Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

18.05.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним, після уточнення якого просить визнати фіктивним розірвання шлюбу, яке було зареєстроване Київським районним у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.11.1993 року, актовий запис №1190, мотивуючи свої вимоги посиланням на те, що вона з 08.06.1991року по 25.11.1993 рік перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, продовжували проживати разом однією сім'єю, вели спільне господарство, підтримували сімейно-шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов'язки, мали спільний бюджет та спільні інтереси, а також у останніх [INFO] народився син [PERSON]. До судового засідання представник позивача [PERSON], [PERSON], діючий на підставі довіреності, надав заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в с удове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився, але до справи надано заяву від представника, в якій остання зазначає про можливість розгляду справи за відсутністю їх представника та залишає розгляд справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 08.06.1991 року сторони: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.11.1993 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу сері [NUMBER] видане повторно 04.03.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ( а.с. 8), актовий запис №1190. Проте після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов'язки, купували майно за спільні кошти. Також судом встановлено, що в період сумісного проживання після розірвання шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22.12.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7). З матеріалів справи, а саме з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданому 23.06.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції вбачається, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб 23.07.2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбу 23.06.2006 року зроблено відповідний актовий запис №980 (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюється органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 106 Сімейного кодексу України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, адже шлюб між сторонами було розірвано відповідно до ст. 106 СК України, реєструючи розірвання шлюбу сторони не мали наміру припинити шлюбні відносини та з часу реєстрації розірвання шлюбу по теперішній час продовжують проживати однією сім'єю, у них народився син, ведуть спільне господарство. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved