Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

19 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно її матері [PERSON], яка померла [INFO] в с.Велика Русава Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,90 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0243374, виданий Томашпільською районною державною адміністрацією 10 квітня 1997 року на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 17 вересня 1996 року № 209 на ім'я [PERSON]). Даний позов [PERSON] обґрунтувала наступним. [INFO] в с.Велика Русава Томашпільського району померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) площею 2,90 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Позивачка зазначає, що є спадкоємцем майна спадкодавця за законом. Також позивачка зазначає, що фактично спадщину прийняла протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак право на спадкове майно належним чином не оформила, пропустивши строк подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, в зв'язку з чим нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу за її позовом слухати у її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнав, просить справу розглянути за відсутності представника. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом установлено, що [INFO] в с.Велика Русава Томашпільського району померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна частка (пай), розташована на території Великорусавської сільської ради. Згідно довідки Великорусавської сільської ради Томашпільського району № 541 від 10.09.2014 року після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишилася дочка [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0243374. Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копією рішення Томашпільського районного суду від 4 листопада 2014 року. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право позивачки [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 2,90 в умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова, яке їй перейшло у спадок від матері. Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я [PERSON], спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. За наведених обставин вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку є передчасною, проте за нею може бути визнано в порядку спадкування право на земельний пай покійної [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial