Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 18 червня 2018 року до Обухівського районного суду звернулася [PERSON] (далі також Позивач) з позовом до Слідчого управління Головного управління національної поліції у м. Києві (далі також Відповідач 1, або СУ ГУНП вм. Києві), Першої Київської державної нотаріальної контори (далі Відповідач 2), Слідчого відділу Голосіївського районного управління Головного управління національної поліції вм. Києві (далі Відповідач 3, або СВ Голосіївського РУ ГУНП в м. Києві) про: - витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме квартири [ADDRESS] від ГУ НП в м. Києві, - зобовязання Першої Київської державної нотаріальної контори вилучити з Єдиного державного реєстру заборон інформацію про накладення арешту на вказану квартиру, - зобовязання СВ Голосіївського РУ ГУНП в м. Києві видати довідку, що колишній співвласник квартири [PERSON] не є підозрюваним або обвинуваченим у кримінальному провадженні в рамках якого накладався арешт на вказану квартиру. \~ \~ \~ \~ На обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що на підставі заповіту від 10 січня 2014 року, складеного [PERSON], після її смерті 15 лютого 2014 року вона має успадкувати все належне померлій майно, зокрема ? квартири [ADDRESS]. Однак, коли вона звернулася до Української міської державної нотаріальної контори (м. Українка Обухівського району), листом її повідомили, що свідоцтво на її імя про право на спадщину на вказаний обєкт нерухомості видати не можуть, так як на квартиру накладено арешт відповідно до листа СУ ГУ МВС України в м. Києві від 24 березня1995 року. Вказаний лист на даний час знищений. Кримінальне провадження в якому був виданий цей лист на даний час розслідується СУ ГУ НП в м. Києві. \~ \~ \~ \~ У відзиві на позов, який надійшов до суду 9 липня 2018 року представник Відповідача 1 ГУ НП в м. Києві повідомив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, так як квартирою №29 в будинку №2 по вулиці Звязку м. Українка Обухівського району управління не заволодівало, а тому заявленнявіндикаційного позовує безпідставним. Інформація про накладення арешту в рамках розслідування кримінального провадження у них також відсутня. \~ \~ \~ \~ У відповіді (запереченні) від 17 вересня 2018 року на відзив представник Позивача підтримав свої позовні вимоги та долучив до матеріалів цивільної справи копію витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо наявності арешту на все нерухоме майна, яке належить [PERSON] \~ \~ \~ \~Відповідно до листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 21 вересня 2018 року Відповідач просив розглянути справу за їх відсутності. \~ \~ \~ \~В судому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Представник Відповідача 1 [PERSON] заперечувала проти задоволення позову в частині, що стосується вимог до Відповідача 1 та Відповідача 3. Зауважила, що ГУ НП в м. Києві ніколи не заволодівало квартирою Позивача, а довідки про наявність/відсутність судимостей видає Сервісний центр при МВС, а не СВ Голосіївського РУ ГУНП в м. Києві. 9 листопада 2011 року представником Відповідача 1 до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без руху та зобовязання Позивача усунути недоліки позовної заяви. \~ \~ \~ \~ У цей же день 9 листопада 2011 року відповідно до ухвали суду у задоволенні клопотання відмовлено. \~ \~ \~ \~ 11 червня 2018 рокувідповідно до ухвали Обухівського районного суду позовну заяву залишено без руху. Наданострок Позивачу для усунення недоліків позовної заяви. 18 червня 2018 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду у справі відкрито провадження. \~ \~ \~ \~ 5 жовтня 2018 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріли цивільної справи та наявні в ній докази, дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до заповіту, укладеного [PERSON] на імя [PERSON], останній спадкодавець заповідає все своє майно та майнові права, які їй належать на час смерті (а.с. 21). Відповідно до [PERSON] з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 липня 2018 року [PERSON] є власницею ? квартири № 29 по вулиці Звязку в м. Українка Обухівського районну. Інша ? квартири належить її чоловікові [PERSON] (а.с. 88). Відповідно до [PERSON] з Єдиногореєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 17 липня 2018 року на все нерухоме майно, належне [PERSON], накладено арешт на підставі листа № 10/2-1390 від 24 березня 1995 року СУ ГУНП МВС України (а.с. 7-8, 85). Вказаний лист був виданий під час розслідування кримінальної справи №59-568 СУ ГУ МВС України в м. Києві. На даний час відомості перенесені до ЄРДР за № 12015100010002557 від 31 грудня 2012 року за ч. 5 ст. 191 КК України, що підтверджується відповіддю СУ ГУ НП в м. Києві від 31 січня 2017 року на запит адвоката (а.с. 26). Таким чином враховуючи докази, зібрані у справі, судом встановлено, що наразі між Позивачем та Відповідачем 1 виникли правовідносини в площині Кримінально процесуального законодавства, що повязане з необхідністю скасування накладеного арешту на майно Позивача в рамках розслідуваного кримінального провадження. А вже потім вирішення питання щодо спадкування майна. У даному випадку питання скасування арешту є первинним, тому правовідносини на даному етапі між сторонами регулюються вимогами чинного КПК України 2012 року. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, це позов не володіючого власника до володійючого не власника. Жодних доказів на підтвердження заволодіння Відповідачем 1 СУ ГУ НП у м. Києві квартирою № 29 по вулиці Звязка в м. Українка Обухівського району Позивачем не надано. Тому відсутні будь-які підстави для застосування віндикації (витребування майна з чужого незаконного володіння). Враховуючи викладене суд доходить висновку, що в цій частині позову необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Також, у ході судового розгляду встановлено, що арешт на нерухоме майно [PERSON], накладено відповідно до листа № 10/2-1390 віл 24 березня 1995 року СУ ГУ МВС України в м. Києві у рамках розслідування кримінальної справи №59-568. На даний час відомості у вказаній кримінальній справі перенесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100010002557від 31 грудня 2012 року за ч. 5 ст. 191 КК України. Представник Відповідача 1 у відзиві на позов (а.с.46) повідомив, що наразі 12 березня 2018 року кримінальне провадження № 12015100010002557 від 31 грудня 2012 року за ч. 5 ст. 191 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України прокурором у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 1. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. У свою чергу зняття арешту з майна, накладеного під час розслідування кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року, здійснюється в порядку, передбаченому чинним КПК України 2012 року, а не впорядку ЦПК України. Так, відповідно до пункту 9 Розділу XІ Перехідних положень КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Тому суд доходить висновку, що позов у цій частині не підлягає до задоволення. Щодо видачі довідки про статус [PERSON] у кримінальному провадженні. З цього приводу суд зазначає таке. Відповідно до частини першоїстатті 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто право на захист у Позивача виникає тільки з часу порушення його права, а не інакше. Як було встановлено судом, Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона направляла запит до СВ Голосіївського РУ ГУНП в м. Києві і останнім відмовлено у наданні такої інформації. Тобто Позивачем не доведено, що його право на отримання інформації порушено. Тому у цій частині позову також необхідно відмовити. Суд зазначає, що Позивач на свій розсуд встановлює коло осіб, які, на його думку, заподіяли йому шкоду, або порушили його права. Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленому в статті 13 ЦПК України, суд не має права навязувати ту чи іншу позицію, а лише розяснює наслідки вчинення/не вчинення тих чи інших дій. Заміна відповідача може бути здійснена судом тільки за клопотанням позивача (стаття 51 ЦПК України). Такого клопотання від позивача не надходило, тому суд позбавлений можливості виключити з числа відповідачів неналежного. Щодо безпідставності позову до СВ Голосіївського РУ ГУНП в м. Києвісуд вже висловив свою позицію (див. пункти32,33 рішення). З огляду на викладене, проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази на їх обґрунтування суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні прозову у повному обсязі. З огляду на викладене, на підставі статей 15, 387 ЦК України,

Outcome: dismissed