Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

19.06.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що батько позивача [PERSON] працював водієм на Північному ГЗК, правонаступником якого є відповідач. 23.12.1985 о 07 годині 05 хвилин, під час виконання робіт у зміну з 00.00 годин стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого [PERSON] зазнав смертельних тілесних ушкоджень. З акту «Про нещасний випадок на виробництві» вбачається, що нещасний випадок стався з вини роботодавця, яким не було забезпечено безпечних умов праці. На час смерті батька позивачу було 2 роки, вона була позбавлена батьківського піклування, його любові, турботи, уваги. Біль від втрати рідної людини не стихає і досі та завдає їй глибоких моральних страждань. Просить стягнути з відповідача 400000грн. за заподіяну моральну шкоду та 3000грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою від 24.06.2020 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 27.08.2020. 14.07.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позов. (вх.№13135 від 14.07.2020). У судове засідання 27.08.2020 учасники справи не з`явились. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№15883 від 27.08.2020). Представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» подав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву (вх.№15886 від 27.08.2020). Відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки відповідач здійснював відшкодування шкоди сім`ї померлого, в тому числі позивачці, як його неповнолітній доньці - до досягнення нею повноліття, а у випадку продовження навчання - до 23 років. Крім того, чинним на той час законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди родичам померлого. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видано 10.01.1989 Тернівським р/о РАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.6), копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , (а.с.4), копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 40 років, причина смерті механічна асфіксія від здавлювання органів грудної клітини і живота, про що складено актовий запис №1024 (а.с.11). Відповідно до Акту №66/ХП про нещасний випадок на виробництві, причинами нещасного випадку, під час якого загинув батько позивача, визнано відсутність спеціального посту доливу мастила для автомобілів БелАЗ при їх щоденному обслуговуванні; обслуговування автомобіля при працюючому двигуні; низька трудова та виробнича дисципліна серед водіїв транспортного цеху; слабкий контроль зі сторони інженерно-технічних працівників Ганнівського рудоуправління за створенням безпечних умов праці і виконанням правил і норм охорони праці. (а.с.8-9). Отже, факт смерті потерпілого [PERSON] від нещасного випадку на виробництві встановлений Актом №66/ХП про нещасний випадок на виробництві, що затверджений 28.12.1985. Таким чином, між смертю потерпілого [PERSON] , який працював у відповідача та нещасним випадком, що стався з ним на виробництві відповідача встановлений причинний зв`язок, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. На підставі вищевказаного, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. У зв`язку зі смертю батька позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що призвело до душевних страждань, оскільки вона була позбавлена батьківського піклування, його любові, турботи, уваги. Отже, смерть батька призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, в зв`язку з чим позивачу завдано глибоких моральних страждань. Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку між смертю батька позивача та нещасним випадком, що стався з ним на виробництві, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Крім того, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань; з того, що ці страждання у позивача довічні; а також з того, що з часу смерті батька позивача не пройшло ще й року. Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, тому вважає заявлену до стягнення суму 400 000 грн. завищеною та не доведеною. Отже, застосовуючи принцип розумності і справедливості, з урахуванням неможливості безпомилкового, математично виваженого підрахунку розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає, що 150 000 грн., буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача. Суд відхиляє заперечення відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» щодо відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки нещасний випадок, внаслідок якого загинув батько позивачки [PERSON] , стався 23.12.1985 під час виконання ним трудових обов`язків, тобто до набрання чинності ЦК України, що надало позивачці право на відшкодування моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватись положення статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в зв`язку з чим, вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивачки на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю батька, внаслідок смерті на виробництві. Крім того, сам по собі факт загибелі батька беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп. судового збору, оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення. В зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останньою судові витрати в сумі 1125 грн. - витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial