Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

18.11.2019 до Краснопільського районного суду Сумської області в порядку окремого провадження надійшла дана заява, якою заявник просить суд госпіталізувати [PERSON] , [INFO] , до психіатричного стаціонару в примусовому порядку, посилаючись на те, що 15.11.2019 об 11.55 [PERSON] надійшла до психіатричного відділення №1 КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» у примусовому порядку, направлена лікарем-психіатром спеціалізованої психіатричної бригади швидкої медичної допомоги [PERSON] , у зв`язку з погіршанням психічного стану, а саме, протягом 2 тижнів стала алкоголізуватися, категорично відмовляється від підтримуючого лікування, практично перестала харчуватись, дуже схудла. Під час огляду хворої комісією лікарів-психіатрів зроблено висновок, що [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі стабільним дефектом, пацієнт може становити небезпеку для себе, потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку на підставі Закону України «Про психіатричну допомогу» ст. 14. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Вислухавши представника КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» Іщук Н.В., яка підтримала внесену до суду заяву, прокурора, який вважав, що [PERSON] слід госпіталізувати в примусовому порядку, заслухавши [PERSON] , яка в судовому засіданні на запитання не відповідала, вивчивши надані документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.11.2019 об 11.55 [PERSON] надійшла до психіатричного відділення №1 за направленням лікаря-психіатра спеціалізованої психіатричної бригади швидкої медичної допомоги, в зв`язку з погіршанням психічного стану: протягом 2 тижнів стала алкоголізуватися, категорично відмовляється від підтримуючого лікування, практично перестала харчуватись, дуже схудла. Під час огляду хворого 15.11.2019 комісією лікарів-психіатрів у складі завідуючого відділенням Бондаренко К.Ю . , лікаря-психіатра Н.В.Іщук, лікаря-психіатра В.О. Чігріної , лікаря-психіатра О.В.Алімова, зроблено висновок, що [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі стабільним дефектом. У зв`язку з тим, що у пацієнта виявлений тяжкий психічний розлад, лікування якого на теперішній час можливе лише в стаціонарних умовах, а також ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану, а також враховуючи небезпеку, яку пацієнт може становити для себе, враховуючи, що пацієнт не може надати усвідомлену згоду на госпіталізацію та лікування внаслідок недоступності мовному контакту, вона потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку на підставі Закону України «Про психіатричну допомогу» ст. 14. Вирішуючи питання щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного обґрунтування. Так, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Згідно частин першої та четвертої ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Встановлені в судовому засіданні обставини вказують, що [PERSON] належною комісією був поставлений діагноз стійкого тяжкого психічного захворювання, в силу якого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе, тобто виявлена у [PERSON] хвороба є такого ступеню, що вимагає її недобровільної госпіталізації. Відтак, суд дійшов висновку, що [PERSON] необхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування. Згідно пункту 7 частини першої статті 430 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved