Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів до закінчення навчання на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], вказавши на те, що відповідач є його батьком. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя не склалось. Чоловік проживає окремо від дружини та сина. Син перебуває на повному утриманні матері. Відповідач сплачував аліменти на сина до досягнення ним повноліття згідно рішення суду від 23 січня 2012 року. В даний час син навчається стаціонарно на першому курсі денної форми навчання Волинського інституту економіки та менеджменту. Позивач не в змозі утримувати сина, оскільки її зарплата є незначною. В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання сина. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на навчання сина [PERSON] в розмірі по 1000 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову. В судове засідання представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Про причини неявки суд не повідомив. На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності відповідача [PERSON] згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши документи справи, врахувавши ту обставину, що відповідач має регулярний, сталий дохід, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що гр. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Згідно довідки № 13 від 07 квітня 2015 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] є студентом першого курсу історичного факультету денної форми навчання Волинського інституту економіки та менеджменту (стаціонарна форма навчання). У відповідності до ст. 200 СК України при призначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не є меншим 23 років; продовження навчання ними; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні встановлено, що на даний час дохід позивача незначний. Тому вона, виходячи із свого доходу, немає можливості утримувати самостійно сина [PERSON]. Крім того, судом встановлено, що відповідач має регулярний, сталий дохід. На думку суду, оскільки відповідач є працездатним, тому зобовязаний утримувати сина-студента, який потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням. Тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення навчання [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір.

Outcome: partial