Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

18 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором на обґрунтування якого зазначав, що між сторонами укладено кредитний договір № 35-003 від 22 листопада 2005 року, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 863 долара США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 19 листопада 2010 року. За умовами договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами, але позичальником зазначені зобов'язання не виконуються, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 5671,81 долара США та 62 257,01 грн. яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, пені. Просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом та судовий збір. Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 16 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Оскільки не врахував, що між сторонами укладено договір на строк до 19 листопада 2010 року, тоді як до суду позовна заява була надана 15 листопада 2013 року, тобто у межах строку позовної давності. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове. Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового з наступних підстав: Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем порушено зобов'язання за кредитним договором по поверненню грошових коштів, але позивачем пропущено встановлений ст.. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Проте з такими висновками суду у повному обсязі погодитись неможливо з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи убачається, що між ВАТ «Родовіт банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовіт банк») та [PERSON] 22 листопада 2005 року у письмовій формі укладено кредитний договір № 35-003, якій підписано сторонами та відповідно до якого відповідач отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 5 863 долара США під 12,5 % на рік за користування кредитом з кінцевим терміном погашення 19 листопада 2010 року. Для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок №[NUMBER]. Згідно до виписки з рахунку №[NUMBER] який відкрито на ім'я [PERSON] за кредитним договором на покупку автомобіля позивачем перераховано 5 863 долара США. Згідно умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами кожного місяця, яка складається із заборгованості за кредитним договором та відсотків починаючі з місяця, наступного за місяцем, в якій укладено цей договір до десятого числа включно кожного календарного місяця згідно з графіком, якій є додатком № 1 до договору та його невід'ємною частиною. Відповідно до узгодженого сторонами графіку погашення заборгованості позичальник зобов'язаний повертати грошові кошти по 100 доларів США щомісячно, починаючі з січня 2006 року до 10 жовтня 2010 року та до 19 листопада 2010 року у сумі 63 долара США. Боржником зобов'язання за кредитним договором не виконуються та має місце заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п. 3.9 укладеного між сторонами договору позичальник за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, або комісії, зобов'язується сплачувати Банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п.1.5 цього договору від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості по поверненню кредитних коштів складає 4863, 46 доларів США (у тому числі за період з 19 жовтня 2010 року по 19 листопада 2010 року у сумі 63 долара США) та відсотків у сумі 808,35 доларів США нарахованих за період з 30 листопада 2005 року по 04 жовтня 2009 року. Пеня за прострочку повернення кредиту у сумі 47 132 грн. 87 коп. (у тому числі за несвоєчасне повернення останнього платежу у розмірі 63 долара США за період з 18 листопада 2012 року по 18 листопада 2013 року - 121 грн. 89 коп.) та за прострочу сплати відсотків у сумі 10 507 грн. 16 коп. коп.), 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по поверненню суми кредиту 3 378 грн. 89 коп. та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по поверненню відсотків у сумі 1238 грн. 19 коп. Згідно виписки з особового рахунку за період з січня 2006 року по грудень 2006 року боржником проводилося часткове погашення кредитного зобов'язання. У тому числі останній платіж 12 грудня 2006 року у сумі 50,97 доларів США, що у судовому засіданні апеляційного суду сторони не спростовували. Відповідно до матеріалів справи з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 18 листопада 2013 року. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову у повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності є помилковим. Але, при вирішенні питання про розмір грошових сум, які підлягають стягненню з відповідача, апеляційний суд виходить з того, що в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Згідно роз'яснень викладених у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13, в яка згідно ст.. 360 7 є обов'язковою для застосування судами під час розгляду справ, початок перебігу позовної давності згідно ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, перевіряючи доводи апелянта в частині застосування судами норм закону щодо позовної давності, апеляційний суд виходить з того, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність відповідно до ст.. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки та до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена позовна давність в один рік. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Разом з тим, відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом позичальник перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з грудня 2006 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся у листопаді 2013, включивши до позовних вимог всю заборговану суму, тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з урахування строків позовної давності, на застосуванні якої наполягав останній під час розгляду справи у суді першої інстанції, за основним зобов'язанням за період з 19 листопада 2010 року у сумі 63 долара США, 3 % річних за несвоєчасне виконання цієї частини грошового зобов'язання та пені за умовами кредитного договору - за період з листопада 2012 року у сумі 45 грн. 33 коп. та 121 грн. 89 коп. відповідно. Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог та стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором з урахуванням строків позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги, стороні, на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З цих підстав апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial