Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

18 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з відповідачем у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2017 року з позивача на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця, строком до її повноліття. Позивач зазначив, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання дитини. Але звернувся до суду з позовом про зменшення розміру сплачуваних аліментів, оскільки, 01.08.2017 року він повторно уклав шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Та зазначив, що судовим наказом від 11.06.2018 року на користь [PERSON] з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2018 року та до досягнення повноліття дитини. Також, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2018 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трьох років. Тим самим [PERSON] зазначає, що з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання двох дітей [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці від його доходу на кожного та аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/6 частини від його доходу, що значно перевищує половину його доходу та погіршує його матеріальне положення, не залишаючи йому засобів для існування. Позивач у судовому засідання підтримував позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина та утримання дружини, але не має документального підтвердження. Також, зазначив, що знаходиться в скрутному становищі. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити позивачу у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2005 року по 27.01.2017 року, який розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , батьком дитини записаний [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народнення виданим Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 257. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2017 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця, строком до її повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобов`язаний це зробити. Так, позивачем не додано до позову жодного доказу на підтвердження погіршення матеріального становища після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Сам факт існування рішень суду про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від другого шлюбу та непрацездатної дружини не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів стягнутих на утримання неповнолітньої доньки, оскільки під час ухвалення судових рішень [PERSON] не заперечував проти них, дані рішення ним оскаржені не були. Як вбачається з судового наказу виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу від 01.06.2018 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох річного віку, адреса проживання сторін зазначена [ADDRESS] , відповідно до чого суд робить висновок, що [PERSON] проживає разом з дружиною [PERSON] та їх малолітнім сином і стягнення аліментів здійснено задля подальшого зменшення стягуваних аліментів на користь відповідача, що на думку суду є неприпустимим. Також суд зауважує на тому, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позову, що є підставою для відмови у його задоволенні. На підставі ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України та

Outcome: dismissed