overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

17 червня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося в суд з цим позовом, в якому вимагало стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором, вказуючи, що станом на 12.04.2014р. відповідач заборгував 4372,47 грн. основного боргу за кредитним договором від 22.08.2012р., 0,16 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 703,71 грн. заборгованості за комісіями. Представник позивача Сікорська Л. В. в судове засідання не з'явилася, подала заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився також, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції позивача, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що 22.08.2012р. між сторонами було укладено кредитний договір (а.с. 5), відповідно до якого [PERSON] отримав споживчий кредит в розмірі 5468 (п'ять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік. Однак, в порушення умов договору, відповідач станом на 12.04.2014р. заборгував 4372,47 грн. основного боргу, 0,16 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 703,71 грн. заборгованості за комісіями. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у випадку прострочення його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач станом на 12.04.2014р. заборгував Банку 4372,47 грн. основного боргу за кредитним договором від 22.08.2012р., 0,16 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 703,71 грн. заборгованості за комісіями, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 грн. 60 к.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

17 червня 2014 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зокрема, вирішено визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Сторони у справі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Присутність сторін у судовому засіданні не є обов'язковою. При ухваленні рішення у вищезазначеній справі, судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з квитанції №29 від 27.05.2013 року, [PERSON] сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 114,70 грн. За таких обставин, суд вважає за доцільне ухвалити додаткове рішення, доповнивши резолютивну частину рішення від 17.06.2014 року вирішенням питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

17 червня 2015 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.11.2010 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 009-14521-251110, за яким боржнику відкрито кредитну лінію, ліміт якої розраховується Банком самостійно. Вказали, що боржник порушила свої зобовязання по договору і станом на 14 червня 2015 р. існує заборгованість в сумі 6 706,56 грн, яку просили стягнути. В судове засідання представник позивача не зявився, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 4), просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій вказала, що вимоги Банку визнає і не заперечує проти їх задоволення. Справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2010 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 009-14521-251110, за яким боржнику відкрито кредитну лінію на загальну суму 30\~000 грн і встановлено її ліміт в розмірі 5 000 грн, з процентною ставкою за користування кредитом відповідно до Правил та тарифів Банку. Судом зясовано, що відповідач користувалася наданою їй Банком кредитною лінією, тобто знімала з карткового рахунку гроші, але здійснювала його погашення частково. Отже, свої зобовязання щодо укладеного договору по поверненню боргу не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 червня 2015 р. складає 6\~706,56 грн, що складається з тіла кредиту. За такого, ураховуючи те, що відповідач не оспорює нараховану Банком суму боргу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення у безспірному порядку з неї вказаної заборгованості. В силу ст. 88 ЦПК з відповідача слід стягнути на користь Держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 -ЕЛ № 055686 (а.с.8). Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], щ підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-ЕЛ № 117443 (а.с.7). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до ст. 113 СК України після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище „Левченко. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

17 червня 2015 року\~ [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх\~ участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного\~ засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 -ЕЛ № 055686 (а.с.8). Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], щ підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії\~ 1-ЕЛ № 117443 (а.с.7). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до ст. 113 СК України після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище „Левченко. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виключення запису як батька з актового запису № 3152 від 29 жовтня 2011 року про народження [PERSON], [INFO], складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Свої вимоги мотивує тим, що він підтримував близькі стосунки з [PERSON], проте у зареєстрованому шлюбі вони не перебували. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] Відповідач звернулась до нього з проханням визнати батьківство дитини. Він подав заяву про реєстрацію народження [PERSON] та у актовий запис про народження дитини був включений як батько. Вихованням та утриманням дитини займається лише [PERSON] Відповідач неодноразово зазначала, що батьком дитини є інший чоловік. 28 жовтня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з чоловіком, якого дитина називає батьком. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. [PERSON] зазначив, що коли почав проживати з відповідачем, вона вже була вагітна, про що йому не було відомо на той момент. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Пояснила суду, що на день знайомства з позивачем вона вже була вагітна, про що останній не знав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується наданим суду свідоцтвом про народження останнього (а.с. 4). 28 жовтня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідач у судовому засіданні визнала, що позивач не має кровного споріднення з її сином [PERSON], і вона визнає, що він за своєю заявою був лише записаний батьком дитини в актовому записі про народження дитини. На день їх знайомства вона вже була вагітна. Оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини передбачено ст. 136 СК України. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів третіх осіб. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 24 червня 1989 року. Від спільного життя мають двох повнолітніх дітей. Основою розпаду сім'ї послугували часті сварки та суперечки. Шлюбні відносини припинені з червня 2015 року. Посилаючись на викладене, а також на те, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу не можливе, [PERSON] просив суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав повністю, на розірванні шлюбу наполягав, на примирення не згоден. Відповідачка [PERSON] позов визнала, на розірванні шлюбу теж наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 24 червня 1989 року зареєстрували шлюб у виконкомі Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5). На даний час сім'я фактично розпалась. Причинами розпаду сім'ї є те, що у подружжя відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, на ґрунті чого постійно виникають сварки. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки, тому шлюб необхідно розірвати. Від стягнення судових витрат з відповідачки позивач відмовився. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який на даний час навчається на 2 курсі денної формі навчання на факультеті підготовки кадрів для Пенсійного фонду України Національної юридичної академії імені [PERSON], посилаючись на те, що їй одній важко утримувати дитину, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, інших утриманців не має. Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився. Надав суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що позов визнає у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), в звязку з тим, що він пенсіонер, на утриманні має двох неповнолітніх дітей. Також просив судовий розгляд проводити у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який 10.05.2000 було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу від 10 травня 2002 року серії №054096. Під час спільного подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Факультету підготовки кадрів для Пенсійного фонду України від 11.06.2015 року № 84 [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання на бюджетній основі. Навчається в коледжі з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 4669 від 22.07.2015, відповідач отримує пенсію за вислугу років у розмірі 2222,11 грн., а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який на даний час навчається. При цьому суд бере до уваги й те, що відповідач фактично погодився з розміром аліментів, визначених представником позивача у заяві про зменшення розміру позовних вимог. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 червня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини припинені з 04 грудня 2013 року . Позивачка у судове засідання не з'явилась , у своїй заяві на адресу суду просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, у своїй заяві на адресу суду просив розглянути справу без його участі, з позовними вимогами згоден . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26 червня 2009 року, виданим виконкомом Мирненської сільської ради Слов'янського району Донецької області (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] ,[INFO] , яка на даний час проживає з матір'ю (а.с.4). З матеріалів справи убачається, що сторони разом не проживають з 04 грудня 2013 року , шлюбних стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 серпня 1999 року виконкомом Росошанської сільської ради Теплицького району Вінницької області, вказавши, на протязі останніх років, відносини між ними погіршувались, через непорозуміння між ними та різні погляди на вирішення сімейних питань. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивача, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, що привело до припинення шлюбних відносин. На даний час сумісне проживання між позивачем і відповідачем припинено. Ухвалою Теплицького районного суду, від 15.07.2015 року сторонам по справі, за проханням відповідача [PERSON], було надано строк на примирення між собою два місяці. Позивач [PERSON], підтримує заявлені позовні вимоги. Строк на примирення не бажає. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Малюта». Відповідач [PERSON], позов визнає. Просить розірвати шлюб між ним та його дружиною. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1999 року. Шлюб зареєстрований виконкомом Росошанської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 04. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між ними та неналежну поведінку відповідача сімя розпалась. Судом вживались заходи щодо примирення подружжя, а саме надавався строк на примирення. Дані заходи не дали позитивного результату. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Малюта». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивач миритись не бажає, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved