Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

19 березня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, в якій зазначила, що 03 червня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] офіційно працює, але допомоги на утримання сина не надає, тому вона просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги змінила, просить стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, суду пояснив, що він працює та отримує заробітну плату, тому згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. - 3). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вимоги даної статті, суд вважає, що відповідач [PERSON], який являється батьком сина [PERSON] згідно з свідоцтвом про його народження, зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує дані про матеріальний стан сторін, а також їх стан здоров'я. Позивачка [PERSON] не працює, з 25 лютого 2014 року проживає з сином біля своїх батьків в [ADDRESS], а відповідач проживає окремо в [ADDRESS]. Подала до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] працює в Відокремленому структурному підрозділі Одеської залізниці «Одеська дирекція залізничних перевезень» на посаді складача поїздів 6 розряду ст. Колосівка та отримує заробітну плату в середньому 3800 грн., що підтверджується довідкою № 242 від 17.04.2014 року . Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою і що розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька, матері або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відповідно до вказаних положень Сімейного Кодексу України стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 19 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved