Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

18 вересня 2019 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які продовжують навчання. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішення суду з відповідача стягувались аліменти на утримання двох доньок, але після досягнення ними повноліття стягнення припинилось. Позивач не має матеріальної можливості утримувати дітей оскільки розмір отримуваної нею соціальної допомоги не покриває розміру витрат, необхідних для розвитку та навчання доньок. Відповідач допомоги на утримання доньок не надає, постійно змінює місця свого проживання в зв`язку з чим позивач вирішила звернутись з даним позовом до суду та стягнути аліменти на утримання повнолітніх доньок у твердій грошовій сумі - по 2000 грн. щомісячно на кожну. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження та через її малозначність вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, її інтереси представлені адвокатом Баленко Н.П., яка не заперечувала проти розгляду справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Також вона не мала заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучі належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи від нього не надходило. В зв`язку з цим, суд відповідно до норм ст. 280 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-11) Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був укладений 15.12.2017 у Комуні Лангеланд міста Рудкобінг , Данія (а.с.16). Згідно судового наказу Шишацького районного суду Полтавської області від 04 червня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання двох неповнолітніх донько [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). 18 липня 2019 року вищеназвані доньки сторін у справі досягли повноліття. Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З наданих позивачем доказів суд беззаперечно встановив лише факт досягнення [PERSON] та [PERSON] віку, визначеного ст. 199 СК України. Так позивачем надано довідки за підписом заступника начальника Євангельського центру в Існи (окружне управління Тюбінгену, Німеччина) від 17 липня 2019 року про те, що [PERSON] та [PERSON] зараховані 24 червня 2019 року на професійний навчальний рік (VAB-O) до професійно-технічного училища, очікуване закінчення навчання 26.07.2019. Наразі планується продовження навчання в наступному році (очікуване закінчення 29.07.2020) (а.с.8-9). Тобто зі змісту даних довідок випливає, що навчання вищевказаними особами припиняється 26.07.2019, а його продовження наразі планується, тобто можливо відбудеться в наступному році. При цьому точний початок (дата, місяць) навчання у довідці не відображено. Таким чином належними доказами не підтверджено факт продовження [PERSON] та [PERSON] навчання станом, як на момент звернення до суду, так і на час розгляду справи у суді. Крім того у позовній заяві не наводиться та не підтверджується жодними доказами, який характер та відповідно розмір витрат виникає у позивача в зв`язку з навчанням дітей (оплата вартості навчання, витрати на проживання, харчування, підручники, навчальне приладдя тощо). Так само позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про рівень її доходів та витрат та, відповідно, підтверджують неможливість утримання доньок, які продовжують навчання. Так, позивачем надано лише довідку про встановлені в період з 01.12.2018 по 31.10.2019 пільги на проживання та їх розмір, який варіює від 1285,39 до 1411,48 євро на місяць. Також в даній довідці міститься інформація про те, що витрати на опалення (електроенергію) з січня 2019 року складають 61,60 євро щомісячно, а витрати за комунальні послуги за воду/каналізацію та сміття з січня 2019 року складають 35 євро щомісячно (а.с.13). В судовому засіданні представник позивача не змогла надати будь-які обґрунтовані пояснення з приводу вказаних у довідці сум які іменовані пільгами на проживання. Таким чином з вищевказаного документу суд не може зробити висновок про майновий стан позивача та відповідно про наявність або відсутність у неї можливості утримувати доньок. На висновки суду в цій частині також впливає той факт, що позивач проживає та є громадянкою Німеччини, соціальні виплати та стандарти в якій набагато перевищують аналогічні в Україні. Так саме позивачем не доведено можливість здійснювати утримання доньок відповідачем, а всі доводи в цій частині зводяться до того, що позивач нібито постійно мігрує по Україні та іншим країнам та, відповідно, позбавлений можливості спростувати доводи позивача. Клопотання про витребування судом з органів ДФС та/або майнових реєстрів даних про нараховані відповідачу доходи, наявність чи відсутність у нього нерухомого майна позивачем та/або її представником не заявлялись. В той же час згідно ч.1 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а отже задоволенню не підлягають. Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати аліментів, а позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed