Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

17 грудня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення сином навчання у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» по 30 червня 2022 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Позивачка [PERSON] надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №105480 від 26 січня 2001 року (а.с.9). 15 лютого 2017 року [PERSON], [INFO] змінив своє прізвище «Мимрін» на «Гетьман», про що свідчить актовий запис №5 вчинений Дні (а.с.10). Шлюб сторонами розірвано (а.с.27), відповідач проживає окремо від сімї. Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2002 року відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття (а.с.37-39). [PERSON] навчається на 1-ому курсі денного відділення (бюджет) Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на електротехнічному факультеті з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, що підтверджується довідкою №14/02-1729 від 14 січня 2019 року (а.с.32). 12 грудня 2018 року [PERSON] виповнилося 18 років. Батько [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, не надає. Оцінюючі з'ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що на даний час відповідач офіційно працює у ПАТ «Дніпрогаз» та отримує стабільний дохід. [PERSON] стипендію не отримує, що підтверджується довідкою про доходи №9 від 14 січня 2019 року (а.с.36). Матір дитини [PERSON] працює на посаді заступника начальника лабораторії (виробничо-технологічної) в ТОВ «Дніпромлин» і її загальна сума нарахованого доходу за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 23961,38 грн., що підтверджується довідкою №27 від 13 січня 2019 року (а.с.35). [PERSON] проживає разом з матірю (а.с.30) та перебуває на її матеріальному забезпеченні. Оцінюючи надані сторонами докази та враховуючи, що батьки несуть обов'язок щодо утримання дитини рівноцінно, а аліменти стягуються на період навчання з дня досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до закінчення навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 768,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved