Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

17 вересня 2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява адвоката Шинкарьової Наталії Василівни, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Первомайський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у якій вона просила визнати виконавчий напис від 03.08.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрований в реєстрі за № 7288 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що у 2008 р. позивачем на підставі анкети-заяви позичальника було отримано в ЗАТ «Приватбанк» строковий кредит в розмірі 2000 грн., терміном на 60 днів зі сплатою відсотків у розмірі 2,8% в місяць на суму залишку заборгованості та винагороди у розмірі 0,2% в місяць. Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яка вчинила виконавчий напис № 7288 від 03.08.2017 року про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 124400, 57 грн. Про вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач дізнався у червні 2018 року з постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 55574473 від 31.01.2018 року, копію якої він отримав в Управлінні ПФУ Київського району м. Харкова. Представник позивача вважає, що приватний нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису у зв`язку з тим, що банком не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості та пропуском останнім встановленого законом трирічного строку для звернення з такою вимогою. Представник позивача стверджує, що останній платіж за кредитом було здійснено у 2013 році шляхом внесення коштів до каси банківської установи. Крім того, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Бондар І.М. не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Крім того нотаріусом не перевірено, чи пропущена позовна давність, спеціальна позовна давність щодо стягнення неустойки (штрафу, пені). На думку Представника позивача, нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 03.08.2017 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь банку, а також не перевірив позовну давність, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, нотаріус не переконався у належному повідомленні позивача [PERSON] , як боржника, про суму заборгованості. Представник позивача зазначає, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 3.1 п. З глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати, на думку позивача і його представника, безспірною, а також відповідачем не надано всіх документів необхідних для вчинення виконавчого напису, що передбачені законом. Зважаючи на викладене вище, Представник позивача вважає виконавчий напис нотаріуса від 03.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 7288, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.09.2019 року задоволено заяву [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] про забезпечення позову, відповідно до якої забезпечено позов по цивільній справі № 638/14482/19, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №7288 від 03.08.2017, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник позивача адвокат Шинкарьова Наталія Василівна надала до суду заяву в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, просила провести судовий розгляд без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзиву, заперечень на позовну заяву суду не надавав. Представник третьої особи Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Надав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, проти позовної заяви заперечень не має. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, про дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також надала письмові пояснення по справі, в яких вона заперечувала проти позову, з огляду на наступне: Позиваче не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував правову позицію, а саме: Позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Таким чином, вчинення виконавчого напису є, на думку приватного нотаріуса Бондар І.М., цілком правомірним, а доводи Позивача є неспроможними, тому що приватний нотаріус Бондар І.М. діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У зв`язку із чим Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна просить суд ухвалити у справі за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, законне і справедливе рішення з урахуванням її пояснень. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 р. клопотання представника позивача [PERSON] адвокат Шинкарьової Наталії Василівни про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6/9) належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 03.08.2017 року, зареєстрованого за №7288, включаючи належним чином завірені копії документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. 03.08.2017 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни із заявою вих. № б/н із проханням вчинити виконавчий напис у зв`язку на копії Кредитного договору № б/н від 22.09.2008 року, у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № б/н від 22.09.2008 року щодо своєчасної сплати відсотків та погашення кредиту, відповідно до умов кредитного договору. В заяві повідомлялось, що Боржнику було надіслано письмову вимогу про усунення порушень за Кредитним договором; повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу боржника. Загальна сума заборгованості Боржника за Кредитним договором становить всього: 121900,57 гривень 57 копійок, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі: 9518,43 гривень 43 копійки; заборгованість за відсотками у розмірі 102375,29 гривень 29 копійок; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3725,87 гривень 87 копійок; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень 00 копійок; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5780,98 гривень 98 копійок. Крім того, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн. Строк, за який провадиться стягнення вісім років дев`ять місяців вісім днів, а саме з 22.09.2008 року по 30.06.2017 року. До вказаної заяви представник ПАТ КБ «ПриватБанк» додав Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 22.09.2008 р., датовану 25.07.2017 року, адресовану ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] з вимогою стягнення боргу у загальній сумі 121900 грн. 57 коп. у зв`язку з невиконанням зобов`язань та вимогою дострокового повернення кредиту. Судом встановлено, що 03 серпня 2017 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за реєстраційним № 7288, було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № б/н від 22.09.2008 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 03.08.2017 року, грошових коштів у сумі 121400,57 грн., з урахуванням: Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9518,43 грн.; Заборгованість за відсотками у розмірі 102375,29 грн.; Заборгованість за пенею і комісією у розмірі 3725,87 грн.; Заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5780,98 грн. Стягнення здійснюється за період з 22.09.2008 року по 30.06.2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000,00 грн. Всього, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 124400,57 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 31.01.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55514473) про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 124400,57 грн., а також винесена Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.01.2018 року, згідно якої стягнення здійснюється з доходу боржника, а саме пенсії, яку він у Київському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про що в матеріалах справи є відповідний Звіт про здійснені відрахування та виплати, наданий Київським відділом обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 09.09.2019 року за № 4511. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, суд має встановити, що АТ «КБ «ПриватБанк» нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. В спірному виконавчому написі не зазначено на підставі яких матеріалів, що були представлені Банком, він був вчинений. Надаючи оцінку діям АТ «КБ «ПриватБанк» щодо повідомлення боржника, необхідно зазначити наступне. Направлення зазначеної письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 22.09.2008 року банком на адресу [PERSON] , а саме [ADDRESS] , банк підтвердив описом цінного листа та квитанцією про сплату відправлення від 28.07.2017 р. у сумі 18,36 грн., що дає суду можливість дійти висновку, що банк намагався повідомити [PERSON] про наявність заборгованості по кредитному договору, хоча це й не може свідчити про те, що [PERSON] отримав саме цю вимогу, і був вчасно ознайомлений зі змістом цієї вимоги. Пунктом 2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Як свідчать матеріали справи письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 22.09.2008 року була направлена на адресу [PERSON] - 28 липня 2017 р., а виконавчий напис за реєстраційним № 7288 вчинено Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною - 03 серпня 2017 року, тобто через шість днів, відповідно нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, порушив вимогу Пункту 2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 про обов`язковість спливу тридцяти днів з моменту надіслання письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Представник позивача [PERSON] заперечував отримання ним письмової вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушення. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] відповідачем суду не надане. Отже враховуючи, що АТ «КБ «ПриватБанк» не дотримано порядок вчинення дій та подачі документів для вчинення виконавчого напису, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з тих причин, що відповідачем порушено вимогу щодо безспірності заборгованості. Однією з підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є недотримання порядку вчинення виконавчого напису. Також нотаріус не з`ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. У заяві представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та виконавчому написі нотаріуса від 03.08.2017 р. вказано, що стягнення проводиться за вісім років дев`ять місяців вісім днів, а саме з 22.09.2008 року по 30.06.2017 року, що суперечить встановленим ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умовам вчинення виконавчого напису, а саме, щодо того, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява№14902/04,§ 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право відповідача вважається порушеним з моменту порушення позивачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позивачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити пеню та штраф, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи ст. 266 ЦК України і ч. 2 ст. 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Зважаючи на те, що виник спір з приводу розміру заборгованості, з врахуванням застосування строку позовної давності, відсутня одна з основних умов для вчинення виконавчого напису, а саме безспірність заборгованості. Така позиція відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та п. 1 Переліку. Та виходячи з вищенаведеного суд ставиться критично до відзиву на позов, на підставах вищенаведеного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України,у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач сплатив при подачі позову судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією, то суд приходить до висновку, що судові витрати на сплату судового збору покласти на відповідача, оскільки позов задоволено повністю. На підставі ст.ст.87,88 закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved