Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

17 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. 1. Обґрунтування позову: Позивачка зареєструвала шлюб з Відповідачем 16 лютого 2019 року. Шлюб між позивачем і Відповідачем не розірвано. Проживають окремо. Від шлюбу з Відповідачем має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з Позивачкою. Позивачка вказувала, що прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини. Відповідач не вважає за потрібне утримувати свого неповнолітнього сина. На її неодноразові прохання та вимоги до Відповідача про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини, він не звертає ніякої уваги. Зазначала. що вона також має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років незалежно від того, чи працюю вона і незалежно від її матеріального становища. Посилаючись на викладене та ст.ст.180 183, 191 СК України, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , щомісяця, з дня пред`явлення нею позову, у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути [PERSON] на її користь на її утримання щомісяця 3000 грн. до виповнення їх дитині 3 років. 2. Відзив на позов: Відзив на позов до суд не надходив. 3. Судовий розгляд: Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, попередньо подав до суду заяву, що позовні вимоги визнає частково. Відповідно до\~ч.1\~ст.131\~ЦПК України.\~учасники судового\~процесу зобов`язані\~повідомляти суд\~про зміну\~свого місця\~проживання (перебування,\~знаходження)\~або місцезнаходження\~під час\~провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] у своїх заявах до суду від 12.03.2020 та 01.04.2020 зазначав адресу: [ADDRESS] . Судом неодноразово направлялися судові повістки для Відповідача на адресу: [ADDRESS] . Проте, вони поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяви про зміну місця проживання від [PERSON] на адресу суду не надходили. Таким чином, суд вважає, що в силу ч.1 ст.131 ЦПК України [PERSON] був належним чином повідомлений про місце, день і час явки до суду для участі у судовому розгляді. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. 4. Фактичні обставини, їх оцінка та опозиція суду: Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що 16 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16.02.2019 складено актовий запис №74 та видано свідоцтво про одруження № [NUMBER] . Після одруження, прізвище дружини стало [PERSON] . Також судом встановлено, що під час шлюбу, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , про що Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.07.2019 складено актовий запис №495 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . В графі «батьки» зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно інформації\~виданоїЛівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради неповнолітній син [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~довідкиКомітету\~самоорганізації населення\~«Азовстальський» від\~27.12.2019\~№390, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входять мати та син. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А згідно з ч.2 цієї статті, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Доказів того, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість щодо форми та розміру участі в утриманні [PERSON] суду не надано. Не надано суду й доказів на спростування тверджень позивачки, що Відповідач не приймає участі в утриманні свого неповнолітнього сина. Таким чином, суд робить висновок, що між сторонами, як батьками [PERSON] , домовленість щодо способу виконання [PERSON] обов`язку з утримання спільної дитини, у тому числі щодо форми та\~розміру такої\~участі,досягнута не була та Відповідач добровільно не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина [PERSON] . Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим, з метою створення умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає за необхідне присудити [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у частці від заробітку (доходу) батька [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового розгляду, сторонами не надано суду будь яких належних та допустимих доказів про існування обставин, передбачених ч.1 ст.182 СК України, як повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Згідно ТОВ «РБО Україна» від 12.03.2020 [PERSON] працює на посаді слюсаря ремонтника та має постійний дохід. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд враховує, що відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, Таким чином, суд вважає, стягнути з [PERSON] на [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька, але меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, присудження аліментів у вказаному розмірі повинно забезпечити отримання [PERSON] мінімально гарантованого розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Стаття 84 СК України передбачає, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право\~на утримання\~вагітна дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Будь яких належних та допустимих доказів того, що Відповідач матеріально підтримує позивачку [PERSON] або не може надавати їй матеріальну допомогу, суду не надано. Відповідно до ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Будь яких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] може одержувати утримання від батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, суду також не надано. Таким чином, суд вважає, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) чоловіка. На думку суду, присудження аліментів у вказаному розмірі повинно забезпечити виконання Відповідачем передбаченого законом обов`язку утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, ч.6 ст.141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року становить 1779 гривень. Отже, мінімально гарантований розмір аліментів за один місяць складає 889,50 грн., тобто сукупність всіх виплат за шість місяців становить 5337,00 грн. Таким чином,\~з [PERSON] підлягає\~стягненню на\~користь держави\~судовий збір\~у розмірі\~840,80 грн., оскільки відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial