Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

19.12.2016р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Також позивач просив зняти з реєстрації вищезазначеною адресою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вказана квартира не приватизована, він є основним наймачем квартири. У вказаній квартирі зареєстровані він, його дружина - [PERSON], повнолітня онука - [PERSON], донька - [PERSON], малолітній онук - [PERSON], син - [PERSON], малолітній онук - [PERSON] Відповідачі впродовж декількох років проживають у Російській Федерації, житлом не користуються, участі в утриманні житла не приймають. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували та пояснили, що тривалий час проживають в Російській Федерації, житлом в Україні не цікавляться, проте, приїзждати особисто для зняття з реєстрації за місцем проживання не мають можливості. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частково задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] не приватизована, основним наймачем квартири є позивач [PERSON], що підтверджується ордером № 527 серії А (а.с.5). У вказаній квартирі зареєстровані позивач, його дружина - [PERSON], повнолітня онука - [PERSON], донька - [PERSON], малолітній онук - [PERSON], син - [PERSON], малолітній онук - [PERSON] Згідно до вимог ст.72 Житлового кодексу України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ст.71 цього Кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з пояснень позивача, відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі, але впродовж декількох років проживають у Російській Федерації, не намагаються вселитися в спірну квартиру, їх майна в спірному житловому приміщенні не мається, відповідачі не несуть жодних витрат по утриманню квартири і сплати комунальних послуг, не цікавляться її технічним станом. Дані обставини не оспорюються відповідачами по справі. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та визнати [PERSON], [PERSON] таким, що втратили право користування квартирою. Що стосується іншої частини позовних вимог щодо примусового зняти відповідачів з реєстраційного обліку за спірною адресою, то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення користування житловим приміщенням. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial