Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

17 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.11.2015 року позивач помилково сплатив на поточний рахунок відповідача 4\~134,00 грн. Згодом він звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів, проте йому було відмовлено, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих відповідачем коштів (а.с.а.с. 2 4, 9 11). У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, а представник відповідача заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 14.11.2015 року позивач за квитанцією № 30 сплатив відповідачу 4\~134,00 грн. з призначенням платежу «сплата за складення кваліфікаційного іспиту» (а.с. 24). Вказані кошти фактично надійшли на поточний рахунок відповідача 16.11.2015 року, про що свідчить меморіальний ордер № 30, наданий представником відповідача суду. 04 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому сплачених коштів, обґрунтувавши її тим, що насправді не планує здавати іспит. При цьому позивач зазначив платіжні реквізити, по яких необхідно було переказати кошти (а.с. 7). 31 грудня 2015 року листом № 931 відповідач відмовив позивачу у задоволенні поданої заяви, пославшись на порушення процедури, визначеної Порядком допуску до складення іспиту, складення кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання результатів складення кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, а також на відсутність реквізитів позивача (місце проживання) (а.с. 8). Питання допуску осіб, що претендують на набуття права на заняття адвокатською діяльністю, врегульоване Порядком допуску до складення іспиту, порядком складення кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання результатів складення кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, розробленими й затвердженими рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2013 року № 270 (далі Порядок) на виконання положень Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VІ). Відповідно до розділу 2 Порядку особа, яка виявила бажання набути статус адвоката, звертається до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту з доданням низки документів (письмова згода на обробку персональних даних, диплом про набуття вищої юридичної освіти, документи, що підтверджують стаж роботи у галузі права, відсутність судимості, стан здоров'я, картку фізичної особи-платника податків тощо) (пункти 1, 2). Згідно з розділом 3 Порядку протягом 30 днів від моменту надходження заяви про допуск про складення кваліфікаційного іспиту кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури ухвалює відповідне рішення, яке є підставою (в разі допуску до іспиту) для внесення на банківський рахунок комісії плати за складення кваліфікаційного іспиту (пункти 2, 5, 8). Приведені правила цілком кореспондуються з приписами статті 8 Закону № 5076-VІ. Судом встановлено (і визнано представником відповідача), що позивач не звертався до відповідача із заявою, оформленою відповідно до пунктів 1, 2 розділу 2 Порядку, а відповідач, у свою чергу, не ухвалював рішення, передбачене пунктом 5 Порядку. Таким чином, законних підстав, визначених Порядком для здійснення позивачем оплати за допуск до складення кваліфікаційного іспиту, на момент такої оплати не існувало, що безумовно було відомо і відповідачу при отриманні сплачених позивачем коштів. У відповідності з частинами 1, 2 статті 212 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ураховуючи зміст приведених норм, а також встановлені у судових засіданнях факти й обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість позову, оскільки кошти, сплачені позивачем дійсно були набуті відповідачем без достатніх правових підстав. При цьому суд критично ставиться до доводів представника відповідача про те, що він не мав права повертати кошти, оскільки це не передбачене Законом № 5076-VІ, а повернення коштів у спосіб, запропонований позивачем (на картковий рахунок), було б порушенням закону. Так, частиною 10 статті 50 Закону № 5076-VІ передбачено, що кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури діють не тільки відповідно до цього Закону, але й відповідно до інших законів України, отже положення статті 1212 ЦК безумовно підлягають застосуванню й до спірних правовідносин. Довід щодо невідповідності способу повернення коштів, запропонованого позивачем, закону, є нікчемним, оскільки не ґрунтується на жодній нормі права. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 551,20 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved