Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

18 травня 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на шлюб і сім`ю, втрати відчуття любові і взаємоповаги один одного; шлюбні стосунки припинені. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 27.08.2020 подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу, просила залишити прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому 27.08.2020 також подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 26 липня 2017 року сторони уклали шлюб(а. с. 7). У подружжя є малолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). Через психологічну несумісність характерів, різні погляди на шлюб і сім`ю,втрати відчуття любові і взаємоповаги один одного позивач та відповідач фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство ними не ведеться з 01 січня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої малолітньої дочки. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1ст. 142 ЦПК України позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а такожстягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved