Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

19.02.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору поруки від 22.08.2008 року № 109-МК/2008/Рr. В обґрунтування позову зазначив, що він не укладав оскаржуваний договір з відповідачем, а проставлений в ньому від його імені, як поручителя, підпис насправді йому не належить. У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали і наполягали на його задоволенні. В своїх поясненнях позивач висловив припущення, що його паспортні та зразок підпису, які містяться в оскаржуваному договорі, були неправомірно використані з договору застави від 22.08.2008 року, який він укладав з відповідачем. Відповідач позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Третя особа не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач оскаржує в суді договір поруки від 22.08.2008 року № 109-МК/2008/Рr, сторонами якого є позивач і закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач. За цим договором на позивача покладено обов'язок нести відповідальність за належне виконання третьою особою умов кредитного договору від 22.08.2008 року № 109-МК/2008 на суму 27000 євро (а.с. 37). Позивач стверджує, що насправді вказаний договір поруки він не підписував, а підписував у цей день лише договір застави № 109-МК/2008/Z1 (а.с. 212). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу положень частини першої статті 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Намагаючись довести в суді факт неналежності підпису в оскаржуваному договорі поруки позивач просив суд призначити по праві судову почеркознавчу експертизу, при цьому надав у розпорядження суду достатню кількість документів із зразками вільних і умовно-вільних підписів. Таким чином, позивач вжив усіх, залежних від нього заходів, спрямованих на забезпечення проведення судової експертизи. У свою чергу, відповідач не виконав вимогу суду і не надав для експертного дослідження оригінал оскаржуваного позивачем договору поруки, пославшись на його відсутність (а.с. 191, 201), що стало причиною неможливості виконання судовим експертом ухвали суду від 13.05.2014 року про призначення судової експертизи та її проведення (а.с. 204, 204 зв.). У зв'язку з цим, ухвалу суду про призначення судової експертизи було скасовано, а справу розглянуто на підставі наявних в ній доказів. Частиною першою статті 146 ЦПК України встановлено, що в разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може встановити факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки в проведенні судової почеркознавчої експертизи був заінтересований саме позивач, що би довести факт неналежності йому підпису на договорі поруки від імені поручителя, а відповідач, як кредитор за цим договором, ухилився від надання оригіналу оскаржуваного позивачем договору поруки, чим унеможливив проведення судової експертизи, з огляду на приписи цивільного процесуального законодавства України зазначене є підставою для встановлення цього факту судом. За таких обставин, неналежність позивачу підпису в договорі поруки 22.08.2008 року № 109-МК/2008/Рr вважається доведеним, що є підставою для задоволення позову та визнання цього договору недійсним.

Outcome: approved