Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

19 лютого 2014 р. після відмови у видачі судового наказу комунальне підприємство «Теплокомуненерго» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання на загальну суму 13 927 грн. 07 коп. станом на 1 грудня 2013 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачкою, яка є споживачем та проживає в квартирі [ADDRESS], склалися правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання. Дана квартира опалюється комунальним підприємством «Теплокомуненерго» з моменту прийняття багатоквартирного будинку в експлуатацію. [PERSON] не зверталася до КП «Теплокомуненерго» з письмовою заявою про відключення від централізованого опалення, користується тепловою енергією, яку постачає підприємство, а відповідач приймає дану послугу. Відповідно до п.3.1 договору на постачання теплової енергії плата за послуги має вноситься не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. Всупереч вимогам ст.526 ЦК України , п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачка несвоєчасно розраховувалася за послуги позивача, внаслідок чого станом на 1 грудня 2013 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 13 571 грн. 46 коп. . Згідно ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитор зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми , якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Відповідно до даної норми закону комунальне підприємство «Теплокомуненерго» нарахувало відповідачеві 3% річних в сумі 309 грн.77 коп. та інфляційні - 45 грн.84 коп. До судового розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання на повторний виклик не з'явилася, причини неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд встановив, що відповідачка є споживачем послуг, що їх надає позивач. .До квартир, в якій вона проживає, комунальним підприємством «Теплокомуненерго» постачається теплова енергія. Між підприємством та відповідачкою склалися сталі правовідносини з приводу надання послуг, які тривають декілька років, про що свідчить відкритий особовий рахунок, фактичне користування послугами відповідачем, що їх надає позивач, та укладений договір про постачання теплової енергії від 12 жовтня 2006 р. Відповідачка несвоєчасно розраховується з виконавцем послуг. Загальна сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і станом 1 листопада 2013 року становить 13 571 грн. 46 коп. При задоволенні вимог суд також керується п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 р., п.17, п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005р. № 630, згідно яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Як передбачено п. 20 Правил, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ( ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.(ч.2 ст. 625 ЦК України). У відповідності до цієї норми права позивач нарахував три відсотки річних - 309 грн.77 коп. та інфляційні - 45 грн. 84 коп. Отже, вимоги позивача відповідають закону. Як вбачається із даних особового рахунку відповідачки, сума боргу виходить за межі позовної давності. Однак, жодна із сторін не зробила заяви про її застосування, як це передбачено ч.3 ст. 267 ЦК України. Відтак стягненню підлягає вся нарахована заборгованість . Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved