Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

17 листопада 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання прав власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Південна, буд.1 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 вересня 1989 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Рішення суду від 22 січня 2002 року шлюб між сторонами був розірваний. За час подружнього життя з відповідачем за спільні кошти було придбано 1/2 частин частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Південна, буд.1. Всі документи на цю частку будинку були оформлені на відповідача. Вважаючи вищенаведене майно спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частки в спільній сумісній власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Південна, буд.1, до складу якої входить: кімната 2-4 площею 10,8 кв.м., коридор 2-1 площею 1,7 кв.м., комора 2-2 площею 1,6 кв.м, кухня 2-3 площею 11,6 кв.м., кімната 2-5 площею 19,1 кв.м., сарай Г-І, літня кухня Б-І, сарай б, сарай б-3, погреб з шийкою Д-І, вбиральня 3, 1/2 колодязя, 1/2 огорожі (а.с.3). У заяві про уточнення позовних вимог від 13 лютого 2018 року позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Південна, буд.1 Позивач у судове засідання не зявилася, однак у заяві від 13 лютого 2018 року просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявилася в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, інвентаризаційну справу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16 вересня 1989 року по 23 серпня 2011 року (а.с.4-5). Хоча рішення суду про розірвання шлюбу було винесено 22 січня 2002 року, однак відповідно до вимог діючої на час його ухвалення статті 44 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), шлюб вважався припиненим з моменту державної реєстрації цього припинення, яка була здійснена лише 23 серпня 2011 року (а.с.5). Як встановлено судом, 04 квітня 1996 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, між відповідачем (покупець) та громадянами [PERSON], [PERSON] (продавці) був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною наддвірних будівель та споруд, що знаходиться в м. Луцьку, по вул. Південна, буд.1. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №575. Як слідує з матеріалів інвентаризаційної справи, вказаний житловий будинок юридично не розподілений на окремі квартири, хоча технічно співвласниками проведений такий розподіл. Статтею 22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Посилання позивача на норми Сімейного кодексу України (далі СК України) в цій частині є помилковим, оскільки спірні правовідносини виникли за час дії КпШС України. Враховуючи те, що спірна частина будинку була придбана відповідачем за час проживання у шлюбі з позивачем, вона є спільною сумісною власністю цього подружжя. Статтею 29 КпШС України визначено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. А статтею 70 СК України (чинної на час виникнення спору щодо поділу майна) визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки сторони не досягли згоди щодо поділу спільної частини будинку, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Південна, буд.1, що є ? частиною спірного майна, тобто задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 3\~000,00 грн., тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved