109 (а.с. 11-12, 13-14, 15). Оскільки придбання квартири відбулося у 1998 році до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім'ю. Так, відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно зі ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. При цьому, аналогічні вимоги щодо розподілу майна подружжя містяться в ст. ст. 60, 70, 72 СК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності можуть бути будь-які речі, за винятком тих, що виключені з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, під час якого придбали квартиру [ADDRESS], яка розташована в буд. № [ADDRESS], за спільні кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS]. Однак, покупцем квартири [ADDRESS] в Договорі купівлі-продажу нерухомості вказаний лише відповідач [PERSON] Враховуючи вимоги законодавства, які регулюють сімейні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS], розташована в буд. № [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. При цьому, відповідач [PERSON], в порушення ст. 81 ЦПК України, доказів та відзиву на позов не надав. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] та визнати за сторонами справи право власності по 1/2 частині за кожним квартири [ADDRESS], розташованої в буд. № [ADDRESS].

Outcome: approved