Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

19 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та встановити їх розмір в сумі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно рішення Харківського районного суду Харківської області з 29 серпня 2005 року з нього стягується аліменти на користь відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини грошового забезпечення. 19 липня 2010 року позивач вдруге зареєстрував шлюб з [PERSON], від цього шлюбу вони мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час дружина позивача не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, має незадовільний стан здоров'я та потребує проведення операції. Позивач військовослужбовець, учасник бойових дій, не має права займатися підприємницькою діяльністю, іншого доходу окрім грошового забезпечення військовослужбовця він не має. Житло для родини вони винаймають, на що також витрачається значна сума грошових коштів. Оскільки, матеріальний стан позивача погіршився, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному за рішенням суду та вимушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху, оскільки позивачем не було виконано вимоги ст. 175 ЦПК України та не сплачено судовий збір за подання позову, та надано десять днів на усунення недоліків. 29 травня 2018 року позивачем було усунуто вказані в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] була передана для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області у зв'язку із встановленням місця проживання відповідача на території Харківського району Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 вересня 2018 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час, дату та місце слухання справи повідомлялася належним чином, заяв та клопотань до суду не подавала, тому справа розглядається за її відсутності. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа, виданого Харківським районним судом Харківської області 29 серпня 2001 року у справі № 2-3311/05 з позивача стягується на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 09 серпня 2005 року, до його повноліття. 19 липня 2010 року позивач уклав шлюбу з [PERSON] (після шлюбу - [PERSON]), який вони зареєстрували у виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області, актовий запис № 30. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER]. З довідки Харківської міської поліклініки № 8 від 17 липня 2018 року вбачається, що дружина позивача знаходиться на Д-обліку з діагнозом дифузний зоб. Позивач є підполковником та перебуває на квартирному обліку у Харківському гарнізоні та Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба зі складом сім'ї, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON], номер у гарнізонному списку на отримання житла № 280, що підтверджується довідкою від 11 грудня 2017 року № 7154 квартирно-експлуатаційного відділу у м. Харкові. Довідкою про перевірку житлових умов від 15 березня 2018 року підтверджується, що родина позивача проживає за адресою: [ADDRESS] на підставі піднайму житла та потребує поліпшення житлових умов. Позивач та його сім'я зареєстровані в [ADDRESS] та займають житлову площу, належну Харківському національному університету Повітряних Сил, згідно довідки № 2857 від 07 грудня 2017 року. Позивач має посвідчення учасника бойових дій, видане 10 червня 2015 року безтерміново. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на даний час грошових коштів, які він отримує від військової служби недостатньо, оскільки на його утриманні окрім сина від першого шлюбу, на даний час перебувають дружина та ще двоє доньок, а тому він не має матеріального можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно частини 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем надано суду дані про наявність на його утриманні інших малолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також докази, які свідчать про наявність підстав вважати, що матеріальне становище погіршилося, що є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно змісту ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує потребу малолітньої дитини у належному її матеріальному забезпеченні та вважає за необхідне розмір стягуваних за вищевказаним рішенням суду аліментів збільшити і продовжувати стягувати з відповідача для забезпечення гармонійного розвитку дитини аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У сукупності наведеного, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтовані, та підлягають задоволенню, а тому суд зменшує розмір аліментів, визначенийна підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2005 року у цивільній справі № 2-3311/05, та вважає за необхідне в подальшому стягувати з позивача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору залишається за рахунок державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial