overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

18 березня 2021 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Як підставу позову позивач зазначає, що вона є володільцем квартири за адресою [ADDRESS] , яка на праві спільної часткової власності належить її неповнолітнім дітям. Відповідач у справі є її колишнім чоловіком, який протягом останніх 3 років не проживає за вказаною адресою. З наведених підстав та з посиланням на приписи ст.405 ЦК України позивач просить суд визнати відповідача таким, яка втратила право користування квартирою. Позивач подала на адресу суду письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 15 травня 2017 року співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є спільними дітьми сторін (а.с.5-10). З даних відділу ведення реєстру територіальної громади Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради слідує, що у цій квартири продовжує значитися зареєстрованим відповідач. Згідно листа Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 28 грудня 2020 року №48300/58/12-20, за результатом перевірки заяви позивача та опитуванням осіб сусідів встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно протягом останніх 3 років не проживає у спірній квартирі (а.с.14). Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки факт реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає останній у належному користуванні та володінні майном, враховуючи, що відповідач вселилися у спірну квартиру, як член сім`ї позивача та колишній власник, але не проживає у ній більше одного року, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати позивача слід покласти на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

18 березня 2021 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 18 листопада 2020 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подала та у судовому засіданні повідомила, що наміру його подавати немає. Позивач у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав клопотання, в якому просить справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 листопада 2020 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 1577 (а.с. 8). Від шлюбу сторони дітей не мають. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

18 березня 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 18, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею. Причиною розірвання шлюбу є те, що на теперішній час вони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, внаслідок чого виникали сімейні сварки. Вони втратили почуття кохання, припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного домашнього господарства з грудня 2020 року. Проживають окремо. Майнового спору не мають, тому просить шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю, наслідки чого йому відомі та зрозумілі. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 квітня 2015 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 18, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Прізвище позивача до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з грудня 2020 року. Примирення між ними не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивача іменувати прізвищем « [PERSON] ». Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 грн, на підставі копії цього рішення та копії квитанції про сплату судового збору. Решту судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

18 березня 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Проте втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, внаслідок чого виникали сімейні сварки. Вони втратили почуття кохання, припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного домашнього господарства з грудня 2020 року. Відповідач забрав свої речі та переїхав проживати окремо від неї. Натепер розглядається справа про розірвання шлюбу. Відповідач має задовільний стан здоров`я, працює ФОП « [PERSON] », однак не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Між сторонами не досягнуто угоди про добровільну сплату аліментів, тому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання сторони не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю, наслідки чого йому відомі та зрозумілі. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю. Відповідач має задовільний стан здоров`я, є фізичною особою - підприємцем, його дохід за 2020 рік становить 178513,00 грн. Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Позивач звільнена від сплати судового збору, який підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачаєтьсяза необхідне стягнути із відповідача у дохід держави 50 відсотків судового збору, що становить 454,00 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

18 вересня 17 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 17.10.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 19.03.2015року народження. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Просила позов задовольнити, шлюб розірвати. Також зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище, тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову, просивши позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НО № 359693, виданого 17.10.2014року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області [PERSON] та [PERSON] 17.10.2014року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 431. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін - «Морозинська». Щодо вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився 19.03.2015 року, в графі «Батьки» зазначено - батько [PERSON]. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. На підставі викладеного, а також з урахуванням обставин, передбачених ст.182 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: судового збору у сумі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

18 вересня 1982 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 38, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.01.2019 року, виданим повторно. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Позивач стверджує, що неповнолітніх дітей сторони не мають. Спір про поділ майна буде вирішуватися в іншому цивільному провадженні. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, у своєму позові зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд розглядати справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити набуте у шлюбі прізвище - [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, відповідач на розлучення згідний та зазначив, що спір про поділ майна не вирішено, та буде вирішуватися в порядку іншої цивільної справи. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи думку сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, позивач категорично на примирення не згідний, вільної його згоди на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити його інтересам, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

18 вересня 2001 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Требуховецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 14. Під час шлюбу у них народилося два сина: Нікіта, [INFO] та Ілля, [INFO]. У звязку із різними поглядами на сімейні цінності між ними почали виникати непорозуміння та конфлікти, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, та окремого проживання, тому [PERSON] звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Баранова». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, припинення сімейно-шлюбних відносин, окреме проживання, що вказує на неможливість збереження сімї подружжя Баранових, тому суд приходить до висновку, що їх шлюб необхідно розірвати. Спору щодо місця проживання дітей немає. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище «Баранова». На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

18 вересня 2009 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення по цивільній справі №2-4388/09, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ПростоФінанс» заборгованість за кредитним договором № 01011161111 від 27 травня 2008 року в розмірі 62516 грн. 86 коп. та судові витрати в розмірі 939 грн. 28 коп., а всього 63456 грн. 14 коп. На підставі заяви представника позивача від 06 жовтня 2009 року йому 03 грудня 2009 року видано один виконавчий лист №2-4388/09 за вказаним рішенням суду. У лютому 2015 року до суду звернулося ТОВ «Кредитні ініціативи» з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що 18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» з ТОВ «Кредитні ініціативи» уклало договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості по кредитному договору № 01011161111 від 27 травня 2008 року, укладеного з [PERSON] Представник заявника, боржник, представник ТОВ «ПростоФінанс» та представник ВДВС Житомирського РУЮ до суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, їхня неявка не перешкоджає розгляду заяви. Від державного виконавця ВДВС Житомирського РУЮ Погорєлова А.В. надійшла заява з проханням розглядати заяву про заміну сторони виконавчого провадження без участі представника відділу, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України та ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Оскільки заявником не надано доказів, що ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року набуло права вимоги саме за кредитним договором № 01011161111 від 27 травня 2008 року, укладеним між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON], суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed