Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

17 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що з відповідачем по справі [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року по 10 лютого 2017 року, мають дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини мого заробітку (доходу) до повноліття дитини. При розірванні шлюбу спору між сторонами про місце проживання дитини не було, син [PERSON], проживав з матір'ю за іншою адресою. З 01 липня 2018 року, позивач забрав сина [PERSON], де вони разом проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Позивач, працює, має стабільний дохід, може матеріально утримувати дитину і забезпечити достойний рівень її життя, розвитку та навчання. За місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, не вживає спиртних напоїв та наркотичних засобів, добре ставиться до сина, приділяє увагу його навчанню, цікавиться його інтересами та захопленнями. Син потребує постійного контролю з боку позивача. Просить суд, визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Звільнити, [PERSON] [INFO] від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], які стягуються з мене згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на користь [PERSON], та скасувати заборгованість по аліментам з 01 липня 2018 року по день вступу рішення у законну силу по даній справі. Виконавче провадження про стягнення з [PERSON], [INFO], аліментів за рішенням суду № 212\\6892\\16-ц від 07 грудня 2016 року, яке було ухвалене Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] - в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно - закрити. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Представник третьої особи в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, та визначити місце проживання дитини разом з батьком. Оскільки відповідач визнала позов, суд на підставі положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами розгляду підготовчого засідання ухвалює рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року, шлю розірвано (а. с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року, з [PERSON] [INFO], на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на користь [PERSON], щомісячно, до повноліття дитини (а. с. 10-11). Відповідно до акту про фактичне проживання від 26 листопада 2018 року, складеного мешканцями [ADDRESS], та посвідченого інженером та директором ТОВ «Житлокомцентр» [PERSON], з 01 липня 2018 року по теперішній час мешкає за адресою [ADDRESS], разом з сином [PERSON], [INFO] (а. с. 12). Відповідно до розрахунку по аліментам, складеного старшим державним виконавцем Покровського ВДВС по виконавчому листу, виданому Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2016 року за період з 01.07.2018 по 01.12.2018, [PERSON] має заборгованість в розмірі 12530,00 гривень (а. с. 16). Згідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія [NUMBER] - зареєстрований ФОП [PERSON] (а. с. 17). Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору. Згідно копії Рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 13 від 16.01.2019 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON], було вирішено: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 37-39). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] Відповідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Окрім того, враховуючи, що син сторін, [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком з 1 липня 2018 року по теперішній час та повністю знаходиться на його утриманні, а відповідач по справі [PERSON] продовжує отримувати аліменти в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) [PERSON], які на утримання малолітньої дитини не використовуються. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1536,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved