Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

18. 03. 2014 р. в суд поступила позовна заява [PERSON], який просить стягнути на його користь з Державного підприємства «Львівського військового лісокомбінату» половину мінімальної заробітної плати в сумі 18 952, 5 грн. за час затримки розрахунку, оскільки 13 жовтня 2009 р. він був звільнений з роботи у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на викладені в позовній заяві обставини, що з 15 липня 1986 року він працював у відповідача та 13 жовтня 2009 році його було звільнено із займаної посади у зв'язку із виходом на пенсію за власним бажанням. Заробітну плату при звільненні з вересня 2008 року по жовтень 2009 рік йому виплачено не було, а тому 08.04.2011 р. він звернувся з позовом до суду про стягнення виплат нарахованих при звільненні. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 18 квітня 2012 року його позовні вимоги були задоволені. Однак тільки 21 травня 2012 року Державним виконавцем Сихівського відділу ДВС Головного управління юстиції Львівської області було прийнято поставнову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки, 27 січня 2014 року було закінчено виконавче провадження, тому суд повинен з 13 жовтня 2009 року, тобто з моменту звільнення до часу закриття виконавчого провадження стягнути в його користь з відповідача 18 952,50 грн. половину мінімальної заробітної плати бо перед звільненням він працював половину робочого дня. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач порушив норми чинного законодавства, а саме вимоги ст.. 117 КЗпП, а тому повинен сплатити половину середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але заробітна плата не повинна бути менша від мінімальної заробітної плати, не дивлячись на прийняте рішення Стрийського міськрайонного суду від 18 квітня 2012 року, яким уже його позовні вимоги задоволено, крім інших виплат ще й стягнено 7 135 грн. компенсації за несвоєчасну виплачену заробітної плати та 3 000 грн. моральної шкоди. А. с.8. В суді позивач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що 13 жовтня 2009 року він звільнився з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, оскільки розрахунок проведено не було тому він звернувся до суду, який своїм рішенням від 18 квітня 2012 року стягнув з відповідача затриманий заробіток та інші виплати, які були виконані ДВС тільки 27 січня 2014 року, тому вважають, що суд за невчасний розрахунок відповідач повинен ще сплатити 18 952, 50 грн. за затримку розрахунку по вині відповідача. Відповідач тричі належним чином повідомлений про час та місце слухання справи на 11 квітня 2014 р.,, 12 травня 2014 р., та 05.06. 2014 р., в судові засідання не явився, причину неявки суду не повідомив, а тому суд вправі прийняти рішення на підставі наявних доказів. Поясненнями позивача та його представника, дослідженими матеріалами справи доведено та суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Як вбачається з копії трудової книжки, а саме наказу № 63 від 13 жовтня 2009 р. позивача звільнено з роботи у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням. А.с.4 Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в 116 КЗпП України. Однак, позивач та його представник не оспорюють видачу трудової книжки, а тільки несвоєчасний розрахунок при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум в строки передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про розміри, повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки вказані виплати не були проведені, тому на підставі позовної заяви [PERSON] Стрийський міськрайонний суд своїм рішення від 18 квітня 2012 року стягнув з відповідача 6 257 грн. невиплаченої заробітної плати, позику на зворотній основі 19 000 грн., підзвітні кошти на відрядження 6 823 грн., а також 7 135 грн. компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату, а також три тисячі морального відшкодування, чим спростовано твердження, що позивач не отримав розрахунок та компенсацію. а. с.8. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає, оскільки даний спір вирішено попереднім складом суду, рішення виконано, а тому суд не вбачає вини відповідача у несвоєчасному виконанні рішення суду за 2012 рік. А. с. 8-9. Крім того, суд 16 квітня 2012 року приймаючи рішення за позовом [PERSON] суд врахував і компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати додатково стягнув з відповідача 7 135 грн. компенсації та 3 000 грн. морального відшкодування, а тому на час прийняття рішення позивач міг збільшити свої позовні вимоги, тепер позивач повторно просить стягнути за час затримки з 13 жовтня 2009 року також до часу прийнятого та виконаного рішення Стрийського міськрайонного суду від 18 квітня 2012 року. А.с.8. Крім того суд не вбачає вини відповідача у повторному несвоєчасному розрахунку, оскільки вважається, що такий розрахунок проведено часом прийняття такого рішення. Виконання проводила державна виконавча служба, а не відповідач по справі. В позові позивач не вказує в чому полягає вина відповідача, крім того нарахування по рішенню суду проведено в повному обсязі, хоча позивач працював перед звільнення половину робочого часу про що сам зазначив у своїх вимогах. Не враховано позивачем та його представником і вимоги ст. 117 ч. 3 КЗпП України, в якій зазначено, що розмір компенсації зменшується на суму заробітної плати отриманої роботи за новим місцем роботи, однак в суді не було встановлено та доведено чи позивач влаштовувався на іншу роботу, яку там отримував заробітну плату, що йому перешкоджало влаштуватися на іншу роботу при його бажанні, оскільки трудову книжку отримав своєчасно, являється пенсіонером та весь цей час отримував по 1 147 грн. пенсії про також ствердив суду.

Outcome: dismissed