Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

18 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі по справі є її син, невістка та онуки, які з квітня 2018 не проживає вищевказаною адресою, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Іспанії. Реєстрація відповідачів змушує її нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, тому вона змушена була звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надав суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були сповіщені належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог - виконкому Центрально-Міської районної у місті ради Тімуш К.О. вважає, що позовну заяву належить задовольнити частково, відмовивши у визнанні такими, що втратили право користування житловим приміщенням неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , розгляд справи просить проводити за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.1996, посвідченого приватним нотаріусом Рогожиною А.В. Актом від 14.12.2018 затвердженого «СітіСеріс КР», встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з квітня 2018 року не проживають за адресою: квартири [ADDRESS] . Довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 14.12.2018 підтверджено, що в квартири [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, витягом з реєстру мешканців встановлено, що місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в Іспанії за адресою: Кастітьйо де майа 26,2 ДР. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями частини 1 статті 321 передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З урахуванням викладеного та з огляду на доведеність факту відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , суд на підставі вимог ст. 405 ЦК України вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням через відсутність понад один рік у цьому жилому приміщенні без поважних причин. Однак в частині визнання відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням. суд вважає необхідним відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст.107 ЖК наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Згідно з чч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням лише відповідачів [PERSON] та [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial