Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивувала тим, що відповідач не надає коштів на утримання дітей, які перебувають на повному її утриманні, проте працює і має стабільний дохід. Просила врахувати такі обставини та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] 11 липня 2014 року пред'явила позови до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просила стягувати із [PERSON] аліменти на своє утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку в сумі 750 грн. щомісячно. Вимоги мотивувала тим, що [PERSON] не утримує дітей та її як дружину. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов повністю, пояснили, що неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному утриманні позивача, проживають з нею окремо від відповідача, останній допомоги на утримання дітей не надає. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності та направила представника. ЇЇ представник заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та на утримання [PERSON] до досягнення молодшою дитиною трирічного віку підтримав повністю з підстав, зазначених у позовних заявах. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення та направив представника. Його представник не визнала позов [PERSON], оскільки позивач із синами проживає у придбаному за час шлюбу помешканні, а відповідач змушений винаймати житло. Він надавав матеріальну допомогу на утримання синів [PERSON] і [PERSON], крім цих дітей на його утриманні перебувають непрацездатні батьки та діти від другого шлюбу і дружина [PERSON], на даний час існують боргові зобов'язання за кредитними договорами. Позов третьої особи [PERSON] представник визнала частково, пояснивши, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на дітей [PERSON] і [PERSON] та дружину [PERSON], але в меншому розмірі, ніж він визначений у позовних заявах. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 19 квітня 1996 року по 14 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу та витягу із рішення суду. У шлюбі ними народжено двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], копії яких наявні у матеріалах справи, батьком дітей є відповідач [PERSON]. З 22 жовтня 2013 року і на час розгляду справи відповідач [PERSON] та третя особа із самостійними вимогами [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22 жовтня 2013 року. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 грудня 2013 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 2014 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) встановлює обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Встановлені обставини вказують на те, що відповідач [PERSON] є батьком двох неповнолітніх дітей позивача [PERSON] та двох неповнолітніх дітей третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] і відповідно до наведених положень законодавства зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі немає. Тому, вимоги позивача [PERSON] та вимоги третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про стягнення із відповідача [PERSON] у їх користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей обґрунтовані. Ті обставини, що відповідач [PERSON] має зобов'язання зі сплати кредиту та батьків пенсійного віку (які, як визнала представник, проживають окремо від відповідача), не позбавляють його обов'язку утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] проживає з малолітнім сином [PERSON], [INFO], а отже має право на отримання від відповідача аліментів до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із довідкою пасажирського вагонного ДЕПО Ковель ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] з 06 червня 2014 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач працює, тому спроможний надавати матеріальну допомогу дружині. Отже, вимоги третьої особи [PERSON] про стягнення із відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку підставні. Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей та на утримання дружини суд виходить з наступного. Позивачем [PERSON] та третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] заявлено вимогу про визначення розміру аліментів на дітей у частці від заробітку відповідача на кожну дитину. Як вбачається із довідки про доходи, виданої Дочірнім підприємством «Івано-Франківськ-Пропан» Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» 10 липня 2014 року за №1/9-3, відповідач працює на вказаному підприємстві майстром дільниці та за шість місяців 2014 року отримав заробітну плату у загальній сумі 16445,01 грн. Тобто, відповідач [PERSON] працює і має стабільний дохід. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] заявлено вимогу про стягнення із відповідача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі - в розмірі 750 грн. щомісячно до досгненя дитиною трирічного віку. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Зважаючи на наведені положення закону, позовні вимоги та з урахуванням матеріального становища дітей, матеріального становища відповідача, відсутності даних про незадовільний стан його здоров'я, суд вважає справедливим наступний щомісячний розмір аліментів: на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей 1/5 частини доходу відповідача, на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей 1/5 частини доходу відповідача, на користь [PERSON] на її утримання як дружини до досягнення дитиною трирічного віку - 200 грн. Як того вимагає ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позов [PERSON] та позов [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Враховуючи, що позивачі при подачі позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), то відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 730,80 грн. судового збору (3 х 243,60 грн.). З урахуванням положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей підлягають стягненню з дня пред'явлення позовів, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суми платежу за один місяць - до негайного виконання.

Outcome: partial