overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 14 лютого 1998 року відділом РАГС виконкому Львівської міської ради. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO], однак сімейне життя між ними не склалося через різні погляди на життя та різні характери. Через несумісність характерів в 2014 році вони припинили подружні відносини та ведення сумісного господарства. Шлюб носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась та подала в суд заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився та подав заяву, з якої убачається, що він позов визнає та також просить розглядати справу у його відсутності. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. З 2014 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 28 жовтня 2006 року міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції, та визначення з нею, позивачем, місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та різні характери. Через несумісність характерів вони приблизно рік тому припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та стали проживати окремо. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, примирення між ними є неможливим, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судове засідання, яке було призначено на 23 листопада 2015 року о 17.15 год., позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились та 20 листопада 2015 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якому він просить постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами по справі та розглядати справу за його та позивача відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони понад рік не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, про живають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом. Вказують, що у зв'язку з навчанням [PERSON] у навчальному закладі вона потребує матеріальної допомоги з боку батька [PERSON], яку уточнивши позов у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) просять стягнути на користь дочки до досягнення нею 23 років. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, а відповідач - позов визнав. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON], є батьком, а [PERSON] матір'ю повнолітньої [PERSON], [INFO]. Із 07 жовтня 1989 року по 23 лютого 2015 року (видано свідоцтво) сторони перебували у шлюбі. Позивач зареєстрована [ADDRESS], не працює, з 09 вересня 2015 року перебуває на обліку в Липоводолинському районному центрі зайнятості (а.с.4, 8). [PERSON] на безоплатній формі навчається на четвертому курсі денного відділення за спеціальністю «Кравець, закрійник» у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Сумське вище професійне училище будівництва і дизайну», строк навчання з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року (а.с.8). Отримує стипендію у розмірі близько 209 грн., проживає у гуртожитку вказаного навчального закладу по вул. Охтирська, 31 у м.Суми. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS], перебуває в іншому шлюбі, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримує пенсію у розмірі близько 1000 грн. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а згідно з ч.1 ст.200 вказаного Кодексу, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Із матеріалів справи вбачається, що повнолітня дочка відповідача навчається на безоплатній основі, однак несе певні пов'язані з ним витрати, зокрема оплачує проживання у гуртожитку, несе періодичні витрати на поїздку із місця проживання до м.Суми та у зворотному напрямку, витрати на переміщення по м.Суми, витрати на харчування протягом навчального дня, а тому потребує матеріальної допомоги. [PERSON] у судовому засідання погодився добровільно надавати таку матеріальну допомогу у розмірі 200 грн. Враховуючи, як того вимагають положення ст.182 СК України, матеріальне становище дитини, платника аліментів (має статус пенсіонера, однак має працездатний вік, відсутність утриманців), та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

18 вересня 2015 року до Володарського районного суду Київської області надійшла позовна заява, в якій вказано, що [PERSON] має дочку - [PERSON], [INFO]. [PERSON] злісно не виконує батьківські обов'язки по догляду за дитиною без поважних причин. [PERSON] просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник Служба у справах дітей та сім'ї Володарської РДА Київської області вважає доцільним задовольнити позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся двічі належним чином та через засоби масової інфоромації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника служби у справах дітей та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступного. По справі встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що стверджується письмовими доказами по справі. Відповідно до довідки № 78 від 10.07.2015 року, виданої Володарською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 2 Київської області, [PERSON] не брав участь у вихованні доньки [PERSON] з 2004 року по 2015 рік (а.с.16). Володарською районною державною адміністрацією Київської області 18.08.2015 року прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], з метою захисту інтересів дитини [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] не займається утриманням дочки та її вихованням (а.с.5). Відповідно до довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Кашперівської сільської ради Тетіївського району Київської області, [PERSON], [INFO], характеризується негативно (а.с.14). Відповідно до довідки, виданої 09.07.2015 року Відділом дежравної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції в Київській області, з [PERSON] з 19.07.2005 року стягуюються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.07.2015 року становить 42576 гривень 87 копійок (а.с.18). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, оцінивши всі докази в сукупності, задовольняючи вимоги [PERSON], суд прийшов до висновку, про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON]. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до переконання, що позовна заява підлягає до задоволення. З відповідача необхідно стягнути судовий збір розгляду цивільних справ.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

18 вересня 2015 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 21 лютого 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №80. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою і перебуває на її утриманні. Під час спільного проживання у них з відповідачем постійно виникали сварки з різних причин, внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на сімейні та життєві цінності, ведення спільного господарства, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечить її інтересам. На момент подання позовної заяви до суду шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, проживають вони окремо. Примирення між ними вважає неможливим. На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.10). Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] (до шлюбу Гордієнко) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у юридичному шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, 21 лютого 2014 року, актовий запис №80 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO].(а.с.7). Подружнє життя не склалося внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на сімейні та життєві цінності, на момент подання позовної заяви до суду шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше сумісне життя і збереження сімї неможливе. Відповідно до \~статті 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 110 СК України\~передбачає право позивача на пред'явлення позову про розірвання шлюбу.\~\~\~ Відповідно до\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 487,20 гривень. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але відповідно до поданої заяви позивач не наполягав на поверненні судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

18 вересня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2000 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на суть сімейного життя, виниклу відсутність взаєморозуміння, психологічну несумісність та періодичність виникнення скандалів. Спільне господарство не ведуть, спір про розподіл майна та визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Просив позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з клопотанням слухати справу у їх відсутності, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, відповідачка позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 104 (а.с. 6). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, періодично почали виникати скандали, зникло бажання збереження родини, з'явилась психологічна несумісність. Спільного господарства сторонами не ведеться. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини сторони не мають. Судом надана оцінка кожному доказу, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї, відповідачка не заперечує проти позову. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

18 вересня 2015 року до суду заявлено цей позов, в якому [PERSON] вимагала щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, з огляду на невиконання відповідачем добровільно свого обовязку по утриманню малолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги визнали частково, погоджувалися сплачувати аліменти в розмірі 200 грн., посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність постійного заробітку. Свідок [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] проживає з нею, має нерегулярний, мінливий дохід, якого ледь вистачає на особисті потреби відповідача. З урахуванням позицій сторін та матеріалів справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обовязку по утриманню малолітньої дитини, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ст.182 Сімейного Кодексу України, за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків; -ч.2. ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дитини, чим порушує його право, але має мінливий, нерегулярний дохід, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з нього в твердій грошовій сумі, яку з урахуванням засад розумності, добросовісності і справедливості, суд визначає в розмірі 436,50 грн. починаючи з дня звернення позивачки до суду до повноліття сина.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

18 вересня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.09.2015 р. о 17 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.09.2015 р. о 17 год. 29 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора емоційно неадекватна, тривожна, говорить, що її переслідують, хочуть вбити, вважає, що її хочуть отруїти «ті люди, з якими я живу», висловлює суіцидальні думки. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно параноїчний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

18 вересня 2015 року заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 12 червня 2015 помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно. За життя батько склав заповіт на її ім.»я, інших спадкоємців немає. В даний час отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, оскільки не може довести, що померлий 12 червня 2015 року [PERSON] є її батьком, так як в її свідоцтві про народження батько записаний як [PERSON], в державному акті на право приватної власності на землю, в заповіті та свідоцтві про смерть прізвище батька записано як «Чеботар». В свідоцтві про одруження заявниця записана як «Чеботар» та її прізвище змінено на «Фурман». Внаслідок вказаних розбіжностей в написанні прізвища батька вона не може оформити спадщину, що примусило її звернутися до суду, так як іншим шляхом виправити допущені помилки не можливо. Посилаючись на викладене просила заяву задовольнити. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, та просила її повністю задовольнити. Представник відповідача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог заявниці не заперечував. Суд, вислухавши заявницу, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено факт, що [PERSON], який помер 12 червня 2015 року є рідним батьком [PERSON]. З урахуванням наведеного і на підставі ст.256 ЦПК України заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved