Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

18 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, який 21 вересня 2018 року уточнила та збільшила, мотивуючи його тим, що в період часу з 26.10.2012 року по 09.09.2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини, матеріально не допомагає, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття 18.07.2018 року. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4590,00 грн., що є половиною від фактично понесених нею медичних витрат. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов про стягнення аліментів та додаткових витрат підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи за фактичним місцем проживання та зареєстрованим місцем проживання. До суду відповідач не зявився, заперечень на позов, або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони в період часу з 26 жовтня 2012 року по 29 серпня 2017 року перебували у шлюбі (а.с.4-5). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Із копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є [PERSON] (а.с.8). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], 13 серпня 2015 року, він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини.\~\~\~ Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, дослідивши зібрані та подані стороною позивача письмові докази, виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, являється фізичною-особою підприємцем та надає будівельні послуги, про що свідчать розміщені оголошення в інтернеті, має певний дохід, який достатній для того, щоб займатися автоперегонами та приймати участь у спортивних змаганнях, має кошти на виїзд на відпочинок за кордон (а.с.33-47,50-69), тому має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання сина. Із наданих письмових доказів судом встановлено, що позивач працює найманим працівником у приватного нотаріуса СМНО, отримує мінімальну заробітну плату (а.с.98-101), будь-якого майна, товарів, або оплати послуг на суму, яка перевищує 50 000 грн. у 2017 році не здійснювала (а.с.74-75), має батьків-пенсіонерів (а.с.102). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Позивач, уточнивши позовні вимоги, просить стягувати аліменти на сина у твердій грошовій сумі. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно є співрозмірним, і не порушуватиме права та інтереси дитини, відповідача та інших осіб. Доказів, які б спростовували це, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У даному випадку позов подано до суду 18 липня 2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Щодо стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. З наданих стороною позивача доказів вбачається, що дитині [PERSON], [INFO] 19.07.2018 року проведено вакцинацію АКДС + поліомієліт. Вартість вказаної послуги становить 1850,00 грн. (а.с.79). Крім того, 16 серпня 2018 року позивачем оплачена сума у розмірі 180,00 грн. за лабораторні аналізи 16 серпня 2018 року (крові, біоматеріалу, сечі) (а.с.78). 17 серпня 2018 року пацієнту [PERSON] надано ряд стоматологічних послуг (лікування карієсу, пульпіту, тощо) на загальну суму 7150,00 грн. (а.с.80). Таким чином, загальна сума додаткових витрат, які позивач затратила на оздоровлення сина [PERSON], склала 9180 грн. У даному випадку суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати половину витрат, понесених позивачем на лікування та профілактику захворювань дитини, оскільки ці витрати є додатковими, вони викликані особливими обставинами, а саме: хворобою дитини та необхідністю проведення профілактичних заходів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що позивач надала належні та допустимі докази того, що хвороба та профілактичні заходи щодо вакцинації сина призвели до додаткових фінансових витрат. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позов про відшкодування половини понесених витрат на лікування та профілактичні заходи в сумі 4590 грн (1/2 від 9180 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування дитини та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (704,80 грн.+704,80 грн.)

Outcome: approved