Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

17 жовтня 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON]Г.) звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі відповідач, банк, АТ «Ощадбанк) про захист прав споживача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 жовтня 2014 року між позивачем та банком був укладений договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки №411573. Позивач зазначає, що отримав платіжну картку та вніс на неї грошові кошти, однак у період з 22 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2014 року, під час зняття коштів у Республіці Білорусь, банком було невірно застосований офіційних курс валют під час конвертації грошових коштів у гривні, у результаті чого банк неправомірно списав з рахунку на 1 156,33 грн. більше ніж передбачено договором та законодавством. Як на підтвердження встановлення цих обставин позивач посилається на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року у цивільній справі №161/796/18. Позивач вважає, що банк повинен був автоматично повернути йому ці кошти, оскільки строк дії виданої картки закінчився. З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 1 156,33 грн. Також позивач просить суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з банку 3% річних у розмірі 103,14 грн., інфляційні збитки у розмірі 415,13 грн., а також на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі 37 638,54 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та в письмовому відзиві на позов від 07 листопада 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не звертався до банку із заявою про отримання залишку з рахунку, а тому у банку не було правових підстав для видачі його позивачу. Крім того відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, які вважає пропущеними. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір № 411753 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної карти. У розділі «Визначення та скорочення» Договору передбачено, що всі визначення та скорочення в Договорі вживаються у значенні, визначеному Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк», які доводяться шляхом публічного письмового оголошення в установі Банку, а також шляхом розміщення на сайті Банку http://www.oschadbank.com. З п.1.1. Договору слідує, що Банком відповідачу відкрито поточний рахунок в гривні України на умовах тарифного пакету «Стандартний», Тарифів за користування платіжною картою, розміщених на сайті банку та інформаційних стендах, які знаходяться в приміщеннях банку. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що Клієнт зобовязується здійснювати оплату послуг Банку за проведення операцій у розмірі, встановленому Тарифами. За змістом пункту 1.7 Договору вбачається, що Клієнт доручив Банку в порядку договірного списання списувати з Рахунку, крім інших, несанкціонований Овердрафт/кредит, нараховані проценти за кредитом несанкціонованим Овердрафтом, платежі, які предявляються Міжнародними платіжними системами на підставі платіжних повідомлень еквайрів. Пунктами 2.15, 2.15.1 Правил передбачено нарахування процентів за користування кредитом/несанкціонованим овердрафтом за встановленою Банком ставками. Згідно з п. 2.16.2 Правил, якщо валюта розрахунку з використання картки є відмінною від долара США, євро, російського рубля або гривні і така валюта відрізняється від валюти ведення рахунку, Банк здійснює списання суми, на яку здійснюється операція у валюті рахунку у сумі, що еквівалентна сумі, на яку здійснюється операція. Сума до списання виставляється Платіжною системою у валюті долара США, євро або російського рубля та перераховується Банком у валюті ведення рахунку за курсом, встановленим Банком на день списання. Відповідно до виписки по картковому рахунку 0020-26252000008034, належного відповідачу, 22 жовтня 2014 року відповідач здійснив операцію по видачі готівки через ATM BLR BREST RKC-1 BR.OBL.UPR.BAPB 807221 на суму 4 000 000,00 білоруських рублів. Банк стверджує, що 23 жовтня 2014 року від платіжної системи VISA на адресу Банку надійшов файл клірингу відповідно до якого виставлена сума до списання з рахунку клієнта в еквіваленті 374,53 доларів США, на підставі даної інформації банком здійснено 23 жовтня 2014 року конвертація суми у гривні за курсом 13,67 за один долар США, у наслідок чого утворилася сума до списання з рахунку позичальника 5119,83 грн. Також списана комісія за конвертацію в сумі 51,20 грн. та 76,80 грн. за отримання готівки в мережі закордонних банків згідно п 2.2 Тарифів. Всього з рахунку відповідача списана коштів в розмірі 5247,83 грн. Аналогічне списання відбулося по інших здійснених операціях. Оскільки на рахунку відповідача було недостатньо коштів, утворився несанкціонований овердрафт, визначення якого надано у розділі І Правил. Виникнення зазначеного Овердрафту (кредиту) на рахунку відповідача пояснюється тим, що конвертація валюти та списання грошових коштів при проведенні операцій з карткою за межами України в залежності від країни, в якій проводиться операція, валюти карткового рахунку, правил платіжної системи, до якої належить картка, здійснюється у два етапи. На першому етапі у день проведення операції на картковому рахунку блокується сума у валюті карткового рахунка, сума у валюті конвертується у розрахункову валюту платіжної системи, в якій банк веде розрахунки з відповідною платіжною системою. На другому етапі протягом кількох днів після проведення такої операції проходить фактичне списання грошових коштів з карткового рахунка за правилами міжнародної платіжної системи Visa чи Master Card по комерційному курсу банку, діючому на день списання грошових коштів. Отже, в звязку із затримкою в часі між блокуванням суми на рахунку та її фактичним списанням при коливанні валютного курсу, може виникнути різниця між заблокованою сумою та фактично списаною. В основу розрахунку заборгованості позивачем покладено курс долара 13,67 грн. за 1 долар США, тоді як ПАТ «Державний ощадний банк України» станом на 22 жовтня 2014 року офіційно встановлено курс 13,02 грн. за 1 долар США. Цю інформацію встановлено судом шляхом отримання інформації на Інтернет-сайті за посиланням http//www/oschadbank.соm//, вказаному у Договорі. Укладений між позивачем і відповідачем [PERSON] не передбачає необхідності отримання споживачем інформації за будь-якими іншими посиланнями, не містить поняття «Курс валют, при розрахунках платіжними картками», а п.2.16.2 Правил передбачає розрахунок за курсом, встановленим Банком на день списання коштів. Отже, наступні розрахунки слід виконувати, виходячи з курсу 13,02 грн. за 1 долар США. З виписки по картковому рахунку №26252000008034 [PERSON] та інформаційної довідки від 27 грудня 2017 року щодо проведених операцій за межами території України вбачається, що за період з 21 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року картку відповідача було поповнено на 45400 грн. В період з 22 жовтня 2017 року по 24 жовтня 2017 відповідач здійснив 8 операцій з карткою по зняттю готівки за межами України, загальна сума знятих коштів становить 35400000 білоруських рублів, що відповідно до файлів клірингу конвертовані у долари США на загальну суму 3312,91 доларів США , які у свою чергу конвертовані у гривні за курсом 1367 грн. за 100 доларів США. Однак, якщо суму 35400000 білоруських рублів, що відповідно до файлів клірингу конвертовані у долари США на загальну суму 3312,91 доларів США, конвертувати у гривні за курсом 13,02 грн. за 1 долар США, отримаємо суму 43134,09 грн. З врахуванням суми комісії за отримання готівки в мережі закордонних банків та банкоматів, що становить 647,01 грн. (1,5%), та суми комісії за конвертацію в розмірі 431,34 грн. (1%), то сума коштів, що підлягала списанню з рахунку відповідача мала становити 44212,44 грн. Таким чином, на рахунку відповідача було достатньо коштів для проведення списання коштів, необхідних для обслуговування карткового рахунку за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної карти №411753 від 06 жовтня 2014 року, оскільки несанкціонованого овердрафту відповідачем не допущено. Вказані обставини встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року у цивільній справі №161/796/18, яке набрало законної сили, ухвалено за участю тих самих сторін, а тому за правилами ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають додатковому доказуванню. Отже, із зазначеного можливо зробити висновок, що дійсно позивач поповнив свій банківський рахунок на 45 400,00 грн., в той час як банк, згідно проведених операцій мав списати 44 212,44 грн., що встановлено рішенням суду. Однак, суд не може погодитися з доводами позивача про те, що банк відмовляється йому виплатити утворену суму залишку на рахунку, а тому така сума підлягає стягненню у судовому порядку, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною третьою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Із приписів вищенаведених норм цивільного законодавства слідує, що банк зобовязаний здійснювати операції за рахунком клієнта лише за його розпорядженням. Вказане підтверджується і змістом укладеного між сторонами договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06 жовтня 2014 року №411753. Посилання позивача на те, що банк мав самостійно, тобто автоматично виплатити йому залишок на рахунку в силу п.3.3.5 Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами у АТ «Ощадбанк», які є складовою договору (далі Правила), є помилковими, оскільки вказаний пункт правил застосовується лише у випадку закриття рахунку та припинення дії картки. Одночасно, у розділі 8 Правил зазначені випадки закриття рахунку, до яких відноситься: заява клієнта (п.8.1.1), або через місяць після закінчення строку дії платіжної картки, у разі нульового залишку на рахунку (п.8.1.5). У розглядуваному випадку, як встановлено судом, позивач не звертався до відповідача із заявою про закриття рахунку. Також, рахунок не може вважатися таким, що був закритий автоматично у зв'язку із закінченням дії картки, оскільки як слідує з матеріалів справи, на ньому не був нульовий залишок, бо банк вважав, що на ньому утворився відємний залишок внаслідок офердрафту, про що був спір у цивільній справі №161/796/18, а позивач вважає, що на ньому навпаки позитивний залишок у розмірі 1 156,33 грн. Отже, рахунок позивача за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06 жовтня 2014 року №411753 на разі не вважається закритим, а саме по собі припинення строку дії картки не свідчить про закриття рахунку. Тому, суд вважає, що у банку був відсутній обовязок автоматично, тобто на підставі п.3.3.5 Правил, здійснювати виплату залишку на рахунку у зв'язку із його закриттям, а враховуючи те, що позивач не звертався до банку із заявою чи розпорядженням про виплату чи перерахування залишку на інший рахунок, суд дійшов висновку, що зобовязання банку здійснити цю виплату наразі не виникло. Навіть якщо припусти обовязок банку здійснити позивачу виплату залишку на рахунку у зв'язку з його закриттям на підставі п.3.3.5 Правил, суд зауважує, що така виплата все одно здійснюється тільки згідно з письмовою заявою клієнта в якій вказується спосіб отримання цих коштів (готівкою чи переказом на інший рахунок). Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що оскільки позивач, як клієнт за банківських рахунком, не вчинив дій щодо надання банку розпорядження про переказ або виплату готівкою залишку на відкритому рахунку, не звертався до банку із заявою про закриття рахунку із зазначенням способу отримання залишку на ньому, а також не довів суду, що банківський рахунок був закритий автоматично, слід дійти висновку, що у банку наразі не виникло грошове зобовязання для виплати спірного залишку, у тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної позовної вимоги (про стягнення залишку на рахунку), тому не підлягають до задоволення і похідні від неї вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені. Суд окремо зазначає, що позивач, як клієнт за банківським рахунком, не позбавлений права повторно звернутися до суду з інших правових підстав, а саме у разі відмови банку виконати його розпорядження про переказ або виплату готівкою залишку на відкритому рахунку, чи відмови банку вчинити ці дії після подання ним заяви про закриття рахунку. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість, питання про дотримання позивачем строків позовної давності не вирішується.

Outcome: dismissed