Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

18 квітня 2018 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Комунального закладу «Куликівська селищна рада» про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 1639,28 грн. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутності представника лікарні (а.с. 31). Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву не подав, про причини своєї неявки не повідомив. Судом неодноразово направлялись судові повістки як за місцем реєстрації відповідача, так і за місцем його фактичного проживання, на офіційному веб - порталі «Судова влада» було опубліковане відповідне оголошення (а.с. 29, 30). У відповідності до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 17 березня 2017 року близько 23 год. 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в буд. [ADDRESS], на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс один удар кухонним ножем в область лівого вуха, два удари металевим совком в область правого плеча та лівого плечового суглобу потерпілої [PERSON], спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої вушної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 386 від 18 травня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, та синці, забиття м'яких тканин лівого плечового суглобу, правого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я чи незначної втрати працездатності. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.09.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2017 року за № 12017270160000091, про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 6). Згідно з довідкою КЗ «Куликівська центральна районна лікарня» від 31 травня 2017 року № 201, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні Куликівської ЦРЛ з 20.03.2017 року по 28.03.2017 року, і вартість лікування за цей період становить 1639,28 (а.с 8). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з пунктом 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров'я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави 1762 грн. судового збору.

Outcome: approved