Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

19.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. На обґрунтування вимог зазначила, що 23.05.2016 року вона надала відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 41474 грн., про що свідчить розписка, згідно якої відповідач зобов'язалася повернути їй борг. Однак до теперішнього часу відповідач гроші їй не повернула, та не сплатила проценти за користування коштами, тому вона просить стягнути з неї суму позики в розмірі 41474 грн. боргу, суму боргу за користування грошовими коштами в розмірі 15090 грн., та понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн. В судовому засіданні відповідач позов визнала в повному обсязі, пояснивши, що дійсно позичила у [PERSON] кошти, але борг не повертала. Погоджується сплатити суму боргу та відсотки за користування грошовими коштами. Суд, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 23.05.2016 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 41474 грн., про що свідчить розписка, яка складена відповідачем та підписана свідками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 22.10.2018 року позивачем була направлено до відповідача вимога з проханням повернути кошти, яку [PERSON] отримала 26.10.2018 року, але ніяких дій відповідачем щодо повернення боргу здійснено не було. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, розмір відсотків за користування позикою за період з 23.05.2016 року по 23.10.2018 року становить 15090,33 грн. Розрахунок заборгованості по відсоткам за користування позикою було проведено виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що відповідач не виконала своє зобов'язання та не повернула позивачу борг, суд вважає, що позов належить задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] зазначений борг в розмірі 41474 грн., відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 15090,33 грн., та відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved