Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

19.01.2017 року до Токмацького районного суду Запорізької області звернувся [PERSON]з позовною заявою до Державного підприємства «Приморське лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.12.2016 року він був звільнений з посади лісничого Токмацького лісництва Державного підприємства «Приморське лісове господарство». При звільнені йому не виплатили у повному обсязі нараховану заробітну плату, заборгованість складає 23369,15 грн. До теперішнього часу заборгованість не сплачена. Відповідно до довідки, наданої позивачем, середній заробіток за останні два місяці складає 4575,29 грн. Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У судове засідання позивач не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою виданою на ім'я [PERSON], вперше заповненої 03.05.2006 року, на підставі наказу № 52-к від 04.04.2016 року позивач з 04.04.2016 року прийнятий на посаду лісничого Токмацького лісництва Державного підприємства «Приморське лісове господарство». 19.12.2016 року наказом (розпорядженням) № 236 від 19.12.2016 року позивач був звільнений з посади лісничого Токмацького лісництва Державного підприємства «Приморське лісове господарство» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 04.04.2016 року по 19.12.2016 року. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 12.01.2017 року суддею Токмацького районного суду Запорізької області Погрібною О.М. по справі № 2-н/328/2/17 виданий судовий наказ про стягнення з Державного підприємства «Приморське лісове господарство» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі станом на 19.12.2016 року в сумі 23369,15 гривень. Заборгованість в сумі 23369,15 гривень на даний час не виплачена. Щодо розрахунку середнього заробітку суд зазначає наступне. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розрахунку середньої заробітної плати, середньоденний заробіток [PERSON] становить 147,59 грн., що не заперечується сторонами по справі. Так, у судовому засіданні встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 147,59 грн., весь період затримки виплати заробітної плати складає з 20.12.2016 р. по 10.02.2017 р., з якого: з 20.12.2016 року по 31.12.2016 рік - 9 робочих днів, 01.01.2017 року по 31.01.2017 рік - 20 робочих днів, з 01.02.2017 року по 10.02.2017 рік - 8 робочих днів, всього 37 робочих днів. За весь період затримки виплати заробітної плати з 20.12.2016 року по 10.02.2017 рік, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 147,59 х 37 = 5460,83 грн. Отже, у відповідача заборгованість з виплати середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 20.12.2016 року по 10.02.2017 року, тобто за 37 робочих днів, становить 5460,83 гривень. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Приморське лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved