Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

19 березня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй належить на праві приватної часткової власності 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу за реєстровим № 933 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.09.2013 року за індексним номером витягу 9078408, номером запису про право власності 2405938, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 5669568, реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 90194574220, решта даного буинку 2/5 частини перебуває у власності відповідача. Відповідно до рішення виконавчого комітету Морівської сільської ради від 16.02.2010 року присвоєно юридичну адресу належній позивачу на праві власності частині домоволодіння: [ADDRESS], а відповідачу присвоєно юридичну адресу: [ADDRESS]. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0.07 гектарів, яка неприватизована і перебуває у спільному користуванні. Відповідно до рішення 16 сесії 6 скликання від 27 вересня 2013 року позивачу наданий дозвіл для розробки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Але досягти згоди з відповідачем про порядок користування земельною ділянкою та про добровільний розподіл не можливо. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву про проведення судового засідання призначеного на 24.02.2015 року без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 4177/14-24 від 24.12.2014 року. Відповідач у судове засідання не з'явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВТК № 759831, ВТК № 759832 від 07.09.2013 року [PERSON] є власником 3/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідно до довідки виданої виконкомом Морівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 38 від 06.03.2014 року за домогосподарством в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка загальною площею 0,07 га. (а.с. 9). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 2 даної статті, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Частиною 4 цієї ж статті, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частиною 2 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Так, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 816-818/14-24 від 06.10.2014 року та висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 4177/14-24 від 24.12.2014 року позивачу можливо виділити 3/5 частини земельної ділянки площею 0,07 гектарів відповідно до частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] (а.с. 51-56, 80-85). З урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених норм Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України вбачається, що позивач є співвласником земельної ділянки загальною площею 0,07 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка знаходиться по [ADDRESS]. Таким чином, власність позивача є спільною частковою власністю. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку між позивачем та відповідачем не укладався, порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою не визначений. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Статтею 79 ЦПК України передбачені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають відшкодуванню судові витрати понесені позивачем та підтвердженні документально у справі, а саме: квитанція про сплату судового збору № 201/208 від 26.02.2014 року; витрати на правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка документів, заяв, позову); витрати за проїзд для участі в судових засіданнях 07.04.2014, 06.05.2014, 19.05.2014, 01.07.2014, 07.07.2014, 06.02.2015, 11.02.2015, 24.02.2015, які підтвердженні маршрутом та на підставі ст. ст. 79, 84-85 ЦПК України підлягають задоволенню. Також підлягають відшкодуванню витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи та додаткової судової земельно-технічної експертизи. Всі інші витрати: виготовлення довіреності, оплата банківських послуг, оформлення довідки за вчинення нотаріальних дій, проїзд автомобілем до судових витрат не відносяться. Тому із відповідача на користь позивача слід стягнути - 6583, 76 грн.

Outcome: approved