Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

18.03.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи КП ММБТІ, Південна Товарна Біржа, в якому просила суд ухвалити рішення про визнання дійсною угоди купівлі-продажу №2455 від 30 серпня 1995 року на 39/100 частки домоволодіння в [ADDRESS], що був укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованої Південною Товарною Біржею за №2455 та просила визнати право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на вищезазначену частку домоволодіння. В подальшому уточнивши позовні вимоги, просила визнати право власності на 39/200 частки вищезазначеного житлового будинку в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя та визнати право власності на 39/200 частини житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] До судового позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представника позивачки до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник відповідача - Миколаївської міської Ради до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, рішення просили винести на розсуд суду. Представник третьої особи - КП ММБТІ до судового засідання не з'явився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надсилав. Представник третьої особи - Південної Товарної Біржі до судового засідання не з'явився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надсилав. Судом приймалось рішення за відсутності сторін та на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 серпня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 39/100 частини житлового домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив належну продавцю на праві власності 39/100 частини житлового домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Договір зареєстровано Південною товарною біржею в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №2455 від 30.08.1995 року. Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі її істотні умови та виконали всі зобов'язання одна перед одною за цим договором. Договір було зареєстровано Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.08.1995 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажі квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин України. Реєстрація за позивачем права власності на спірне домоволодіння в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації унеможливлює у теперішній час посвідчення укладеного між сторонами договору нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Спірний біржовий договір купівлі-продажу нерухомості підлягав нотаріальному посвідченню, однак нотаріальна форма при його укладенні дотримана не була. В той же час, як було встановлено вище, факт купівлі-продажу домоволодіння і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено, останній не містить протизаконних умов, на даний час домоволодіння, з приводу якого виник спір не значиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, суд вважає позовну вимогу в частині визнання договору купівлі - продажу №2455 від 30.08.1995 року дійсним обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, а саме на 39/200 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та визнання права власності в порядку спадкування за законом на вищезазначену частину домоволодіння, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 19 лютого 1994 позивачка [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 19.02.1994р.). За період знаходження у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно, а саме 39/200 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований за [PERSON], що підтверджується довідкою з ММБТІ №2-2501 від 15.10.2013 р., договором купівлі-продажу від 30.08.1995 р., зареєстрованим у реєстрі за №2455. Згідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 11.01.2011 року [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до довідки Заводської районної адміністрації Миколаївської міської Ради №993 від 08.11.2012 року - з 1995 року і до моменту своєї смерті ([INFO] р.) [PERSON] проживав у вище вказаному будинку разом зі своєю дружиною [PERSON] Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, придбане подружжям в період шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ст.ст.69, 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належать по 39/200 частині житлового будинку, який є спільним майном подружжя і знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вищезазначеного, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 39/200 частини зазначеного нерухомого майна. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину у вигляді 39/200 частини вищевказаного будинку після смерті [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавця (час відкриття спадщини) проживала з ним однією сім*єю. Але оформити належним чином свої спадкові права позивачка не має можливості, оскільки Постановою державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рибачук О. В. від 30.04.2013 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі того, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на 39/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до матеріалів справи(довідка Заводської районної адміністрації Миколаївської міської Ради №993 від 08.11.2012 року) судом було встановлено, що з 1995 року і до моменту своєї смерті ([INFO]) [PERSON] проживав у будинку за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] Тому, у відповідності до вимог ст.ст.1220-1221 ЦК України, зазначена адреса є місцем відкриття спадщини, а позивачка відповідно - спадкоємицею, яка постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved