Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

17 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання її втратившею право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона та її молодша донька [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням міського майна 06 лютого 2007 року. У вказаній квартирі зареєстрована з 2009 року та фактично не проживає з цього часу її донька [PERSON], де вона проживає, їй невідомо, її особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі вона не здійснює. Просила позов задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, та надала пояснення аналогічні викладеним у позовні заяві. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] на підставі ст.. 405 ЦК України. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації. У зв'язку з наведеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці по справі [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням міського майна 06 лютого 2007 року, зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 05 березня 2007 року. З копії особистого рахунку вбачається, що в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими квартиронаймач [PERSON], [INFO], її чоловік [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], та її донька [PERSON], [INFO]. З акту ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 10 квітня 2014 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка з 2000 року за даною адресою не проживає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком позивачки, пояснив, що відповідачка є донькою його дружини, після розлучення зі своїм чоловіком приблизно з 2000 року вона почала вести розгульний спосіб життя та не проживає в спірній квартирі, тільки приходила кілька разів, останній раз у 2010 році. Зв'язку з відповідачкою немає, де вона може знаходитися зараз їм невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом по тамбуру позивачки, її доньку [PERSON] бачив всього кілька разів, останній раз роки три тому, в квартирі [ADDRESS] не проживає, особистих речей її там немає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є її співвласником, на користування цим жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому жилому приміщенні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником квартири або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачка прописала у належну їй та [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] доньку - відповідачку по справі, яка не проживає в зазначеній квартирі понад рік, не використовує зазначене жиле приміщення за його призначенням, не сплачує комунальні платежі, а тому суд вважає, що вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилою площею у спірній квартирі. Аналізуючи вищевикладене суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS].

Outcome: approved