Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

18 травня 2018 року до Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 січня 1988 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 2. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2018 року, в порядку ч. 1 ст. 31 ЦПК України, матеріали справи № 576/1047/18, П № 2/576/400/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано на розгляд за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями обрано суддю Теремецьку Н.Ф.. Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області від 19 липня 2018 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 січня 1988 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 2. Через непорозуміння у зв'язку з різними поглядами на питання ведення домашнього господарства, витрат коштів сімейного бюджету, сімейні стосунки припинились. В підготовче засідання позивач не з'явилася, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, до канцелярії суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 11 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 06 січня 1988 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 2. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, оскільки останнім часом між ними виникали непорозуміння у зв'язку з різними поглядами з питань ведення домашнього господарства, витрат коштів сімейного бюджету. Згодом сторони почали відчувати неприязнь один до одного і спільне проживання стало обтяжливим. 01 травня 2013 року позивач залишила відповідача, виїхала в м. Глухів Сумської області, де мешкає по теперішній час. В м. Глухів позивач зустріла чоловіка, з яким планує створити сім'ю. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивача після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 352 гривні 40 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved