Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

17.12.2019 [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , заборонивши йому на шість місяців перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати заявника. Заяву мотивував тим, що проживає за вищевказаною адресою разом з братом [PERSON] , [INFO] , та матір`ю [PERSON] , [INFO] . Проте, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, є особою неврівноваженою та схильною до неадекватних вчинків, влаштовує скандали, ображає та принижує їх, застосовує фізичне насильство. Так, 23.09.2019 [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно [PERSON] насильство в сім`ї, а саме: умисні дії психологічного та фізичного характеру, за що постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області Бачуна О. І. від 24.10.2019 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім цього, 25.09.2019 близько 19:00 год. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання, прикладаючи фізичну силу, наніс обома руками удари в область голови, шарпав за одяг, стискував шию, чим спричинив тілесні ушкодження заявнику. З приводу таких дій заявник неодноразово звертався до відділу поліції з відповідними заявами, у зв`язку з чим до [PERSON] застосовувалися заходи адміністративного впливу. Вжиті заходи не дали результату, [PERSON] продовжує залякувати їх та погрожувати фізичною розправою, а тому заявник просить винести обмежувальний припис. Оскільки участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, суд на підставі ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України прийняв рішення про розгляд справи без його участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, що відповідно до ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити частково. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , його мати - [PERSON] , [INFO] , та його брат - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник покликався на те, що [PERSON] постійно вчиняє відносно нього та його матері дії, пов`язані з словесними образами, погрозами та заподіянням тілесних ушкоджень, що є проявом психологічного та фізичного насильства. Фактами, які підтверджують вищезазначені обставини є неодноразові звернення із заявами до Новороздільського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області щодо протиправних дій [PERSON] , відкриття кримінального провадження щодо кривдника, притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Як видно з наданих суду матеріалів, заявник з приводу протиправних дій [PERSON] відносно нього, неодноразово звертався до Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області з відповідними заявами. Так, з відповідей Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області від 13.01.2017 встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення та з останнім проведено профілактичну бесіду, з відповіді від 17.10.2019, що по факту звернення гр. [PERSON] внесено відомості до ЄРДР, провадження №12019140360000380, слідство триває. Окрім цього, постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області Бачуна О. І. від 24.10.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зважаючи на викладене, заявник [PERSON] та його матір [PERSON] є постраждалими особами від дій [PERSON] , які мають ознаки домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно статті 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 4 цієї статі обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи зібрані у справі докази, доводи заявника знайшли своє підтвердження, а тому, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд прийшов до висновку про необхідність видачі стосовно [PERSON] обмежувального припису з визначенням заходів тимчасового обмеження його права, а саме - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати - [PERSON] . Проте, підстав для видачі обмежувального припису з визначенням заходів тимчасового обмеження права, а саме - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалим судом не встановлено, оскільки [PERSON] зареєстрований за адресою проживання заявника та достовірних доказів можливості проживання останнього за іншою адресою суду не надано. За таких обставин, заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та

Outcome: partial