Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

18.08.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] «Про визнання права власності в порядку спадкування за законом» (вхідний № 4438/16-вх), на обґрунтування якого зазначено, що позивач є донькою [PERSON], померлої [INFO]. Після смерті останньої відкрилась спадщина у виді житлового будинку [NUMBER], розташованого по [ADDRESS], який придбаний як сумісна власність подружжя: [PERSON] та [PERSON], - й юридично оформлений за останнім. На час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресом: будинок [ADDRESS], - та мешкала разом із позивачем. Сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом, однак позивач 26.08.2014 року звернулась із заявою про прийняття спадщини до Харківської державної нотаріальної контори, а відповідач - ні. Незважаючи на те, що нотаріус завів спадкову справу, оформити спадщину вона не може, так як КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» надало відомості про факт реєстрації будинку за відповідачем. Просила визнати за нею право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями [NUMBER] по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 3 - 4). Розпорядженням керівника апарату суду № 413 від 22.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу з єдиним унікальним № 631/1514/16-ц (провадження № 2/631/153/17) передано до розгляду головуючому й прийнято нею того ж дня до провадження (а. с. 37, 38, 39). Позивач [PERSON] до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 2986/17-вх від 26.10.2017 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 43). Відповідач [PERSON] неодноразово у судове засідання не з'являвся, про місце та час розгляду справи сповіщався своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надавав (а. с. 41, 43). Згідно із частиною 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача по справі свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України регламентує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому частиною 1 статті 58 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 10 та частини 1 статті 60 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 3 статті 60 та частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зі свідоцтва про смерть (серії [NUMBER]), виданого 28.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що в Книзі реєстрації смертей 28.09.2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 13695 (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER]), виданого 16.03.1962 року Комінтернівським районним бюро Запису актів громадянського стану міста Харкова, [PERSON] народилась [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 16.03.1962 року зроблено відповідний запис за № 343, та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00006456321 від 18.11.2010 року, дошлюбне прізвище [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до інформації, яка міститься у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015468954 від 11.06.2015 року, 17.01.2006 року виконавчим комітетом Комунарської сільської ради Харківського району Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Отже, на підставі наведених доказів суд робить висновок про те, що позивач є рідною донькою померлої [INFO] [PERSON], яка з 17.01.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Згідно довідки КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» (дільниця № 30 місто Харків) від 21.10.2010 року, [PERSON] постійно проживає за адресом: [ADDRESS], - та разом з нею з 04.11.2009 року проживала її мати [PERSON], яка була знята з обліку 13.10.2010 року (а. с. 10). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» станом на 17.06.2016 року у відповідності до інвентаризаційної справи № 446, вбачається, що власником будинку [NUMBER] по [ADDRESS] є [PERSON] із однією цілою часткою, який складається з: житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 63,5 м2, з яких: житлова 34,5 м2, допоміжна 29,0 м2, - що був побудований у 1973 році; веранди (літера «а»), площею 19,8 м2, що була побудована у 1973 році; тамбуру (літера «а1»), площею 4,0 м2, що був побудований у 1973 році; літньої кухні (літера «Б»), площею 22,5 м2, що була побудована у 1975 році; веранди (літера «б»), площею 9,0 м2, що була побудована у 1975 році; сараю-прибудови (літера «б1»), площею 24,0 м2, що була побудована у 1975 році; сараю-прибудови (літера «б2»), площею 7,5 м2, що була побудована у 1975 році; літнього душу (літера «В»), площею 1,8 м2, що була побудована у 1991 році; сараю (літера «Г»), площею 17,2 м2, що був побудований у 1981 році; сараю (літера «Д»), площею 7,5 м2, що був побудований у 1980 році; вбиральні (літера «Е»), площею 1,3 м2, що була побудована у 1980 році; погробу (літера «N»), площею 6,2 м2, що був побудований у 1955 році; хвіртки (літера «N1»); огорожі (літера «N2»), площею 51,2 м2 (а. с. 11 - 15). Отже цим документом доведено, що зазначене вище домоволодіння після його придбанняна ім'я відповідача й до часу виготовлення технічного паспорту 17.06.2016 року не зазнало нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту або перепланування. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45145339, виданої 20.09.2016 року о 15 годині 54 хвилини Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON], - відсутня інформація щодо наявності заповіту (а. с. 26). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45145364, виданої 20.09.2016 року о 15 годині 55 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON], [INFO], померла [INFO], - наявна інформація щодо спадкової справи № 56457940 (№ 309/2014 у нотаріуса), яка зберігається в Третій харківській державній нотаріальній конторі, стосовно цього спадкодавця (а. с. 25). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38210624, виданого 26.08.2014 року Третьою харківською державною нотаріальною конторою, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи у спадковому реєстрі під № 56457940 (у нотаріуса № 309/2014) щодо спадкодавця [PERSON], [INFO], померлої [INFO] (а. с. 9). Відповідно до роз'яснення завідуючої Третьої харківської державної нотаріальної контори Лученко Л. А. від 17.07.2015 року № 1380/02-14, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON], яка постійно мешкала у [ADDRESS], неможливо, оскільки відповідно до повідомлення КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» від 10.06.2015 року за № 241, власником вищевказаного житлового будинку є [PERSON], чоловік померлої. Оскільки відповідно до пункту 2.1 глави 11 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні подружжя видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя, й хоча відповідно до статей 60, 63 Цивільного кодексу України, вона може мати право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, визнати його вона зможе лише у судовому порядку (а. с. 5). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49478308, виданої 17.10.2017 року о 10 годині 55 хвилини Третьою харківською державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON], - відсутня інформація щодо наявності заповіту (а. с. 26). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49478224, виданої 17.10.2017 року о 10 годині 53 хвилини Третьою харківською державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON], [INFO], померла [INFO], - наявна інформація щодо спадкової справи № 56457940 (№ 309/2014 у нотаріуса), яка зберігається в Третій харківській державній нотаріальній конторі, стосовно цього спадкодавця (а. с. 25). Зі спадкової справи № 309/2014 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], розпочатої 26.08.2014 року Третьою харківською державною нотаріальною конторою вбачається, що: -26.08.2014 року [PERSON] звернулась до Третьої харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON], так як спадщина нею прийнята шляхом проживання зі спадкодавцем на час її смерті (а. с. 25); -09.09.2014 року за вихідним № 1971/02-14 завідуючий Третьої харківської державної нотаріальної контори повідомив Чеверду Сергія Михайловича про те, що він як спадкоємиць першої черги після померлої матері пропустив становлений строк для прийняття спадщини й просить його впродовж 10 днів з дня отримання цього листа повідомити, чи бажає він оформляти спадщину. Відповідної заяви від нього на адресу нотаріуса не надходило (а. с. 25); -09.10.2014 року за вихідним № 2152/02-14 завідуючий Третьої харківської державної нотаріальної контори повідомив [PERSON] про те, що він як спадкоємиць першої черги після померлої дружини пропустив становлений строк для прийняття спадщини й просить його впродовж 10 днів з дня отримання цього листа повідомити, чи бажає він оформляти спадщину. Вказаний лист був отриманий адресатом 14.10.2014 року особисто, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак відповідної заяви від нього на адресу нотаріуса не надходило. Вказаний лист повторно направлений 01.12.2014 року й отриманий ним особисто 02.12.2014 року, однак як і в перший раз відповідний лист на адресу нотаріуса не надійшов (а. с. 25, 25, 25). Крім того, з відповіді, наданої за вихідним № 241 від 10.06.2015 року на запит завідувача Третьої харківської державної нотаріальної контори, КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» повідомило, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Жовнір В. П. 25.03.2010 року (реєстровий № 749, бланк серії ВМР № 736206). Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Як убачається з положень частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ /майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми права, які містяться у частині 1 статті 328 зазначеного вище кодексу України визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 3 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким законом є кодифікований закон - а саме: Сімейний кодекс України, який у своїй статті 60 обумовлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, статтею 63 та частиною 1 статті 70 зазначеного вище кодифікованого закону України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна за своїм правовим змістом норма права міститься й у частині 2 статті 372 Цивільного кодексу України. Отже, суд робить обґрунтований висновок про те, що жилий будинок з надвірними будівлями [NUMBER], розташованийпо [ADDRESS], належить відповідачу [PERSON] та його померлій [INFO] дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності із рівними частками, тобто у разі поділу майна кожному з них належало б по ? частині цього будинку. Приписами статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. При цьому, як зазначено у частині 1 статті 1222 зазначеного кодексу України, спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого акту України). Положення статті 1258 Цивільного кодексу України роз'яснюють, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до приписів статті 1261 зазначеного кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. В ході розгляду цієї справи судом встановлено, що позивач, відповідач та Чеверда С. М. є спадкоємцями першої черги, хоча останні на пропозиції нотаріуса щодо необхідності з'явитись до нотаріальної контори задля підтвердження свого бажання вирішити питання про прийняття спадщини після померлої, не відреагували, чим проявили свою незацікавленість у вирішенні вказаного питання. Частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї. При цьому, відповідно до приписів частини 5 цієї ж норми права, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Доказом постійного проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] є відповідна довідка компетентної установи. Оскільки згідно частини 3 статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, й підстав для усунення спадкоємиці [PERSON] від спадщини [PERSON], що передбачені статтею 1224 цього ж кодифікованого цивільного закону України, не встановлено, суд вважає доведеним факт прийняття нею як донькою померлої спадщини, оскільки вона була живою на час відкриття спадщини та прийняла її усю, так як постійно мешкала зі спадкодавцем. Приймаючи до уваги те, що частка померлої [INFO] [PERSON] в житловому будинку з надвірними будівлями [NUMBER], розташованомупо [ADDRESS], дорівнює ?, а приписами статті 1226 Цивільного кодексу України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, то позивач успадкувала ? частку цього будинку. Ураховуючи, що житловий будинок, право власності на який в порядку спадкування вирішується у цій справі, юридично належить на праві власності [PERSON], й останній ігнорує необхідність явки до нотаріальної контори задля виділу частки у спільному майні подружжя за його письмовою заявою як такого, що пережив померлого, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що до участі у справі залучений належний відповідач й іншим, окрім судового, захисту порушеного та невизнаного права позивача не існує. Таким чином, проаналізувавши всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення її позову повністю шляхом визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [NUMBER], розташованого по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON], оскільки іншим шляхом, окрім судового, оформити це право не уявляється можливим. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved