Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

19.10.2018 року [PERSON] звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «Донецькоблгаз») про стягнення заборгованості по заробітній платі з квітня 2015 року по 30 червня 2015 року в сумі 20271,90 грн. та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що почала працювала на підприємстві відповідача з 06.05.1999 року на посаді контролера у відділі аналізу режиму газопостачання, з 01.06.2008 року працювала на посаді начальника ПТО, а 30.06.2015 року була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. При звільнені, в порушення вимог ст..116 КЗпП, відповідачем не виплачена їй заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по 30.06.2015 року в сумі 20271,90 грн.. Неодноразові звернення до відповідача, після звільнення, про виплату заборгованості по заробітній платі виявилися безрезультатними, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. Позивачем надана суду письмова заява про задоволення позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду яку свого представника не забезпечив. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволені позову. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що ПАТ «Донецькоблгаз» є юридичною особою, до складу якого входять 19 відокремлених підрозділів (філій), один з яких є Єнакіївське УГГ, яке відповідно до Положення наділено повноваженнями прийому на роботу, нарахуванню заробітної плати, має власний баланс та розрахункові рахунки. Внаслідок проведення на території Донецької області АТО втрачено керування сьома структурними підрозділами, в тому числі і Єнакіївським УГГ, який фактично не працює з 30.06.2015 року. Про захоплення невстановленими особами адміністративної будівлі Єнакіївського УГГ повідомлено правоохоронні органи, відкрито кримінальне провадження. Жодні документи із структурного підрозділу не вивезені, тому неможливо підтвердити або спростувати знаходження позивача у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз», нарахування та виплати їй заробітної плати. Крім того, втрачені печатки захоплених підрозділів, про що є повідомлення газеті «Урядовий кур'єр», у зв'язку з чим є всі підстави вважати, що додані до позовної заяви документи позивачем є недостовірними. Так само, представник вважає, що долученими до позовної заяви доказами не доведено фактичних та обґрунтованих витрат на правову допомогу, не підтверджено обставин надання правової допомоги, тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Наказом №104л від 06.05.1999 року [PERSON] прийнято контролером у відділ аналізу режиму газопостачання Єнакіївського управління по газопостачанню та газифікації, Наказом №212л від 01.06.2008 року її переведено на посаду начальника ПТО, а Наказом №162л від 30.06.2015 року звільнено за згодою сторін на підставі ст..36 п.1 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ «Донецькоблгаз» від 27.09.2018 року №7/1-2725, за підписану головою правління [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON], ПАТ «Донецькоблгаз» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 27.09.2018 року за період: квітень 2015 року - 3811,99 грн., травень 2015 року - 5582,59 грн., червень 2015 року - 10877,32 грн., а всього 20271,90 грн.. Листом від 18.12.2018 року представник ПАТ «Донецькоблгаз» [PERSON] підтвердив надання 27.09.2018 року ПАТ «Донецькоблгаз» позивачу [PERSON] довідки №7/1-2725 про заборгованість по заробітній платі за підписом голови правління та [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON]. З наданої 20.12.2018 року УПФУ у м. Краматорську Донецької області інформації видно, що позивачу [PERSON] в 2015 році нараховувалася заробітна плата Єнакіївським УГГ ПАТ «Донецькоблгаз» у квітні - 6315,78 грн., у травні - 6897,19 грн. та у червні - 13314,73 грн.. Тобто позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано належними доказами, що перед [PERSON] мається заборгованість по заробітній платі за період з квітня по червень 2015 року у сумі 20271,90 грн.. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того судом враховується, що згідно із підпунктом 164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 цього Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати. Відповідно до абзацу 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати [PERSON] з боку ПАТ «Донецькоблгаз» за період з квітня по червень 2015 року становить 20271,90 грн., розмір цієї суми підтверджено відповідачем, спору з приводу розміру цієї суми між сторонами немає, то дана сума підлягає стягненню з відповідача, з утриманням з цієї суми обов'язкових податків та зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов [PERSON] задовольняється у повному обсязі, то судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 1762,00 грн.. Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Отже позивачу слід відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу, надану адвокатом [PERSON], в сумі 1600 грн., яка згідно опису витрат складається з вартості надання правової консультації, складання запитів, вивчення наданих клієнтом документів, що становить 500 грн. за годину; вивчення законодавства та судової практики по даній категорії справ, що становить 500 грн. за одну годину; складання позовної заяви, що становить 500 грн. за одну годину та фактичного подання позову до суду, складання опису витрат, що складає 100 грн. за 15 хвилин, що підтверджується Договором про надання правничої допомоги від 10.10.2018 року, ордером серії АА №066298, квитанцією про сплату гонорару від 06.09.2018 року, описом витрат від 10.10.2018 року. З огляду на викладене суд, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 1600,00 грн.. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved