Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

19.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 4882,89 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22690,20 грн. та моральної шкоди в сумі 20\~000 грн., посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем він не відбув визначені законом відпустки, що повязані з наявністю статусу інваліда та отримав відмову у виплаті компенсації за їх невикористання, що завдало йому матеріальних втрат та моральних страждань. В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку та в судовому засіданні наполягає на стягненні 4882грн.89 коп. компенсації за невикористану відпустку, 38573,34 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 20\~000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила, мотивуючи тим, що за період, коли у відповідача було документальне підтвердження інвалідності позивача йому нараховано компенсацію, а з 02.06.2010 року доказів наявності інвалідності роботодавцю не надавалося, тому підстави для нарахування компенсації відсутні, відповідно моральна шкода позивачу не заподіяна. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 24.05.2002 року працював в ПАТ КБ «Приватбанк» на різних посадах до 22.12.2014 року, звільнення за згодою сторін. В період з 24.05.2002 року по 01.04.2003 року у [PERSON] була наявна ІІ група інвалідності, а в період з 01.04.2003 року по 31.05.2014 року-ІІІ група інвалідності. В звязку з цим, відповідно до Закону України «Про відпустки», він мав право на відпустку по ІІ гр.інвалідності - 30 календарних днів, по ІІІ групі інвалідності на 26 календарних днів, а всього за весь період роботи на 330 днів. 22.12.2014 року позивач звільнений за згодою сторін (п.1ст.36 КзпПУ). На момент звільнення позивач використав за весь період роботи 284 дні відпустки та йому виплачено компенсацію за невикористану відпустку -25 днів, тобто 309 днів, додатково визнано відповідачем право на 13 днів відпустки, які не враховані первинно внаслідок арифметичної помилки, але доказів виплати компенсації за ці 13 днів суду не надано, факт наявності коштів на рахунку позивач заперечив. Право на тривалість відпустки в 26 днів з 02.06.2010 року відповідачем не визнається в звязку з відсутністю в ПАТ КБ Приватбанк» доказів наявної інвалідності. Таким чином неоплаченими залишилося 21 день відпустки (330-284 використаної-25 компенсованої). Вказані обставини підтверджуються: трудовою книжкою позивача; пенсійним посвідченням з відміткою про призначення пенсії по ІІІ гр. інвалідності по 31.05.2014 року; довідкою про розмір нарахованої заробітної плати; службовою запискою [PERSON] від 31.03.2011 року на предмет перерахунку відпускних. За ч.1, 3 ст.75 КзпПУ щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті. Відповідно до ч.7 ст.6 Закону України «Про відпустки» інвалідам І-ІІ груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам ІІІ групи-26 календарних днів. Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні\~щорічної відпустки,а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідачем фактично визнано право позивача на тривалість відпустки за ч.7 ст.6 вказаного Закону, проте заперечується таке право з 02.06.2010 року, в звязку з відсутністю в банку доказів наявної інвалідності, проте така позиція відповідача спростовується пенсійним посвідченням позивача №167814 та службовою запискою [PERSON] від 31.03.2011 року щодо вирішення спірного питання, яка свідчить про повідомлення роботодавця про наявну інвалідність. Загальна сума доходів позивача за період з 01.12.2013 року по 30.11.2014 року склала 82\~544,06 грн. Компенсація за невикористані 21 день відпустки становить 4882,89грн. (82544,06/365х21). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпПУкраїни в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд рахує, що з відповідача слід стягнути розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку станом на 25 травня 2015 рік за період з 23.12.2014 року по 25.05.2015 року становить 38573,34 грн. з наступного розрахунку: 16261,38 зароб. плата за останні два місяці роботи : 43 роб. дні =378,17 грн./р.д * 102 р.д.=38573,34 грн.: тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. На думку суду, порушення законних прав [PERSON] призвело до моральних страждань останнього, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В звязку з цим на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 1000 грн. Судові витрати по справі становлять 444,56 грн. та відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial