Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

17 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований також відповідач, який ніколи там не мешкав, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення позивача, свідків, безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 4). Право власності також підтверджується довідкою витягом Глухівського БТІ від 05.08.2008 року (а.с. 5). У вказаній квартирі з 26 липня 2011 року зареєстрований [PERSON], що вбачається з копії будинкової книги (а.с. 7-9). Також у відповіді Глухівської міської ради від 21.08.18 р. № 4/01-12, що надана на запит суду, місце реєстрації [PERSON] вказано [ADDRESS] (а.с. 17). Із копій довідок виданих виконкомом Глухівської міської ради за 22.03.2015 р., 08.07.2015 р., 24.06.2018 р. (а.с. 10-12) вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації щонайменше з 22 березня 2015 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали аналогічні за змістом свідчення. Повідомили, що є сусідами позивача, її племінника [PERSON] знають, але не бачили його багато років, ще з дитинства останнього. За адресою [ADDRESS] відповідач ніколи не проживав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатила при поданні позовної заяви в сумі 704,80 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved