Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

19 листопада 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] посилаючись на наступне. Позивачу на праві власності на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2013 року належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано 23 жовтня 2013 року. Спірну квартиру [ADDRESS] позивач успадкувала після смерті свого дядька [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідачка [PERSON] поселилася в спірній квартирі за життя мого дядька [PERSON] в якості його співмешканки, але в квартирі зареєстрована не була. Після смерті [PERSON] відповідачка в судовому порядку ставила питання про встановлення факту проживання з ним однією сім'єю, але її заява була залишена без розгляду. В зв'язку з прийняттям позивачем спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] не могла претендувати на спадкове майно. Після смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] категорично відмовилася звільнити квартиру і продовжує в ній проживати до цього часу. Позивач не маю доступу в квартиру, так як відповідачка відмовилася надати ключі від квартири представнику за дорученням. Позивач декілька разів приїжджала за адресою спірної квартири, але двері ніхто не відчиняв, незважаючи на те, що в вікнах горіло світло. На підставі викладеного позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які відбулись 27.12.2013 року, 13.01.2014 рок та 20.01.2014 року не з'явилась. Про дату та час судових засідань повідомлялась належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я». Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та дослідженими доказами, враховуючи норми матеріального і процесуального права, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що рішенням від 30.10.2013 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2013 року, за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с.а.с. 38,39). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 29.10.2013 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2011 року заява [PERSON], заінтересована особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю та встановлення факту прийняття спадщини, задоволена частково. Встановлено факт того, що [PERSON] з 20.08.2004 року постійно проживала разом однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.1.2012 року з розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2011 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2011 року скасовано. Заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю залишена без розгляду (а.с. 11). За клопотанням представника позивача в судовому засіданні були досліджені матеріали цивільної справи № 2/206/112/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю та факту прийняття спадщини. Так, у своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 20 серпня 2004 року та по день смерті вона проживала з померлим [PERSON]. На теперішній час (дата подання позову до суду 04.12.2013 року) [PERSON] проживає у квартирі [PERSON], оскільки іншого житла не має. Копію позовної заяви долучено до матеріалів справи (а.с. 37). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ч. 2 цієї статті встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що позивач не може належним чином та у повному обсязі користуватися наданим законом правом на власність у зв'язку з тим, що в спірній квартирі фактично проживає відповідач. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Виходячи з вищенаведених обставин справи, та з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є цілком обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивачем надані докази в підтвердження обґрунтованості своєї заяви.

Outcome: approved