Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

18 червня 2018 року[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до батька дитини [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 29 червня 2013 року з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на утриманні позивача та постійно проживає з нею. Відповідач є біологічним батьком сина [PERSON] , проте з дня його народження не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує матеріально, з сином не спілкується. Незважаючи на таку поведінку відповідача, з метою збереження сім`ї позивач багато часу приділяла відповідачу, але батько дитини продовжував вести аморальний спосіб життя та зловживав спиртними напоями, що й стало підставою для розірвання шлюбу. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 26.08.2015 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач продовжує зловживати алкоголем та наркотичними речовинами, а постійне пияцтво з погрозами, приниженнями відносно позивача та їх малолітньої дитини призвели до того, що у 2015 році позивач була змушена звернутися до правоохоронних органів з заявою про притягнення відповідача до відповідальності. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] , як батько, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не має бажання спілкуватися з дитиною, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 164 Сімейного кодексу України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18 липня 2018 року відкрите провадження у справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб - порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала до суду висновок (а.с.37-38). Представник третьої особи органу опіки та піклування Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2013 року (а.с.10). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року, яке набрало законної сили 08 вересня 2015 року, шлюб між ними було розірвано (а.с.11). Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.11), його батьками значаться сторони по справі. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов`язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Суду подано копію довідки Піщанської сільської ради Новомосковського району від 29.05.2018 року (а.с.12), у відповідності до якої [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає син [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи містяться акт, складений сусідами за місцем проживання позивача (а.с.15), який свідчить про те, що подружжя Шеблових однією сім`єю практично не проживали, спільного господарства не вели. Зі слів матері, батько дитини грошових коштів на утримання сина не надає, вихованням дитини не займається. [PERSON] систематично погрожував сім`ї, у зв`язку з чим сусіди були вимушені втручатися і захищати матір та її дитину. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В свою чергу, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради надав до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , у відповідності до якого мати дитини була заслухана на комісії з питань захисту прав дитини, де пояснила, що наполягає на позбавленні [PERSON] батьківських прав, так як він тривалий час не виконує батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, не допомагає їй матеріально. Але до теперішнього часу позивач не зверталася до суду з вимогами про стягнення з батька аліментів. Згідно повідомлення Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків згідно ст.184 КУпАП не притягувався. В зв`язку з неявкою [PERSON] за поштовим повідомленням до служби та тим, що позивач не надала відомості про засоби зв`язку з відповідачем, служба у справах дітей не мала можливості особисто допитати батька дитини та надати об`єктивну оцінку щодо стану виконання ним батьківських обов`язків. За таких обставин, повноважний орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В даному випадку суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач самостійно, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання сина, який фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю однієї матері. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). А тому суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] , слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved