overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 21 жовтня 1995 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Сторонам надавався строк для примирення терміном один місяць за клопотанням відповідача, проте після закінчення цього строку позивач від позову не відмовився, про що подав заяву, а відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 1995 року, актовий запис № 2063 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 7, 8). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить провести виділити у власність [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS], загальною площею - 67,5 кв.м., житловою площею - 40,2 кв.м., вартість якої становила - 113 625,00 грн. та виділити [PERSON] 1/2 частини квартири № 120, по вул. Колодязній, 20 в м. Миколаєві, загальною площею - 67,5 кв.м., житловою площею - 40,2 кв.м., вартість якої становила - 113 625,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 20 вересня 1997 року по 07 грудня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі у квітні 2007 року за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2007 року набуто спірне майно - придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею - 67,5 кв.м.,житловою площею - 40,2 кв.м. вартість якої становила - 227 250,00 грн. Посилаючись на положення ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, позивач просив поділити спільне сумісне майно подружжя, яке складається з квартири [ADDRESS] та визнати право власності по ? частині спірної квартири за кожним. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про прични неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1997 року по 07 грудня 2008 року. В період перебування в шлюбі, 11 квітня 2007 року відповідачка придбала квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу. Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою \~спільною \~сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 22, 29 Кодексу про шлюб та сімю, ст. ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1136 грн. 25 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 1994 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судове засідання позивач не з»явився, в поданій до суду позовній заяві просив справу розглядати без його участі, на примирення не згоден. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 01.10.1994 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\~000 грн. щомісяця з дня подання заяви і до повноліття дитини та аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 500 грн. щомісяця. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дитини - не виконує свого обов'язку по її вихованню та не утримує матеріально, дитина перебуває на утриманні матері. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2014 року. За період шлюбу мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про шлюб та про народження дитини, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки суд встановив, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, має постійне місце роботи та погоджується сплачувати аліменти на доньку [PERSON], [INFO] в розмірі 1\~000 грн. щомісячно, та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 500 грн. щомісяця, то суд вважає, що за таких умов позов підлягає задоволенню. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 09 липня 1993 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час вже є повнолітніми. Шлюбні відносини позивач з відповідачем припинили з 2012 року. Причиною припинення шлюбних відносин позивач зазначила те, що відповідач почав зловживати спиртними напоями і пішов до іншої жінки. Через органи РАЦС відповідач не погодився розірвати шлюб. Позивач вважає неможливим збереження сімї і просить розірвати шлюб судовим рішенням. Про місце, дату і час розгляду справи сторони належним чином повідомлені (а.с.13-14). В судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Парфененко». З відповідача на свою користь просить суд стягнути судові витрати зі сплати судового збору (а.с.15). Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність (а.с.16). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб на а.с.3, і є батьками двох повнолітніх на даний час дітей (а.с.7,8). З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення. Оскільки суд прийшов до висновку, що обидві сторони не вжили всіх заходів до збереження шлюбу, судовий збір, який сплатила позивач при подачі позову згідно квитанції на а.с.1 в сумі 551,20 грн. суд розподіляє судовим рішенням порівну між сторонами, стягнувши з відповідача на користь позивача 275,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 24 січня 2009 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем. Між сторонами на протязі останніх років виникли непорозуміння через несумісність характерів, постійно виникають сварки,та скандали. Свідком цих сварок стає їх малолітня дитина, що негативно впливає на її психічний та фізичний розвиток. З листопада 2016 року сторони проживають окремо. Через такі стосунки в сімї позивач втратила спокій, постійно перебуває в знервованому стані, подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином (а.с.13-15). Позивач звернулася до суду з письмовими заявами, в яких просить справу розглянути в її відсутність. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Єфіменко». З відповідача на свою користь просить суд стягнути судові витрати зі сплати судового збору (а.с.11,16). Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить справу розглянути в його відсутність, проти розірвання шлюбу заперечень не має (а.с.17). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб на а.с.5, від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.6). З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх малолітнього сина, що має істотне значення. Суд вважає за необхідне судові витрати, яких зазнала позивач при подачі позову до суду, поділити між сторонами порівну, оскільки, на думку суду, обидві сторони не вжили всіх заходів щодо збереження сімї.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти із [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки (але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) від заробітку відповідача, щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання сторони не зявилися, у письмових заявах просили справу розглядати за їхньої відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України та розяснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка мешкає разом з матірю та перебуває на її утриманні. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, і зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів надано тому з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховуючи обовязок батька утримувати неповнолітню дитину, визнання ним позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

17 листопада 2016 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначила, що 27 травня 1995 року у відділі РАГСу Залізничного району м.Києва вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №265. Від шлюбу у подружжя народилося пятеро дітей: [PERSON], 09 листолада1995 року народження, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейні та подружні стосунки між сторонами не склалися через зміну поглядів на життя. На даний час шлюб існує лише формально, оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Неповнолітні діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає. В звязку з цим позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які й після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, можливість примирення з відповідачем категорично заперечила, погодилась на винесення заочного рішення по справі. Відповідач про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та постановляє заочне рішення. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. У судовому засіданні встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони не підтримують подружніх стосунків. За таких умов шлюб між позивачем та відповідачем суперечить інтересам сторін і його необхідно розірвати. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно пояснень позивачки, викладених у позовній заяві, відповідач кошти на утримання їх спільних дітей не надає. Жодних доказів на спростування доводів позивачки відповідач не надав. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги ґрунтуються на законі, а позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судовий збір стягується з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України та ст.4 ч.2 п.1, ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.24, 104, 105, 110, 112, 180 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

17 листопада 2016року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та себе і свої доводи обґрунтовує тим, що вона вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем 19 грудня 2015р. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], 05 серпня 2016р.н., яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Вона знаходиться у декретній відпустці до досягнення дитиною трьох річного віку, отримує соціальну допомогу за доглядом за дитиною, але їй не достатньо для існування даних грошей, тому вона просить стягнути з відповідача на утримання дитини та себе по 1/4 частині його заробітку. Позивач у зал суду не зявилась, але надала до суду заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не зявився, але надав до суду заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Третя особа у зал суду не зявилась, але була сповіщена належним чином про день та час слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про шлюб, сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], 05 серпня 2016року народження, яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.183 СК України, з відповідача підлягає стягненню аліменти на дитину - [PERSON], 05 серпня 2016року народження у розмірі 1/4 частини його заробітної плати й інших доходів до досягнення віку дитини повноліття. У відповідності ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, тому з відповідача варто стягнути 1/4 частину заробітку на утримання дружини до досягнення [PERSON], 05 серпня 2016р.н. 3х-річного віку . На підставі ст. ст. 84, 180, 183 СК України, ст. ст. 57-60, 62, 64, 212-215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

17 листопада 2016 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні позову органу опіки та піклування Павлоградської міської ради в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Павлоградської міської ради, Павлоградський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Павлоградської міської ради, за участю прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], покладено на орган опіки та піклування Павлоградської міської ради контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків стосовно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відібрано дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у матері, [PERSON], і передано органу опіки та піклування Павлоградської міської ради. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Сторони, прокурор та треті особи повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Позивач просив провести судове засідання без участі представника. Відповідно до ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved