Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

18 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 24 жовтня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] Вишгородським районним управлінням юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 333. Одруження із відповідачем виявилося невдалим, оскільки вони мають психологічно несумісні характери та погляди на життя, на обов`язки чоловіка і жінки, у зв`язку з чим при вирішенні повсякденних питань не могли дійти згоди. Це стало основною причиною розладу. Подальше спільне проживання та підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Систематична напруженість в сім`ї призвела до того, що вони втратили одне до одного почуття поваги та любові, припинили подружні стосунки, не ведуть спільного господарства. Із 28 березня 2020 року проживають окремо. Кожен із них живе своїм життям. Від шлюбу дітей немає. Шлюб має формальний характер та суперечить інтересам позивача. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї вважає неможливим. Намір позивача виважений, на примирення не погоджується і просить суд терміну на примирення не надавати. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не надіслала суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Водночас відповідач з`явилася у підготовче судове засідання у якому заперечувала проти задоволення позову, оскільки має надію на збереження сім`ї. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із зайнятістю на роботі. Підтримуючи позовні вимоги, просить суд про розірвання шлюбу. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 березня 2021 року о 12:00. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 23 лютого 2021 року надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розірвання шлюбу. У судове засідання з`явилася відповідач [PERSON] , яка визнала позов та не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 жовтня 2014 року та повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 4 грудня 2020 року, актовий запис № 333. Від шлюбу дітей не мають. Як вказує позивач, спільне життя у подружжя не склалось через психологічно несумісні характери та погляди на життя, на обов`язки чоловіка та жінки, у зв`язку з чим при вирішенні повсякденних питань не могли дійти згоди. Подальше спільне проживання та підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Не проживають разом із 28 березня 2020 року та кожен живе своїм життям. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам.

Outcome: approved