Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

18 листопада 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 24 березня 2014 році між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір №9109 відповідно до якого останній отримав кредит на споживчі цілі в сумі 50\~000 грн. Відповідно до п. 3.3.3. договору відповідач забовязався здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в сумі 1\~388 грн. 89 коп. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 01 квітня 2014 року на відповідні рахунки позичальника відкриті в банку. В свою чергу позичальник не сплачував нараховані проценти з 01 квітня 2014 року, чим порушив умови кредитного договору. В якості забезпечення виконання позичальника за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 8692 від 24 березня 2014 року. А також між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 8693 від 24 березня 2014 року. Станом на 06 жовтня 2016 року основна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 85 311 грн. 43 коп, та складається зі : заборгованості за основним боргом 39\~901 грн. 60 коп. заборгованості за нарахованими відсотками - 8\~415 грн. 85 коп. Інфляційне збільшення заборгованості 33\~823 грн. 95 коп. Три проценти річних від простроченої суми 3\~170 грн. 03 коп. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 9109 від 24 березня 2014 року у сумі 85\~311 грн. 43 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Згідно із\~Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр». Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили , заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Як вбачається з матеріалів справи, сторони 24 березня 2014 році між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір №9109 відповідно до якого останній отримав кредит на споживчі цілі в сумі 50\~000 грн. Відповідно до п. 3.3.3. договору відповідач забовязався здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в сумі 1\~388 грн. 89 коп. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 01 квітня 2014 року на відповідні рахунки позичальника відкриті в банку. В свою чергу позичальник не сплачував нараховані проценти з 01 квітня 2014 року, чим порушив умови кредитного договору. В забезпечення виконання позичальника за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 8692 від 24 березня 2014 року. А також між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 8693 від 24 березня 2014 року. Згідно розрахунку прострочена заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом становить 85 311 грн. 43 коп, яка складається з : заборгованості за основним боргом 39\~901 грн. 60 коп. заборгованості за нарахованими відсотками - 8\~415 грн. 85 коп. інфляційне збільшення заборгованості 33\~823 грн. 95 коп. три проценти річних від простроченої суми 3\~170 грн. 03 коп. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не скористалися своїм правом на подання суду доказів, якими спростовується усе вищевикладене та своїх заперечень щодо розміру заборгованості та доказів щодо сплати кредиту. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами склалися спірні кредитні правовідносини, які регулюються нормами статей 523, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, за таких обставин на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати судовий збір 1378 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved