overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

18.02.2014 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 25.02.2005 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Тривалий час вона та відповідач проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, проживання окремо один від одного, втрати почуття поваги та любові, шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягала на підставі викладених у ньому обставин, просила його задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 25.02.2005 року зареєстровано шлюб між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві за актовим записом №108/а.с.5/. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

18.02.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначаючи, що вона являється донькою відповідача. Після розлучення батьків залишилася проживати разом із матірю. З 01.09.2012 вона навчається у ВП «Словяносербський технікум Луганського національного аграрного університету» на денній формі навчання відділення «Прикладна екологія» і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду, і до закінчення навчання. Позивач просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, оскільки проживає в Російській Федерації. В протоколі про допит в якості відповідача позовні вимоги визнав та просив справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 199 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо дитина, яка досягла повноліття, продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, то батьки зобовязані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач, [INFO], являється донькою відповідача [PERSON], навчається у ВП «Словяносербський технікум Луганського національного аграрного університету» на денній формі навчання відділення «Прикладна екологія», що підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою з місця навчання відповідно. В звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому на підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 14.05.2005 року, від якого мають неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дітей просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2005 року /а.с.4/, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. /а.с.5,/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, сина [PERSON] та доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 21.08.2010 року народження, від якого мають неповнолітнього сина. В обґрунтування позову зазначила, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дитину просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2010 року /а.с.3/, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. /а.с.4/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, сина [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

18.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Із позову вбачається, що 24.09.2005 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], реєстрація шлюбу здійснювалась у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 902 від 24 вересня 2005 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З квітня 2013 року сторони припинили сумісне життя, сумісне господарство не ведуть. Подальше збереження сім'ї позивачка вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час між ними немає. Позивачка просить розірвати їх шлюб. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с.3/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

18.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 22 жовтня 2011 року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації актів є запис під № 510. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Спору про розподіл майна немає. Дитина залишається проживати з позивачкою. Позивач просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, просила стягнути на свою користь з відповідача. У судовому засіданні позивач вказала, що на позовних вимогах про розірвання шлюбу наполягає та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти розірвання шлюбу, про що подав письмову заяву. Ухвалами Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2014 року та від 30 квітня 2014 року сторонам був наданий строк для примирення у межах 1 та 5 місяців відповідно, однак примирення не відбулося. Заслухавши доводи та пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, беручи до уваги те, що сторони вже припинили сімейно-шлюбні відносини, подальше сумісне життя та збереження сім'ї між ними неможливе, шлюб між подружжям має бути розірвано. Згідно зі ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що за обставин, які склалися, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, оскільки це буде суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

18.02.2014 року позивачка звернулась до суду з дійсним позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування свого позову вказала наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2005 року, який був зареєстрований Станично-Луганським ВРАЦС Луганської області, актовий запис № 08. Від шлюбу мають двоє дітей, доньку [PERSON], [INFO] і доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з приводу того, що чоловік зраджував позивачці, не поважно відносився до останньої. У них різні погляди на сімейне життя, тому у них часто виникали сварки, почуття любові та поваги втрачено. Шлюбні відносини припинені з жовтня 2012 року. Відповідач залишив сім'ю та відразу ж утворив нову. Таким чином подальше збереження шлюбу не має сенсу. Спору про розподіл майна не має, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою, а аліменти на утримання доньок стягуються з відповідача з 2012 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка позов підтримала в повному обсязі, відповідач позов визнав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за існуючими доказами. У відповідності зі ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Стаття 112 вказаного кодексу наголошує, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільно життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд визнав позов обгрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, тому що родина розпалася остаточно і зберегти її неможливо. У відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

18.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на її утримання, яку мотивував наступним. Відповідач є батьком позивача. Позивач навчається на третьому курсі Сніжнянського гірничого технікуму, денної форми навчання. Строк навчання з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року. Позивач потребує матеріальної допомоги для продовження навчання. Відповідач матеріальну допомогу не надає на утримання позивача. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно до закінчення навчання. Позивач до початку судового засідання надала письмову заяву, згідно якої просить суд справу розглянути без її участі, про день та час судового засідання повідомлена належним чином,. на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі матеріалів, які знаходяться у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач, [PERSON], [INFO], тобто на час розгляду справи в суді їй ще не виповнилося 23 роки, вона проживає зі своє матір'ю. Згідно зі свідоцтвом про народження батьком позивачки є [PERSON]. Довідкою Сніжнянського гірничого технікуму № 3 від 08.01.2014 року, підтверджується, що [PERSON] навчається в цьому учбовому закладі на денному відділенні на 3 курсі. Строк навчання з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року. Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що син відповідача навчається, не досяг 23 років, потребує в зв'язку з навчанням матеріальної допомоги, відповідач зобов'язаний був це робити, але відповідач має на утриманні ще повнолітню дитину. Суд вважає, що розмір аліментів указаний з урахуванням всіх обставин, вказаних в статті 182 СК України. Відповідно до ст. 367 п. 1 ЦПК України рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243, 60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

18.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини-[PERSON],[INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судовому засіданні наполягала на своїх позовних вимогах з підстав зазначених в позові та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з*явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї не явки суд не повідомив. Ухвалою суду прийняте рішення розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що: Відповідач по справі є батьком своєї неповнолітньої дитини - [PERSON],[INFO] (а.с.10), яка знаходиться на утриманні матері - позивача [PERSON] (а.с. 15-16), відповідач з січня місяця 2014 р. допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця на утримання своєї неповнолітньої дитини . Неявку відповідача до судового засідання про яке він був повідомлений у передбаченому законом порядку, суд розцінює як небажання відповідача оспорювати пред'явлений до нього позов, оскільки він не надав суду відомостей про причину своєї неявки, та заперечень щодо позову, пред'явленого до нього. Таким чином є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн., а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

18.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що від спільного проживання з [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в зв'язку з чим просила стягнути аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на кожну дитину щомісяця. Позивачка до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з«явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копій свідоцтва про народження дітей (а.с. 3) вбачається, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що є підставою стягнення аліментів. Оскільки відповідач не надає допомоги на утримання дітей, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного до її віку.

Outcome: partial