Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

19.02.2018 року до Олександрівського районного суду згідно ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 19.01.2018 року надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Ухвалою Олександрівського районного суду від 20.02.2018 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Позивачем були усунені недоліки позовної заяви та ухвалою судді від 11.05.2018 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 11.06.2018 року розгляд справи відкладено, в зв'язку відсутністю відомостей про належне вручення судової повістки відповідачу. Ухвалою суду від 05.07.2018 року розгляд справи відкладено, в зв'язку з першою неявкою відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15.06.2016 року [PERSON] під розписку отримала у нього гроші у розмірі 4000 гривень строком до 15.07.2016 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов'язання. Просить стягнути з відповідачки борг у сумі 4000 гривень та сплачену суму судового збору у розмірі 640 гривень. 24.04.2018 року позивача надав суду уточнену позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача на його користь 4000 грн., а також інфляційних збитків у розмірі 989,20 грн. та 3% річних у розмірі 213,88 грн. та судові витрати. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про час і місце слухання справи. Представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи без її та позивача участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує (а.с. 74). Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи до суду повторно не з'явилась, та не повідомила суд про поважні причини неявки, відзив на позовну заяву не подала (а.с. 64, 67 ,73). У зв'язку з повторною неявкою відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутністю, яка не подала відзив на позовну заяву, суд відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи (а.с. 74). Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до розписки, 15.06.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] 4000 гривень з зобов'язанням повернути до 15.07.2016 року (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши письмовий доказ по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює його, як належний допустимий та достовірний, що не оспорений відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву. досліджений письмовий доказ є достатнім для вирішення справи по суті. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення грошових коштів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 251, 253 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно дост. 526 ЦК України, встановлено загальні умови виконання зобов'язань та закріплений основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України, належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. З боргової розписки вбачається, що позичальник 15.06.2016 року отримала позику у розмірі 4000 гривень строком до 15.07.2016 року. У борговій розписці строком виконання зобов'язання зазначено 15 липня 2016 року. Боржник свого обов'язку в зазначений строк не виконала. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, боргова розписка надана позичальником [PERSON] позикодавцю [PERSON] є письмовою формою договору позики, внаслідок його реального характеру та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Цього висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13 та справа № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року. Враховуючи викладене, оскільки відповідач не повернув грошові кошти у визначений розпискою строк, тобто не виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов розписок написаної відповідачем власноруч, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за розпискою у розмірі 4000грн. підлягають задоволенню. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці. При застосуванні індексу інфляції суд бере до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). Розглянувши вимоги позивача про стягнення інфляційних в сумі 989,20 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, а розрахунок наданий позивачем не спростований відповідачем у судовому засіданні та шляхом подання відзиву на позовну заяву. Розглянувши вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 213,8 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, а розрахунок наданий позивачем не спростований відповідачем у судовому засіданні та шляхом подання відзиву на позовну заяву. Судові витрати позивача по оплаті судового збору та витрат по оплаті послуг підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved