Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

17 серпня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру частки померлого у спільній сумісній власності. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 12 червня 2015 року позивач звернулась у Другу державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку площею 0,0679 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року. Однак, постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. від 13 червня 2015 року № 913/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] Позивач має у власності 37/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS], інша частина будинку на праві власності належить відповідачу [PERSON] (рідна сестра позивача)у розмірі 63/100 частки. Дана земельна ділянка площею 0,0679 га, перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Вінницькою міською радою 03 грудня 2010 року. У зв'язку з вищевикладеним позивач [PERSON] просить суд визначити частку померлого [PERSON] у спільній сумісній власності, [PERSON] та [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0679 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] по [ADDRESS], у розмірі ?. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд даної справи проводити за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що позов визнає. За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 03 грудня 2010 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], і на підставі рішення Вінницької міської ради № 2880 від 24 червня 2010 року він є власником земельної ділянки площею 0,0679 га, у межах згідно з планом, яка розташована: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] співвласниками вищезазначеної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно з договором дарування від 22 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Соколовою М.П., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 63/100 частки жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого в [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 23 серпня 1977 року в м. Вінниці міським відділом ЗАГС, батьками позивача [PERSON] зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з заповіту складеного 12 травня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С., [PERSON] на випадок своєї смерті заповів своїй дочці [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом (а.с. 59). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 14 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С., спадкове майно, на яке видано свідоцтво [PERSON] складається з 37/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS], яке належало померлому [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] на праві власності належить 37/100 частки житлового будинку, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 15 листопада 2012 року (а.с. 5). Як вбачається з оглянутої копії спадкової справи до майна померлого № 251/2012, відкритої Другою вінницькою державною нотаріальною конторою внаслідок смерті [PERSON], що [PERSON] (дочка померлого [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] у встановлений законом строк (а.с. 50 зворотній бік). Також із заявою звернулась [PERSON] (дружина померлого [PERSON] про відмову у прийнятті спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка та зазначила, що про зміст заповіту, який був складений від імені її померлого чоловіка [PERSON] їй відомо. (а.с. 51). [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, в результаті чого [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане 26 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 16). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 913/02-31, виданою Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 13 червня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім'я після смерті [PERSON], який помер [INFO] року на земельну ділянку, площею 0,0679 га у межах згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності, у зв'язку з тим, що частка померлого у вищезазначеній земельній ділянці не визначена (а.с. 4). Згідно ст. ст. 1216 - 1218, 1222-1224, 1233 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 - 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно глав 13-14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються, зокрема, причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд зазначає, що главою 86 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, лише тоді виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Отже, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, те, що частка у майні, належному померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 243грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved