Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

18 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності документу, посилаючись на ту обставину, що з метою оформлення пенсії на загальних підставах він звернувся до працівників Межівського сектора обслуговування громадян (сервісного центру), втім при перевірці наданих ним документів було виявлено помилковість запису у трудовій книжці його по батькові як « [PERSON] », а також неповноту запису його імені та по батькові в архівних довідках, де його зазначено як: « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] ». Просить встановити факт належності йому трудової книжки колгоспника № [NUMBER], заповненої 02 березня 1978 року, архівної довідки Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № Л-221 від 05 червня 2020 року та додатку до листа № Л-381-18 від 14 листопада 2018 року. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Доводи заяви підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що у трудовій книжці колгоспника № [NUMBER] , заповненій 02 березня 1978 року помилково зазначено по батькові заявника як « [PERSON] ». Крім того, в архівній довідці Межівської районної державної адміністрації № Л-221 від 05 червня 2020 року та додатку до листа № Л-381-18 від 14 листопада 2018 року ім`я та по батькові заявника записано неповно. Дослідивши у судовому засіданні надані копії документів [PERSON] встановлено, що згідно: копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 19.06.2002 року, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 07.11.2018 року, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.10.1963 року, копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого 23.04.1980 року ім`я заявника зазначено як « [PERSON] » українською мовою та « [PERSON] » на російській мові (а.с.4, 5, 6, 7). Перевіривши надані документи щодо особистості [PERSON] , слід зазначити, що помилку в написанні по батькові в трудовій книжці останнього, слід розглядати як механічну помилку працівника, який заповнював трудову книжку, а неповноту в архівних довідках слід розглядати як механічні помилки працівників, які складали ці документи. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявниці важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку відсутня, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON] трудової книжки колгоспника № [NUMBER] , заповненої 02 березня 1978 року, архівної довідки Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № Л-221 від 05 червня 2020 року та додатку до листа № Л-381-18 від 14 листопада 2018 року, в яких допущено помилку та неповноту в написані по батькові заявника. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved