Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

18 жовтня 2017року позивач звернувся до Новоодеського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач вказує, що відповідач позичив у нього 13500грн., які зобов'язався повернути до 12.12.2015 року. На підтвердження отримання позики відповідач надав позивачу відповідну розписку. Після цього жодного платежу на погашення вищевказаної заборгованості відповідачем не здійснено і станом на час подачі позову до суду відповідачем борг не сплачено, від добровільного виконання своїх фінансових зобов'язань відповідач ухиляється. Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь 13500грн. боргу, 3% річних та компенсацію інфляційних втрат на компенсацію яких він має право відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а також відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, але представник надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати у її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про місце і час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст.ст.279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступне. 12 грудня 2014 року між [PERSON] передав, а [PERSON] отримав в борг 13500грн., які зобов'язався повернути до 12.12.2015року. На підтвердження отримання від [PERSON] зазначеної суми грошових коштів [PERSON] надав позивачу розписку, яка досліджена судом, її копія міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наведеного видно, що укладений сторонами правочин є договором позики і факт його укладення підтверджується наданою [PERSON] розпискою. Відповідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки позичальник у встановлений договором строк борг не повернув в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 13500грн. боргу обгрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як видно із вищевказаної розписки умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлено розмір відсотків за користування позиковими коштами, а відтак позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказані в наведеному позивачем розрахунку відсотків розміри облікової ставки Національного банку України відповідають встановленим НБУ розмірам за відповідні періоди, а відтак суд перевіривши вказаний розрахунок приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] 3949,59грн. відсотків обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64). Умовами розписки від 12.12.2014 року сторони погодили, що відповідач зобов'язується повертати позичені грошові кошти частинами до 12.12.2015 року. У визначений сторонами термін боржник свого зобов'язання не виконав, таким чином, починаючи з 13.12.2015 року є таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за розпискою від 12.12.2014 року у сумі 13 500, 00 грн. Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, право на стягнення яких позивач має згідно ч.2 ст. 625 ЦК України суд приходить до висновку, що вказані розрахунки вірні, розрахунок інфляційних втрат здійснено з урахуванням норм і рекомендацій Верховного суду України №62-97р. від 03.04.1997року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ з урахуванням індексу інфляції, а застосовані в розрахунку індекси інфляції відповідають офіційно оприлюдненим на сайті Міністерства фінансів України індексам інфляції за відповідні періоди. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 744,53грн. та інфляційних втрат у сумі 3024грн. відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Станом на 13.10.2017року загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором позики укладеним 12.12.2014року становить 21218,12грн., з яких :13500грн. основна заборгованість, 744,53грн. - 3% річних за прострочення зобовязання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, 3024грн. інфляційні втрати та 3949,59грн. відсотки за користування позиковими коштами. Зважаючи на вищевикладене, оскільки позичальник [PERSON] порушив умови договору позики, не виконує взяті на себе зобов'язання, ухиляється від повернення позики то відповідно до умов укладеної угоди та ст. ст. 625, 1046-1049 ЦК України позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved