Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

18.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини. Позов мотивовано тим, що з березня 2000 року вона проживала з відповідачем, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, а з 25 червня 2010 року по 22 березня 2017 року в зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем позивач стала інвалідом ІІ групи загального захворювання. Вказувала, що за станом здоров`я потребує значних витрат на лікування, яких їй недостатньо, оскільки інших доходів, крім пенсії по інвалідності, не отримує. Відповідач працевлаштований, має стабільний заробіток, однак приховує від неї розмір заробітної плати, добровільно надавати їй допомогу відмовляється. Посилаючись на викладені обставини, позивач при подачі позову просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі Ѕ частки його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою від 07 вересня 2018 року відкрите загальне позовне провадження (а.с. 24, 25). У відзиві на позов відповідач просив відмовити позивачеві у задоволенні її позову в повному обсязі. Зазначив, що також являється інвалідом третьої групи загального захворювання, потребує постійного прийомі ліків. Звернув увагу суду на ту обставину, що разом з ним проживає прийомна донька [PERSON] , [INFO] , оскільки на базі його сім`ї був створений будинок сімейного типу. Таким чином відповідач у відзиві посилається на те, що не спроможний сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини (а.с. 39-42). У відповіді на відзив позивач спростовує обставини, викладені відповідачем у відзиві та вважає, що відповідач спроможний надавати їй допомогу, а прийомна дитина знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с. 63,64). 15.03.2019 року відповідач надав суду заяву про часткове визнання позову, погодившись виплачувати позивачеві щомісячно по 1800 грн. (а.с. 70) В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, надала пояснення про те, що своє захворювання та інвалідність пов`язує з негідною поведінкою свого чоловіка у шлюбі. Крім того, саме за наполегливим проханням [PERSON] вони переїхали в Дніпропетровську область з Донецької області, де вони мали певні умови для проживання, в подальшому, після розірвання шлюбу вона змушена винаймати житло, її пенсії не вистачає на придбання необхідних ліків. Позивач наполягала на тому, що її колишній чоловік має можливість надавати їй допомогу, він працює, отримує стабільний заробіток, отримує соціальні пільги на дитину, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з ним, він пастор в релігійні організації, звідки він теж отримує прибутки. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, здебільшого його пояснення стосувалися лише питання утримання дитини, яка влаштована ним у прийомну сім`ю, в подальшому відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду довідки про свої доходи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Встановлені обставини справи. Суди установили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з\~25 червня 2010 року по 22 березня 2017 року (а.с. 11). Згідно довідки МСЕК від 12.05.2014 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с. 80). Позивач отримує пенсію за віком (а.с. 12). Відповідачеві на підставі Довідки МСЕК від 14.03.2018 року встановлена ІІІ група інвалідності загального захворювання, строком до 14.03.2021 року (а.с. 46). На підставі рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради № 251 від 10.05.2008 року на базі родини [PERSON] на території м.Добропілля функціонує прийомна сім`я, куди влаштована неповнолітня [PERSON] (а.с. 47-50), відповідач отримує пенсію по інвалідності (а.с. 107), працює у ТОВ «ДТЕК ДВ» ВСП «ШУ Добропільське» (а.с. 108). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що\~\~аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України\~\~ від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: сіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Судом встановлено, що на момент пред`явлення позову [PERSON] з березня 2018 року по серпень 2018 року отримувала пенсію у розмірі 1500грн. 60 коп. Розмір пенсії в 2019 році позивачем не подано. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, встановивши, що [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд приходить до переконання, що її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Всі інші доводи, викладені позивачем у заявах та в судовому засіданні щодо негідної поведінки чоловіка у шлюбі, внаслідок якої вона отримала інвалідність, не спростовують висновків суду і не дають підстав інших норм матеріального права. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. У відповідності до вимог ст. 141 СК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved