Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

19.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила: трудовий договір, укладений 02.09.2013 року між нею та відповідачкою, зареєстрований 02 вересня 2013 року у Харківському міському центрі зайнятості, розірвати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 24.03.2014 року; зобов'язати відповідачку внести запис до трудової книжки «звільнити [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 24.03.2014 року»; стягнути з відповідачки заробітну плату у розмірі 7095 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. стягнути з відповідачки на користь держави судовій збір; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 02.09.2013 року між нею та відповідачкою укладено трудовий договір, згідно з яким її прийнято на посаду помічника адвоката, та який зареєстровано у Харківському міському центрі зайнятості. За період роботи з 02.09.2013 р. по 20.10.2013 р. претензій у [PERSON] щодо порушення нею трудових обов'язків не було, оскільки вона сумлінно виконувала свої трудові обов'язки. Через місяць роботи вона почала збирати необхідні для документи для оформлення статусу помічника адвоката та внесення данних до єдиного реєстру адвокатів України, відповідачка зробила їй витяг із трудової книжки, із зазначенням «Працює по теперішній час» - 29 вересня 2013 року. Адвокат [PERSON]» посвідчений належним чином із підписом та завірений печаткою. Свою трудову діяльність вона здійснювала у себе вдома, отримавши перед цим доручення від роботодавця, та періодично вони разом здійснювали трудову діяльність також вдома у адвоката. З 20 жовтня 2013 року відповідачка повідомила її в телефонному режимі, що має намір звільнити «заднім числом», а саме з 03 вересня 2013 року, оскільки не має бажання виплачувати їй заробітну плату та сплачувати страхові внески. Подальші спроби вирішити питання мирним шляхом не дали позитивних результатів. Вона зверталась до відповідачки з пропозиціями розірвати договір, однак вона ніяким чином не реагувала на це. Знаходячись в трудових відносинах, відмовлялась виплачувати їй заробітну плату, також відмовлялась розірвати трудовий договір, що призводить до неможливості утримувати себе матеріально та працевлаштуватися на іншу роботу. У зв'язку з порушення норм трудового законодавства, зокрема, щодо строків виплати заробітної плати, вона вимушена просити на підставі рішення суду розірвати трудовий договір згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з не виконанням відповідачкою законодавства про працю. Вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань та моральної шкоди, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Вона не може працевлаштуватися на законних підставах на іншу роботу, адже з нею не розірваний трудовий договір з відповідачкою. Їй важко забезпечувати себе, оскільки вимушена жити за рахунок коштів, узятих в борг і з приводу цього дуже переживає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, зазначила, що між сторонами не виникли трудові відносини, оскільки відсутнє рішення Ради адвокатів щодо внесення даних позивачки до ЄРАУ як помічника адвоката. Надала письмові заперечення. Представник Харківського міського центру зайнятості не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 02.09.2013 року між адвокатом [PERSON], як особою яка використовую найману працю, та [PERSON] укладений трудовий договір, який зареєстрований 02 вересня 2013 року у Харківському міському центрі зайнятості за №20391308701. Форма укладеного договору відповідає нормам трудового законодавства та Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року за № 260. Як вбачається з договору, [PERSON] має виконувати обов'язки помічника адвоката, займатися діяльністю у сфері права. Відповідно до п. 2 договору, за погодженням сторін договір укладено на 2 роки з 02.09.2013 року по 02.09.2015 рік. Згідно з п. 8 договору, трудовий договір набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи. Згідно з п. 3 договору, фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 1147 грн. на місяць. Як вбачається з запису №14 трудової книжки, 02.09.2013 року [PERSON] призначена на посаду помічника адвоката згідно з Наказом №1 від 02.09.2013 року. З копії трудової книжки вбачається, що мається запис «Працює по теперішній час. адвокат [PERSON] 29.09.2013» (а.с.19) Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми при укладанні трудового договору з фізичною особою є обов'язковим. Таким чином, укладений трудовий договір свідчить про виникнення трудових відносин між сторонами. Зокрема, позивачка зазначила, що з 02.09.2014 року по 20.10.2013 року вона сумлінно виконувала свої трудові обов'язки, претензій у [PERSON] щодо порушення трудових обов'язків не було. Будь-яких доказів (претензій, листів, вимог) щодо невиконання [PERSON] своїх трудових обов'язків відповідачкою не надано. Зокрема, відповідачка стверджує, що при укладенні 02.09.2013 року трудового договору трудові відносини з [PERSON] не були розпочаті, оскільки позивачкою не були подані документи необхідні для прийняття рішення Радою адвокатів Харківської області щодо внесення даних про [PERSON] до ЄРАУ як помічника адвоката. Таке твердження відповідачки є необґрунтованим з таких підстав. Положення про помічника адвоката, затверджене Рішенням Ради адвокатів України № 123 від 01 червня 2013 року із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Ради адвокатів України №185 від 27 липня 2013 року, визначає єдині засади організації, правовий статус та умови діяльності особи, яка займає посаду помічника адвоката та регламентує умови і порядок використання адвокатами при здійсненні своєї професійної діяльності праці помічників. Вказаним Положенням визначається також порядок внесення даних про помічника адвоката до ЄРАУ, перелік необхідних документів. Як вбачається з договору, [PERSON] має виконувати обов'язки помічника адвоката, займатися діяльністю у сфері права. Права та обов'язки помічника адвоката позивачка набуває після внесення даних до Єдиного реєстру адвокатів України та отримання посвідчення (п. 4.15 Положення) Згідно з п. 2 договору, працівник зобов'язаний виконувати надані доручення, дотримуватись норм адвокатської етики, зберігати адвокатську таємницю. Таким чином, позивачка згідно з договором повинна виконувати, зокрема, й доручення відповідачки, які в договорі не конкретизовані та можуть мати будь-який характер, який не суперечить нормам законодавства. Разом з тим, позивачка не непозбавлена права виконувати доручення відповідачки, які в договорі не конкретизовані та можуть мати будь-який характер у сфері права, який не суперечить нормам законодавства, зокрема, аналіз нормативного матеріалу, пошук і вивчення судової практики тощо. У зв'язку з цим, позивачка мала право на виконання своїх трудових обов'язків з 02.09.2013 року, зокрема, в частині, що безпосередньо не стосується таємниці (збір нормативних актів, аналіз юридичної практики, відправка кореспонденції та інше), що свідчить про виникнення трудових відносин між сторонами. Крім того, в трудовій книжці міститься запис про те, що 02.09.2013 року [PERSON] призначена на посаду помічника адвоката згідно з Наказом №1 від 02.09.2013 року. «Працює по теперішній час. адвокат [PERSON] 29.09.2013» (а.с.19) Також суд враховує, що сторонами узгоджено розмір заробітної плати - 1147 грн. на місяць, тобто договором не встановлено визначення розміру заробітної плати залежно від об'єму виконаної роботи. Посилання відповідачки на те, що нею не робилися ці записи в трудовій книжці, судом до уваги взяті не можуть бути, оскільки відповідачкою всупереч ст. 60 ЦПК України ці обставини не доведені, зокрема не заявлялось клопотання про призначення експертизи тощо. Позивачка зазначила, що вона зверталась до відповідачки з пропозиціями розірвати трудовий договір, однак ці пропозиції залишилися без уваги, до теперішнього часу трудовий договір не розірваний. Відповідачка у письмових запереченнях та у судовому засіданні пояснила, що у зв'язку з відсутністю будь-яких трудових відносин між нею та позивачкою, останній заробітна плата й не нараховувалась. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи визнання сторонами обставин щодо нездійснення жодних виплат відповідачкою заробітної плати позивачці, то стягненню підлягає заробітна плата за весь час перебування у трудових відносинах. Позивачка просить стягнути заборгованість за заробітною платою за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року (за 6 місяців) у розмірі 7095 грн. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи, що розмір місячної заробітної плати встановлений сторонами у розмірі 1147 грн., то стягненню підлягає заборгованість за заробітною платою за 6 місяців за період з 02.09.2013 по 02.03.2014 року у розмірі 6882 грн. без утримання податку, інших обов'язкових платежів (1147 х 6 = 6882). [PERSON] в судовому засіданні 24.03.2014 року пояснила, що розірвати трудовий договір з позивачкою не може, оскільки вразі звільнення вона ([PERSON]) визнає, що позивака працювала у неї помічником адвоката без внесення даних до ЄРАУ, тобто допустила позивачку до роботи без повноважень, що означатиме що вона порушила ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема, вимоги щодо адвокатської таємниці. З наведених вище підстав щодо існування трудових відносин, суд вважає помилковим твердження відповідачки про те, що розірвання трудового договору свідчить про визнання відповідачкою факту виникнення з порушенням ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» трудових відносин з позивачкою. Позивачка просила розірвати трудовий договір на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням законодавство про працю, посилаючись на те, що відповідачка не сплачувала заробітну плату з 02.09.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Разом з тим, заробітна плата не виплачувалась позивачці протягом 6 місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Враховуючи, що до теперішнього часу трудовий договір не розірвано, враховуючи, що має місце невиплата заробітної плати протягом 6 місяців, що є порушенням строків виплати заробітної плати, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню - трудовий договір, укладений 02.09.2013 року підлягає розірванню на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 24.03.2014 року. Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом N 58 від 29.07.93 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. У зв'язку з цим, підлягають задоволенню вимоги щодо зобов'язання відповідачки внести запис до трудової книжки «звільнити [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 24.03.2014 року». Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Внаслідок невиплати позивачці заробітної плати їй спричинена моральна шкода, яка полягала у її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Вона не може працевлаштуватися на законних підставах на іншу роботу, адже з нею не розірваний трудовий договір з відповідачем. Їй важко забезпечувати себе, оскільки вимушена жити за рахунок коштів, узятих в борг, що призводить до переживань, неспокійного сну, розладу нервової системи, неможливості продовжувати активне суспільне життя, порушень звичайного способу життя. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивачки та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Суд вважає можливим на підставі ст.237-1 КЗпП України, з урахування принципу справедливості та співмірності, частково стягнути з [PERSON] на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь [PERSON] заробітну плату в межах суми платежу за один місяць у розмірі 1147 грн. 00 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial