Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Пята дніпровська державна нотаріальна контора, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за правом представлення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач доводиться онуком [PERSON] (від першого шлюбу). Матері відповідачів, [PERSON] (друга дружина [PERSON]С.), належала ? частина квартири [ADDRESS]. У квітні 2014 року остання померла, після чого відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги стали її чоловік ([PERSON]С.) та діти (відповідачі), які вчасно звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини (по 1/6 частині кожний). У грудні 2014 [PERSON], не встигнувши отримати свідоцтво про право на спадщину, помер. Оскільки матір позивача (дочка [PERSON] від першого шлюбу) померла до смерті [PERSON], позивач має право на спадщину після смерті [PERSON] за правом представлення. Правовстановлювальний документ на спадкове майно відсутній, що позбавляє позивача оформити спадкові права у позасудовому порядку. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання за ним права власності на 1/6 частину спадкової квартири за правом представлення після смерті [PERSON] (а.с.а.с. 3 10, 27, 151, 152...). У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов у повному обсязі, а відповідачі заперечували проти його задоволення. Представники третіх осіб до суду не зявилися, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (а.с.а.с. 52, 84). Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач доводиться онуком [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище Диженко) [PERSON], які перебували у шлюбі від 03.10.1959 року (а.с. 11). [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мали дочку [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] (матір позивача) (а.с.а.с. 13, 14). 03 серпня 1988 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 12). 24 вересня 1988 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (матір відповідачів), яка від попереднього шлюбу мала двох синів відповідачів (а.с.а.с. 16, 95-звор.). 01 листопада 1996 року [PERSON] та її син ([PERSON]О.) у порядку приватизації набули право власності (по ? частині) на квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 18, 146). 07 березня 1998 року матір позивача, [PERSON], померла (а.с. 15). 17 листопада 2006 року [PERSON] склав заповіт на все своє майно на користь позивача (а.с. 116-звор.). 26 квітня 2014 року матір відповідачів, [PERSON], померла (а.с. 17). 04 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, [PERSON] (а.с. 89-звор.). 25 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] (а.с. 94). Близько 02.12.2014 року дід позивача, [PERSON], помер (а.с. 20). 19 грудня 2014 року позивач звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 100). 16 липня 2015 року та 27.08.2015 року позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за яким набув право власності на частку спадкового майна [PERSON] (1/3 частина квартири [ADDRESS], самохідне судно, грошовий вклад) (а.с.а.с. 135-звор., 136, 139-звор.). 20 квітня 2016 року постановою Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири у звязку з ненаданням правовстановлювального документа (а.с. 143). 14 липня 2016 року [PERSON] звернувся до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] (а.с. 97). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON] (матері відповідачів) залишилося три спадкоємці її майна за законом [PERSON] (її чоловік та дід позивача) та відповідачі (її сини) (кожний по 16/ частині). За правилами, встановленими частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав нотаріусу відповідну заяву. [PERSON] та відповідачі протягом шести місяців після смерті [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, отже, у розумінні закону, прийняли спадщину. Частиною першою статті 1266 ЦК передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, оскільки дід позивача ([PERSON]С.) після смерті дружини ([PERSON]В.) прийняв спадщину, але не встиг оформити спадкові права через смерть, а спадкоємець першої черги [PERSON] (його дочка і матір позивача) померла до відкриття спадщини, то за правилами статті 1266 ЦК позивач набув статус спадкоємця за правом представлення. За змістом пункту 1 частини другої статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняв спадкове майно після смерті діда і є спадкоємцем за правом представлення. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів у рівних частках підлягає стягненню компенсація судових витрат позивача (по 261,00 грн.) (а.с. 30).

Outcome: approved