Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

18 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є матір'ю, а відповідач батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З 2008 року відповідач фактично не опікувався дитиною. В 2008 році з відповідача на підставі рішення Слов'янського міськрайсуду суду стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], однак відповідач жодного разу не сплатив аліменти та мав велику заборгованість. В квітні 2012 року відповідач запропонував позивачці скласти нотаріально посвідчену заяву в якій він відмовиться від дитини в замін на те, що позивачка відкличе виконавчий лист про стягнення аліментів. Оскільки відповідач участі в житті дитини не приймав, матеріально не допомагав, та погрожував, що в разі якщо позивачка не відкличе виконавчий лист він згодом буде звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання з доньки, вона погодилась, і, 10 квітня 2012 року відповідачем була складена нотаріально посвідчена заява про відмову від доньки [PERSON] Відповідач фактично самоусунувся від виховання дитини, не піклується про неї, не приймає участі в її розвитку, не цікавиться життям доньки. Відповідач жодного разу не відвідував школу де навчається їх дитина, не цікавився, її навчанням, не відвідував заходів в яких вона приймала участь. Останнього разу відповідач бачив доньку коли їй ще не виповнилося трьох років. Наразі позивачка самостійно виховує та утримує дитину. У зв'язку із наведеним, позивачка просила суд ухвалити рішення яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав наведених в позові. У судовому засіданні, в присутності представника Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області Мими Ю.В., яка діє на підставі довіреності № 01-59-851 від 13 грудня 2018 року, була допитана малолітня [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що батько з нею не спілкується, та останнього разу вона з ним бачилася коли їй було приблизно два-три роки, їй важко пригадати як він виглядає, оскільки він з неї не спілкується та вона його не бачить. Нею опікується мама, з якою у неї склалися добрі стосунки. Представник Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області Мима Ю.В. повідомила, що видно, що дитина вільно розповідає про обставини справи. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки за адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак відповідач, [PERSON], будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з'явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Представник органу опіки та піклування Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області Кіяшко Т.В., яка діє на підставі довіреності № 02-36/561 від 22 грудня 2018 року, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та повідомила, що дитину можна залишити на вихованні у позивачки, оскільки не встановлено органом опіки та піклування не встановлено обставин, за яких проживання дитини у сім'ї є неможливим. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про народження, серія: [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO] в м. Слов'янськ Донецької області. Її батьками в свідоцтві записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія: [NUMBER], 16 вересня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (актовий запис № 63). Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище - [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2008 року, з відповідача на користь позивачки присуджено до стягнення аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Згідно із нотаріально посвідченою заявою відповідача [PERSON], 10 квітня 2012 року він відмовився від утримання та виховання своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], зазначивши при цьому, що не заперечує проти її удочеріння, та розгляд справи в суді просив проводити у його відсутності (а.с. 6). Згідно із довідкою виконкому Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області № 0240/27/3 від 27 вересня 2018 року, малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом із матір'ю [PERSON] (а.с. 5). Згідно із актом складеним комісією у складі депутата Билбасівської селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] 28 вересня 2018 року, встановлено, що [PERSON] фактично мешкає з донькою [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно із довідкою наданою директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1, від 26 вересня 2018 року № 01-24/118, [PERSON] самостійно виховує доньку [PERSON], яка є ученицею 8-Б класу. Батько дитини [PERSON], у вихованні дитини участі не приймає, матеріально не підтримує, її життям не цікавиться (а.с. 10). Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачка [PERSON] з 09 жовтня 2018 року є фізичною особою-підприємцем. Основний вид економічної діяльності - виробництво інших меблів (а.с. 8, 8 з.б.). Відповідно до положень статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз'яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився та не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Як достовірно встановлено у судовому засіданні і вказана обставина підтверджується нотаріально посвідченою заявою позивача, він, в 2012 році відмовився від утримання та виховання своєї малолітньої доньки [PERSON], зазначивши при цьому, що не заперечує проти її удочеріння, та розгляд справи в суді просив проводити у його відсутності. Згідно із довідкою наданою директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1, в якій навчається малолітня [PERSON], її батько [PERSON], в її вихованні участі не приймає, матеріально не підтримує та її життям не цікавиться. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачкою доведений факт самоусунення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини [PERSON], а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач не піклується про свою доньку, не відвідує її, долею, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надає та жодних заходів для спілкування з дитиною не здійснює. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] Згідно із висновком органу опіки та піклування при виконкомі Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області № 69 від 28 листопада 2018 року, проаналізувавши виконання батьком [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ба\-тьківських обов'язків у відношенні до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка мешкає окремо від батька, встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє належної уваги навчанню та вихованню доньки. З донькою не спілкується, не відвідує її за місцем проживання. Не цікавиться її успішністю в школі, станом її здоров'я, розвитком і вза\-галі не шукає шляхів спілкування з дитиною. На даний час, [PERSON] на території селищної ради не проживає і місце його перебування невідоме. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що [PERSON] не піклується про моральний, культурний та фізичний розвиток своєї доньки [PERSON], Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 32-33). Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батька із дитиною. Суд також зважає на пояснення самої дитини у судовому засіданні, яка на сьогодні фактично не може пригадати як виглядає батько. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батька необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини [PERSON] та його задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 167 СК України, дитина, один із батьків якої позбавлений батьківських прав, за бажанням другого з батьків може бути передана йому. На думку суду можливо передати дитину позивачці, оскільки вона бажає опікуватись нею, у суду відсутні підстави вважати, що мати дитини не може створити належні умови виховання та утримання доньки. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved