Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

19.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування у неї майна, яке вибуло поза волею власника, а саме квартиру [ADDRESS], яка належала йому та його колишній дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як майно подружжя придбане під час шлюбу. Також позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, яка була зареєстрована на ім'я [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбав з останньою за спільні кошти подружжя квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на дружину, хоча перебувала у їх спільній сумісній власності. [PERSON] без згоди з позивачем відчужила вказану квартиру подарувавши її своїй матері [PERSON], яка в свою черг продала цю квартиру відповідачці по справі [PERSON] Рішенням суду договір дарування між [PERSON] та [PERSON] визнано судом недійсним, з підстав того, що дарувальник не мав на це права, без згоди іншого з подружжя, а саме позивача. З урахуванням вказаний обставин [PERSON] звернувся до суду з даним віндекаційним позовом, про витребування спірної квартири у останнього власника, а саме [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності на цю квартиру за відповідачкою. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити повністю. Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явилися, про день, час, місце слухання справи повідомлялися в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а також письмових пояснень на адресу суду не направили. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що його довірителька є добросовісним набувачем спірної квартири, а тому у неї не може бути витребувана ця квартира, оскільки вона не має нести відповідальність за незаконні дії третіх осіб. Представник третьої особи [PERSON] заперечили проти вимог позивача, вважає що ним обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, так-як дане питання має вирішуватись під час розгляду спору щодо поділу спільного майна подружжя, шляхом стягнення компенсації части позивача з вартості реалізованого майна його колишньою дружиною. Вислухавши позивача його представника, представників відповідачки та третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2013 року в справі № 2610/29832/2012 провадження № 2/761/651/2013, під час зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON], ними була придбана квартира [ADDRESS], яка належала їм обом на праві спільної сумісної власності, як майно подружжя придбане під час шлюбу. Також вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] без згоди з позивачем відчужила вказану квартиру подарувавши її своїй матері [PERSON] відповідно до Договору дарування від 03.03.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 265, яка в свою черг продала цю квартиру [PERSON], відповідно до Договору купівлі-продажу від 24.06.2011 року . Цим же рішенням суду договір дарування між [PERSON] та [PERSON] визнано судом недійсним, з підстав того, що дарувальник не мав права дарити спірну квартиру, без згоди іншого з подружжя, а саме позивача, оскільки вона перебувала у їх спільній сумісній власності. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва зазначене рішення суду першої інстанції залишене без змін. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже враховуючи викладене, в даній справі обставини щодо перебування квартири [ADDRESS], у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], як майно подружжя придбане під час шлюбу, не підлягає доказуванню, а також не підлягає доказуванню факт незаконного відчуження вказаної квартири [PERSON], без згоди [PERSON], своїй матері [PERSON] відповідно до Договору дарування від 03.03.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 265, який визнаний недійсним. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в Узагальненні судової практики від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Зазначена позиція також викладена в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 338 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що для обґрунтованої вимоги позивача щодо витребування спірної квартири від [PERSON], немає потреби у визнанні недійсним Договору купівлі-продажу від 24.06.2011 року укладеного між нею та [PERSON], який був укладений після укладення недійсного правочину. Враховуючи положення ч.3 ст. 61 ЦПК України суд вважає, що квартира [ADDRESS], вибула з володіння одного з законних її співвласників, а саме [PERSON], поза його волею, а тому позовні вимоги про витребування вказаної спірної квартири у відповідачки підлягають задоволенню. З урахуванням того що спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] обом на праві спільної сумісної власності, витребувана квартира має бути на користь останніх. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. За таких обставин, оскільки позивач на даний час до компетентного органу з заявою про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], в передбаченому законом порядку не звертався, дана вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: partial