overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 квітня 2015 року виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, відповідний актовий запис № 08. Позивач в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява з проханням справу слухати у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Термін для примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «Хоменко». Судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява з проханням справу слухати без участі відповідача. Позовні вимоги визнає. Термін для примирення просить не надавати. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 25 квітня 2015 року виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, відповідний актовий запис № 08, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕЛ № 094145, яке видано 25 квітня 2015 року. Позивач на примирення не згодна, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивача, суд вважає необхідним залишити їй прізвище «Хоменко». Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалося, оскільки позивач у заяві зазначила, що судові витрати по сплаті судового збору з відповідача просить не стягувати. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому уточнивши зміст позовних вимог згідно заяви від 12 жовтня 2017 року, просить стягнути аліменти на сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача, у зв'язку з його навчанням. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що уточнені позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає в частині стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем і відповідачем розірвано 13 жовтня 2003 року, про що Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 1084 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 5). [PERSON] навчається в Коледжі транспорту та комп'ютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету, термін навчання - з 01.09.2015 по 30.06.2019, що підтверджується довідкою № 49 від 01 вересня 2017 року (а/с 7). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи вимоги закону, а також те, що відповідач працює, а тому може надавати матеріальну допомогу, визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на сина - [PERSON], у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісяця на період його навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 28.02.2009 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у два роки тому, до чого призвела відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила його розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою предявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 28 лютого 2009 року, актовий запис № 46. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 серпня 2008 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 серпня 2008 року, актовий запис № 105 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а/с 9). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

18 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду до відповідача з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 25 липня 2009 року, який було зареєстровано Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 294. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Останнім часом між нею та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Спору про місце проживання дитини та майнового спору між ними немає. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Просить винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. На його адресу судом направлялась судові повістки, які повернуті до суду з відміткою «за не запитом». У відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягаєзадоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 липня 2009 року, який було зареєстровано Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 294 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сім'я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, спору про місце проживання дитини та майновий спір відсутній, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

18 вересня 2017 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, вказавши наступне. Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30 квітня 2013 року. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка вказує на те, що відповідач офіційно працює, у добровільному порядку він відмовляється надавати матеріальну допомогу на неповнолітню дитину, чим ставить її в скрутне матеріальне становище, в звязку з чим вона змушена була звернутися до суду з цим позовом, де просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 грн. щомісяця, та до її повноліття . В судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову визнав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 30 квітня 2017 року розірвано (а.с. 8). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні (а.с. 2, 5). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім ля забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачена законом, а саме, положеннями ст.184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

18 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ « Полтавамолпрод » заборгованості\~ по виплаті\~ заробітної плати за\~ останні\~ шість місяців у орієнтовному розмірі 20 000 грн. 00 коп.\~ та судових витрат, повязаних з наданням правничої допомоги, в розмірі 150 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 12 січня 2017 року працює сторожем Шишацького відділення ТОВ «Полтавамолпрод». Протягом останніх шести місяців заробітна плата йому не виплачувалася, і як наслідок, утворилася заборгованість в сумі приблизно 20 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року провадження у\~ справі\~ відкрито, її розгляд\~ ухвалено проводити у\~ порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням\~ осіб та визначено дату судового засідання 22 жовтня 2018 року / а. с.10 /. У звязку з перебуванням головуючого судді у щорічній основній відпустці, було відкладено до 14 листопада 2018 року / а. с. 14 /. Будучи належним\~ чином повідомленим про місце,\~ дату та час розгляду справи,\~ представник відповідача ТОВ « Полтавамолпрод »\~ на\~ обумовлену дату\~ до\~ суду\~ не\~ зявився,\~ причин своєї неявки не повідомив / а. с.16 /. Не зявився\~ у судове засідання й позивач [PERSON], який надав суду заяву про підтримання позову та\~ розгляд справи у його відсутність\~ / а. с. 18 /. Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року розгляд справи увалено проводити у заочному порядку на підставі наявних у ній доказів / а. с. 19 /. Дослідивши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

18 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Суворова, 14, в якому зареєстровані її донька [PERSON]та онука [PERSON]. Разом з тим, останні з 2001 року не проживають за вказаною адресою. Наявність зареєстрованих осіб позбавляє її права розпорядитися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідачок таким, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилися. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Позивачка є власником житлового будинку № 14, розташованого по вул. Суворова в с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134073136 від 13 серпня 2018 року (а. с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За зазначеною\~вище адресою\~зареєстровані відповідачки\~[PERSON] та [PERSON], але фактично не проживають там понад 17 років, що підтверджується довідкою Куцурубської сільської ради № 667 від 03 липня 2018 року (а. с. 10), а також актом від 07 серпня 2018 року, складеним комісією сільської ради, з якого вбачається, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають з 2001 року (а. с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином,\~враховуючи те,\~що відповідачки\~[PERSON] та [PERSON] за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Суворова, буд. 14, фактично не проживають більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованих осіб позбавляє позивачку права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останньої таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання цього позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

18 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15 вересня 2001 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя не склалось, сторони мають різні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, просить розірвати шлюб. Спору про місце проживання дитини сторони не мають, майновий спір відсутній. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала, просила судові витрати залишити за нею. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 15 вересня 2001 року зареєстрували шлюб у Сумському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 1104, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про визначення місця проживання між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем згідно його заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112\~Сімейного кодексу\~України та

Outcome: approved