Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

17 червня 2020 року АТ «Мегабанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №69-018-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), укладеного 07 червня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31 жовтня 2018 року є АТ «Мегабанк», та [PERSON] , останній відповідно до п. 1.1, п. 1.2 та п. 1.3 кредитного договору отримав кредит у розмірі 15 560 грн. 17 коп. на строк з 07 червня 2017 року до 06 червня 2018 року включно, з процентною ставкою за користуванням кредитом, що нараховується на суму заборгованості - 15% річних. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 травня 2020 року у нього утворилася заборгованість у сумі 23 064 грн. 72 коп., яка складається з наступного: 14 323 грн. 47 коп. - заборгованість за кредитом, 572 грн. 17 коп. - суми нарахованих та не сплачених відсотків за період з 01 вересня 2017 року по 31 березня 2020 року включно, 1 167 грн. 00 коп. - суми нарахованої та не сплаченої комісії за період з вересня 2017 року по листопада 2017 року та суми штрафу у розмірі 7 002 грн. 48 коп. Крім того, відповідно до договору № 71-018-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (надання овердрафту), укладеного 09 червня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31 жовтня 2018 року є АТ «Мегабанк», та [PERSON] , останній відповідно до п. 1.1, п. 1.2 та п. 1.3 кредитного договору отримав кредит у розмірі 10 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з пільговим періодом для нарахування процентів по заборгованості 55 днів, на строк до 08 червня 2020 року включно. Процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах - 40% річних, по операціям знаття готівки в термінальних пристроях - 38% річних. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 травня 2020 року у нього утворилася заборгованість у сумі 14 803 грн. 79 коп., яка складається з наступного: 8 963 грн. 95 коп. - заборгованість за кредитом, 1 439 грн. 84 коп. - суми нарахованих та не сплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року по 29 листопада 2017 року включно та суми штрафу у розмірі 4 400 грн. 00 коп. У зв`язку з тим, що [PERSON] у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, комісії та штрафів, АТ КБ «Мегабанк» просить стягнути з останнього заборгованість за Договором-1 у розмірі 23 064 грн. 72 коп. за Договором-2 у розмірі 14 803 грн. 79 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.. Ухвалою від 25 червня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 64). Представник позивача Дребот І.А. у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с.67-68 ). Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , проте судова повістка повернулась без вручення, оскільки адресат за вказаною адресою не проживає (а. с. 66). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач по справі вважається належним чином повідомлений про час, день та місце проведення судового засідання. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 69-018-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) (надалі Договір-1), укладеного 07 червня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31 жовтня 2018 року є АТ «Мегабанк» та [PERSON] , останній відповідно до п. 1.1, 1.2., п. 1.3 та п. 1.4 кредитного договору отримала кредит у розмірі 15 560 грн. 17 коп. на строк до 06 червня 2018 року включно, з процентною ставкою за користуванням кредитом, що нараховується на суму заборгованості - 15% річних. З огляду на п. 1.3 зазначеного договору кредит було надано на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою. Відповідно до п. 3.2.1, 3.2.3, 3.2.4 Договору-1 позичальник зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16:00 години 05 червня 2020 року; своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах; у день підписання договору і не менше ніж на строк його дії застрахувати своє життя на користь кредитодавця. Згідно з п. 4.1, 4.4 Договору-1 погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за договором позичальник здійснює щомісячними ануїтетними платежами. У разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів, кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом у повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 2.11 договору (0,1% річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 договору. Відповідно до п. 6.3 у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. Як вбачається з п. 6.2 договору позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань за договором (а. с. 14-15). Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 15 560 грн. 17 коп. З наявного в матеріалах справи розрахунку, який не суперечить умовам кредитного договору вбачається, що станом на 01 травня 2020 року у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитом у сумі 23 064 грн. 72 коп., яка складається з наступного: -14 323 грн. 47 коп. - заборгованість за кредитом, -572 грн. 17 коп. - суми нарахованих та не сплачених відсотків, -1 167 грн. 00 коп. - суми нарахованої та не сплаченої комісії, -7 002 грн 48 коп. - штраф (а. с. 19). Крім того, встановлено, що між позивачем і відповідачем 09 червня 2017 року було укладено договір № 71-018-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (надання овердрафту) (надалі Договір-2) ( а. с.37-38) Згідно з п. 1.1. Договору-2, позивач відкриває відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, на підставі отриманої від клієнта заяви-анкети встановленого зразка, видає платіжну картку міжнародної платіжної системи, здійснює обслуговування картрахунку клієнта та надає кредитні кошти (встановлює ліміт овердрафту/кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору-2, банк зобов`язується приймати та зараховувати на картрахунок, відкритий відповідачу, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з картрахунку та проведення інших операцій за цим рахунком відповідно до законодавства України. Пунктом 1.3 договору встановлено, що картка використовується відповідачем для отримання або внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших банківських операцій, передбачених чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Згідно з п. 1.4. договору, цей договір є договором приєднання до правил обслуговування клієнтів в ПАТ «МЕГАБАНК», а картка, що видається на підставі цього договору є власністю банку. Цей договір разом з правилами, тарифами на послуги банку та іншими додатковими угодами і додатками складають єдиний договір. Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому, після підписання сторонами цього договору правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору.( а. с. 37-38) Згідно з п. 2.1. договору банк надає відповідачу у тимчасове користування грошові кошти шляхом сплати з картрахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах ліміту овердрафту/ кредитної лінії , визначеного цим договором. Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. договору, відповідач на власний розсуд вирішує питання стосовно використання ліміту овердрафту/кредитної лінії. Сплата процентів, комісії та додаткових витрат, передбачених умовами договору, здійснюється у разі користування лімітом овердрафту/кредитною лінією. Пунктами 2.6. і 2.7. договору передбачено, що при використанні ліміту овердрафту, відповідач щомісячно, не пізніше передостаннього робочого дня місяця, наступного за звітним, забезпечує надходження коштів на картрахунок в розмірі, не менш ніж сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами та комісій. При використанні ліміту кредитної лінії відповідач щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, забезпечує надходження коштів на картрахунок в розмірі мінімального обов`язкового платежу, розмір якого визначений тарифами банку. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме п.п. 1.1., 1.2 договору, відкривши відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] , видавши платіжну картку міжнародної платіжної системи та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача в межах ліміту овердрафту, що підтверджується випискою з особового рахунку № [NUMBER] за період з 09 червня 2017року по 30 квітня 2020 року, відкритим відповідачу у позивача. Відповідно до п. 4.2. договору, використання і обслуговування картрахунку та картки регулюється правилами, цим договором, чинними тарифами, затвердженими банком у встановленому порядку, нормативними документами платіжних систем VISА International та MasterCard Worldwide та законодавством України. Згідно з п. 4.5. договору банк нараховує проценти на залишок коштів на картрахунку та у разі виникнення заборгованості на суму використаного ліміту овердрафту/кредитної лінії або на суму несанкціонованого овердрафту згідно з тарифами Банку. Згідно з п. 4.6. договору сплата поточних платежів передбачених тарифами та цим договором, а також погашення несанкціонованого овердрафту (заборгованості яка виникла понад залишок коштів на картрахунку і понад ліміту овердрафту/кредитної лінії перед банком) за картрахунком відповідача або заборгованості, що виникла перед банком, здійснюється автоматично при будь-якому надходженні коштів на картрахунок відповідача. Згідно з п. 3.1.1. договору, відповідач зобов`язався на умовах, визначених договором, повністю повернути кредитні кошти (у разі користування ними), сплатити передбачені договором проценти, неустойку, при використанні ліміту кредитної лінії мінімальний обов`язковий платіж та інші платежі, здійснювати погашення несанкціонованого овердрафту. З наявного в матеріалах справи розрахунку, який не суперечить умовам кредитного договору вбачається, що станом на 01 травня 2020 року у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитом у сумі 14 803 грн. 79 коп., яка складається з наступного: - 8 963 грн. 95 коп. - залишок кредиту, - 1 439 грн. 84 коп. - суми нарахованих та не сплачених відсотків, - 4 400 грн 00 коп. - штраф (а. с. 44). Таким чином, факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь АТ «Мегабанк»: заборгованості за кредитним договором №69-018-850-2-17-Г від 07 червня 2017 року в сумі 21 897 грн. 72 коп., яка складається з наступного: 14 323 грн. 47 коп. - заборгованість за кредитом, 572 грн. 17 коп. - суми нарахованих та не сплачених відсотків та 7 002 грн. 48 коп. коп. - штраф; заборгованість за кредитним договором №71-018-170-К від 09 червня 2017 року в сумі 14 803 грн. 79 коп., яка складається з наступного: 8 963 грн. 95 коп. - залишок кредиту, 1 439 грн. 84 коп. - суми нарахованих та не сплачених відсотків, 4 400 грн 00 коп. - штраф Що стосується вимог про стягнення з відповідача 1 1 167 грн. 00 коп. - суми нарахованої та не сплаченої комісії, нарахованої відповідно до кредитного договору №69-018-850-2-17-Г Г від 07 червня 2017 року, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку(прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) (пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (у редакції чинній на момент укладення договору). Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1746цс16), Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 491/1114/15-ц). Враховуючи імперативне врегулюванням законодавством про захист прав споживачів умов щодо нарахування комісії з обслуговування кредитного договору, пункт кредитного договору 2.8 щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає застосуванню, отже відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги банку в частині стягнення комісії в розмірі 1 167 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 2 037 грн. 00 коп. (а. с. 1). Всього стягненню із [PERSON] на користь АТ «Мегабанк» підлягають кошти в сумі 38 738 грн. 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial