Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

17 квітня 2019 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 16 жовтня 2018 року о 00 годині 20 хвилин на перехресті пр. Пушкіна та вул. Шмідта в м. Дніпро з вини інспектора УПП в Дніпропетровській області [PERSON] , який керував автомобілем «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , що належить відповідачу, сталася ДТП, внаслідок чого пошкоджено автомобіль «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] , який перебуває в користуванні позивача на підставі договору лізингу. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ Lanos» становить 38098,71 гривень. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну експлуатацією автомобіля «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» в межах ліміту відповідальності 100000 гривень, однак на теперішній час вказаний страховик перебуває в стані припинення, а МТСБУ на звернення позивача послалось на відсутність в нього інформації про банкрутство вказаного страховика. ПрАТ «Київський страховий дім», в свою чергу, на лист позивача не відповіло. 28 грудня 2018 рок позивач зверталась до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування вартості завданої їй майнової шкоди, у відповідь на що отримала відмову. 01 березня 2019 року позивач за власний кошт відремонтувала автомобіль «ЗАЗ Lanos», за що сплатила 38854 гривні. З урахуванням викладених обставин, а також посилаючись на своє право, як потерпілого, на власний розсуд звернутись або до страховика винної особи, або до самої винної особи з вимогою про відшкодування завданої нею майнової шкоди, позивач просила суд стягнути з відповідача, як з роботодавця винуватця ДТП, завдану останнім майнову шкоду в розмірі вартості відновлювального ремонту авто, а також витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 1500 гривень, 5000 гривень витрат на правову допомогу, 167,60 гривень поштових витрат на направлення листів відповідачу та третім особам з метою врегулювання спору в досудовому порядку. Крім того, позивач послалась і на завдання їй внаслідок ДТП моральної шкоди, яка полягає у фізичних і душевних стражданнях, тривалому пригніченому стані, у суттєвій зміні життєвого укладу внаслідок пошкодження автомобілю, яким неможливо було користуватись, а також у необхідності докладання значних зусиль з метою захисту свого порушеного права, зокрема у судовому порядку. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 15000 гривень, яку просила також стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання позивач не з`явилась, свого представника не направила, натомість до суду надійшла письмова заява позивача про розгляд справи за її відсутності, в якій позивач також послалась на підтримання позовних вимог, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. Також до суду стороною відповідача було подано відзив, в якому відповідач просив суд відмовити в позові в повному обсязі, пославшись на те, що службовий автомобіль «Toyota Prius» д/н [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як власника вказаного авто на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», а страхова сума за полісом повністю покриває заявлену позивачем майнову шкоду, франшиза - 0 гривень. Крім того, посилаючись на неможливість стягнення з відповідача розміру завданої позивачу шкоди, представник відповідача вказав на те, що згідно норм чинного законодавства шкоду, завдану фізичній особі діями поліцейського під час виконання ним своїх повноважень, відшкодовує держава в особі Державної казначейської служби України, а не орган держави, яким є відповідач. Послався представник відповідача і на необґрунтованість та бездоказовість заявленого позивачем розміру моральної шкоди, а також вказав на недоведеність заявленого розміру витрат на правову допомогу. (а.с.81-90, 94-98) Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За викладених обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи за фактичної явки учасників справи. Вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, позивач на підставі договору фінансового лізингу №АВН0АІ00000039 від 19 травня 2017 року як лізингоодержувач (строк лізингу 60 місяців) має у своєму користуванні автомобіль «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] , що підтверджується заявою про приєднання до публічного договору №АВН0АІ00000039 від 19 травня 2017 року з додатком. (а.с.15-17) На підставі договору позички №10 від 23 червня 2017 року та актів приймання-передачі з 04 жовтня 2017 року вищезазначене авто перебуває у строковому користуванні [PERSON] , що підтверджується вказаним договором позички, актами прийому-передачі транспортного засобу (а.с.19-23). 16 жовтня 2018 року мала місце ДТП за участю автомобіля «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] . Так, [PERSON] , який працював інспектором УПП в Дніпропетровській області, у вказаний день в 00 годин 20 хвилин, керуючи автомобілем «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , при переїзді перехрестя нерівнозначних доріг вул. Шмідта та пр. Пушкіна в м. Дніпро не виконав вимог дорожнього знаку 2.1, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] також тілесні ушкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року, якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 20 листопада 2018 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. (а.с.24) При цьому належність відповідачу автомобіля «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , який є службовим, а також виконання [PERSON] своїх посадових (службових) обов`язків в момент скоєння вказаної вище ДТП фактично визнано сторонами, а отже у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України є встановленими судом обставинами. Судом також встановлено, що автомобіль «Toyota Prius» д/н [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом, оскільки на час ДТП від 16 жовтня 2018 року цивільно-правова відповідальність перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок використання такого авто, була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджує відповідним полісом №АК/7801754 від 02 листопада 2017 року. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 гривень. Розмір франшизи - 0 гривень. (а.с.45, 100) Разом з тим, з 05 липня 2018 року ПрАТ «Київський страховий дім» втратило статус асоційованого члена МТСБУ, підставою для чого стала заборгованість понад два місяці по сплаті відрахувань до фонду МТСБУ. При цьому вказана обставина, за повідомленням МТСБУ, не звільняє страховика від виконання зобов`язань за раніше укладеними договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також не припиняє дію таких договорів. (а.с.53) Відповідно ж до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Київський страховий дім» з 10 серпня 2018 року перебуває в стані припинення. (а.с.54-61) 27 листопада 2018 року МТСБУ своїм листом у відповідь на звернення позивача щодо невиконання ПрАТ «Київський страховий дім» своїх зобов`язань зі сплати страхової виплати позивачу повідомило останній, що допоки вказаного страховика не буде визнано банкрутом та за умови недостатності коштів у страховика для задоволення вимог кредиторів, МТСБУ не зможе виконати за вказаного страховика його обов`язок зі сплати повивачу страхового відшкодування. (а.с.25, 26) Згідно висновку №29-11-18В про оцінку колісного транспортного засобу від 08 грудня 2018 року вартість майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] внаслідок ДТП, становить 31037,51 гривень (вартість відновлювального ремонту авто - 38098,71 гривень). Вартість проведення вказаного експертного дослідження склала 1500 гривень та була сплачена позивачем, про що свідчить відповідний товарний чек. (а.с.28-42) 28 грудня 2018 року позивач зверталась до відповідача із письмовою вимогою про відшкодування їй в добровільному порядку завданої майнової шкоди в розмірі 31037,51 гривень та 1500 гривень витрат на оплату послуг із визначення розміру майнової шкоди. У відповідь на дане звернення відповідач своїм листом від 13 лютого 2019 року відмовив у такому відшкодуванні із посиланням на необхідність звернення позивача до ПрАТ «Київський страховий дім» або МТСБУ із зазначеного питання. (а.с.43-44) 01 березня 2019 року позивач за власний кошт відремонтувала автомобіль «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту становила 38854 гривні, що підтверджується розрахунком вартості ремонтних робіт та запчастин, видатковою накладною, рахунком-фактурою та актом здачі-приймання виконаних робіт (а.с.62-72) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами Конституції України, БК України, ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі - Розпорядження), . Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Нормою ст.636 ЦК України передбачено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Окрім того, нормою ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Нормою ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно ст.ст.41, 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідно до ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом ст.ст.806, 807, 809 ЦК України, ст.ст.9, 13, 14 Закону України «Про фінансовий лізинг» з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, який протягом усього часу перебування предмета лізингу в його користуванні повинен підтримувати його у справному стані. Лізингоодержувач протягом строку лізингу несе витрати на утримання предмета лізингу, пов`язані з його експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом, якщо інше не встановлено договором або законом. Лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Відтак, наведені норми дають право позивачу вимагати виплати саме йому розміру майнової шкоди, завданої внаслідок механічного пошкодження внаслідок ДТП автомобіля, який є предметом лізингу. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість регулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником/володільцем іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року по справі №713/2002/15-ц, від 15 серпня 2018 року по справі №209/3145/15-ц, від 29 серпня 2018 року по справі №353/274/14-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №641/5333/16-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №359/7306/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №619/4145/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №686/17155/15-ц, від 24 жовтня 2018 року по справі №607/7205/16-ц, від 24 жовтня 2018 року по справі №753/694/17, від 31 жовтня 2018 року по справі №521/6088/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі №342/134/16-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №707/1761/16-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №757/646/16-ц, від 05 грудня 2018 року по справі №136/2186/16-ц, від 12 грудня 2018 року по справі №758/2356/17, від 09 січня 2019 року по справі №761/23874/15-ц, від 16 січня 2019 року по справі №369/3332/16-ц, від 30 січня 2019 року по справі №359/3528/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №757/41971/15-ц, від 06 березня 2019 року по справі №369/11701/15-ц, від 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц, а також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2015 року по справі №6-691цс15. В контексті наведеного вище правового висновку суду щодо підстав першочергового покладення на страховика завдавача шкоди в межах суми страхового відшкодування обов`язків боржника у деліктному зобов`язанні слід також відзначити, що з огляду на положення Глави 50 ЦК України та норм ст.ст.20, 41, 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика з виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку втрати статусу повного/асоційованого члена МТСБУ, якщо страховика при цьому не визнано банкрутом та/або ліквідовано як юридичну особу. В протилежному випадку обов`язки страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія, а за умови недостатності коштів та майна страховика - МТСБУ. Щодо обставин даної цивільної справи, то в ході її судового розгляду знайшли своє повне і належне підтвердження заявлені позивачем факти, обов`язкові для встановлення і доведення з метою з`ясування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), а саме: настання 16 жовтня 2018 року в 00 годин 20 хвилин на перехресті вул. Шмідта та пр. Пушкіна в м. Дніпро ДТП, внаслідок якої автомобілю «ЗАЗ Lanos» д/н [NUMBER] , право користування яким належить позивачу на підставі договору фінансового лізингу, завдано механічних пошкоджень, а позивачу - майнової шкоди в заявленому позивачем розмірі; вказана ДТП сталася з вини [PERSON] , який, будучи інспектором УПП в Дніпропетровській області і виконуючі свої службові обов`язки, керував належним відповідачу автомобілем «Toyota Prius» д/н [NUMBER] . Разом з тим, цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, а отже і перед позивачем, за шкоду, завдану внаслідок експлуатації автомобіля «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , на час вищевказаної ДТП була застрахована відповідачем у ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». І хоча вказаний страховик і перебуває в стані припинення, однак з огляду на положення ст.ст.20, 41, 52 зазначеного закону його зобов`язання перед позивачем із виплати останній страхового відшкодування не припинились, а отже мають виконуватись ним же самим (його ліквідаційною комісією). При цьому ліміт відповідальності даного страховика, з урахуванням на нульовий розмір франшизи, повністю покриває як розмір завданої позивачу майнової шкоди, так і вартість проведеного нею відновлювального ремонту авто, а отже унеможливлює пред`явлення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди до страхувальника, яким є відповідач. З огляду на викладене очевидним є висновок про неналежність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України як відповідача у даній цивільній справі, що, в свою чергу, унеможливлює задоволення позову в частині позовних вимог про відшкодування завданої позивачу майнової шкоди в розмірі відновлювального ремонту автомобіля. Враховуючи, що в суду немає жодних доказів банкрутства/ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім» з нестачею майна або коштів такого страховика для погашення своїх зобов`язань, зокрема перед позивачем, в суду немає підстав вважати, що належним відповідачем у справі могло б бути МТСБУ. Відмовляючи у задоволенні решти заявлених позовних вимог - про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 1500 гривень, 167,60 гривень поштових витрат на направлення листів відповідачу та третім особам з метою врегулювання спору в досудовому порядку, а також про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 гривень, суд так само виходив із неналежності відповідача, до якого позивач пред`явив вказані позовні вимоги. Своє рішення суд мотивує наступним. Так, відповідно до ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Положеннями ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Нормою ст.19 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. В свою чергу ст.25, п.9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення БК України встановлено, що виключно Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Отже, зі змісту наведених судом норм слідує, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу державного органу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, і не на державний орган, в якому працює/працювала така посадова особа, а виключно на державу Україна, яка згідно ст.2 ЦК України є самостійним учасником цивільних правовідносин. Дана правова позиція суду повністю підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного суду, викладеною в постанові від 15 травня 2019 року по справі №570/2739/16-ц. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі вартості відновлювального ремонту авто, як вказувалось судом декількома абзацами вище, мали б бути пред`явлені страховику відповідача як належному відповідачу в частині таких позовних вимог, то решта позовних вимог позивача мали б бути пред`явлені саме до держави Україна, яка і є належним відповідачем у відповідній частині позовних вимог, оскільки такі позовні вимоги з огляду на їх зміст та характер не охоплюються об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а власник забезпеченого авто «Toyota Prius» д/н [NUMBER] (фактичний відповідач у даній справі) є державним органом, а тому він не може бути відповідачем у спірних правовідносинах. Відтак, оскільки позивачем всі заявлені позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, а згідно ст.51 ЦПК України суд не має права самостійно, без згоди позивача залучити до участі у справі співвідповідача чи замінити первісного відповідача належним, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову ані повністю, ані частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи склад таких витрат з урахуванням на положення ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по даній справі відшкодуванню позивачу не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed