Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

19.07.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою уточненою в процесі розгляду до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, як обєкту спільної сумісної власності. Позовна заява мотивована тим, що 31.12.1958 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] який помер у 2009 році. Як зазначає позивачка на спільні кошти з чоловіком вони збудували житловий будинок за адресою м. Запоріжжя. пер. Морський, 26. Право власності на будинок було зареєстровано в БТІ в реєстраційній книзі № 166 за № 28017 від 30.08.1976 року. 25.03.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вказує позивачка з 2000 року її чоловік [PERSON] вимушений був поїхати в [PERSON] де і проживав до дня смерті, що сталась 01.03.2013 року. Вона як особа, що не була обізнана в юридичних справах не надавала значення тому факту, що будинок зареєстровано за її чоловіком, на час його перебування в [PERSON] доглядала будинок та здійснювала всі права власника. Проте, як стало відомо позивачці, за життя її колишній чоловік склав заповіт, яким заповів спірний житловий будинок їх сину [PERSON] та онуку [PERSON]. Позивачка також вказує, що її вимоги на 1/2 частину вказаного житлового будинку в позасудовому порядку вирішити неможливо, що і стало підставою для звернення до суду. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 26 по пер. Морському в м. Запоріжжя. 08.08.2016 року судом було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. За заявою позивача ухвалою суду від 26.04.2017 року до участі в справі було залучено співвідповідача [PERSON]. Ухвалою від 24.07.2017 року було задоволено клопотання відповідача по справі [PERSON] та витребувано копію спадкової справи № 198/2013 заведеної нотаріусом [PERSON] Прохоровського нотаріального округу Бєлгородської області Російської Федерації, провадження у справі зупинено. 23.02.2018 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи, провадження у справі поновлено. 15.12.2018 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку, зокрема позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на положення п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України судом розгляд даної справи проводився в загальному порядку. Позивач [PERSON] та її представники по наполягали на задоволенні позову з вказаних у позові підстав також вказали, що позивач [PERSON] користується однією з кімнат у вказаному будинку, проте така ситуація її не влаштовує з тих підстав, що половину спірного будинку вона вважає своїм майном набутим у шлюбі. До суду не зверталась з тих підстав, що розірвання шлюбу між нею та померлим [PERSON] мало формальний характер і було необхідно для виїзду його в Російську Федерацію. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та його представник [PERSON] заперечував проти задоволення позову, та вказали, що позивачка [PERSON] вимог доПетрова Є.Д. під час розірвання шлюбу не заявляла вимог про визнання права власності на майно та про його поділ. Зазначали, що [PERSON] про наявність заповіту ат про його умови була обізнана та не заперечувала проти його реалізації. Після смерті спадкодавця [PERSON] до спадкової маси окрім спірного будинку увійшли будинок у селищі Прелєсноє Прохорівського району Білгородської області Російської Федерації, який не був охоплений заповітом. На прохання [PERSON], він та його брат [PERSON] відмовились від прийняття спадщину вигляді частки будинку на користь співвідповідача [PERSON]Є за умови, що [PERSON] не буде оспорювати заповіт [PERSON] та не буде заперечувати проти порядку користування житловим будинком № 26 по провулку Морському в м.Запоріжжя. Клопотали про застосування до вказаних правовідносин строків позовної давності та відмови в позові. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що [PERSON] ще у 2009 році знала про складений [PERSON] заповіт, з 1997 року не проживає за адресою м .Запоріжжя, пров. Морський, 26. Позивачка просила його [PERSON] відмовитись від прийняття спадщини в РФ, вказавши, що його право проживання та порядок використання ним та [PERSON] спірного житлового будинку не будуть порушені. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено з матеріалів справи, 31.12.1958 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] було зареєстровано шлюб згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТЧ № 033229 (а.с. 20). Рішенням виконкому № 12/343 від 14.12.1972 року [PERSON] надано земельну ділянку по пров. Морському, 26 у м. Запоріжжя під забудову. (а.с.16) На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будування індивідуального житлового будинку на праві власності [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку по пров. Морському, 26 у м. Запоріжжя загальною площею 470 м. кв. (а.с.17) Право власності на будинок було зареєстровано в БТІ в реєстраційній книзі № 166 за № 28017 від 30.08.1976 року. (а.с.18) 25.03.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі свідоцтва серії 1-ЖС № 169744 від 25.03.2005 року(а.с.21) Згідно свідоцтва про смерть 01.03.2013 року помер громадянин [PERSON] - [PERSON], [INFO] (а.с. 34). Як визначено ст.. 69 СК України Дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина\~і чоловік\~мають право\~розділити майно\~за взаємною\~згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. На ухвалу суду 5 Запорізькою Державною нотаріальною конторою було надано спадкову справу заведену після смерті гр.. [PERSON] № 289/2013. Так в матеріалах вищезазначеної спадкової справи наявні заява [PERSON], [INFO] про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а також копія заповіту померлого [PERSON] відповідно до змісту якого, спадкодавець заповідає на випадок своєї смерті будинок з усіма побудовами [PERSON], [INFO] -1/3 частину, [PERSON], [INFO] 2/3. На підставі судового доручення 23.02.2018 року на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли копії спадкової справи № 198/2013 до майна [PERSON] заведеної нотаріусом [PERSON] Так в матеріалах зазначеної спадкової справи наявна заява [PERSON] про видачу свідоцтва на спадкове майно, що складається з земельної ділянки та житлового будинку за адресою: РФ, Белгородська область, Прохоровський район, село Петрівка. Також наявні заяви [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] про пропуск строку на прийняття спадщини після померлого [PERSON] та відсутність претензій та спору, щодо спадкового майна. На підставі вищезазначеної заяви [PERSON] 15.01.2014 року за останнім зареєстровано право власності на житловий будинок у РФ, Белгородська область, Прохоровський район, село Петрівка, площею 42,9 кв. м. 11.07.2018 року до матеріалів справи позивачем [PERSON] були долучені письмові свідчення [PERSON] та [PERSON] Вказані особи в судовому засіданні не допитувались, їх підписи у заявах уповноваженою особою не засвідченні, з вказаних підстав суд визнає вказані докази недопустимими, оскільки останні не відповідають вимогам передбаченим ЦПК України. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], та відповідач - [PERSON] Надавши аналогічні пояснення, свідки показали, що позивачка [PERSON] постійно проживає у Російській Федерації та у випадку коли приїздить до Запоріжжя, проживає в одній з кімнат спірного будинку. Про заповіт спадкодавця [PERSON] позивачка була обізнана з моменту його укладання оскільки проживала з спадкодавцем на території РФ по день його смерті. Особисто вмовляла відповідачів [PERSON] та [PERSON] не приймати у спадщину будинок у РФ, Белгородська область, Прохоровський район, село Петрівка, запевняючи відповідачів, що не буде оспорювати заповіт спадкодавця, щодо спірного будинку, який знаходиться в м. Запоріжжя. по пров. Морському, 26. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як визначено\~ст..\~266\~ЦК\~України,\~зі\~спливом\~позовної давності\~до\~основної\~вимоги вважається,\~що\~позовна\~давність спливла\~і\~до\~додаткової вимоги\~(стягнення\~неустойки,\~накладення\~стягнення\~на заставлене\~майно\~тощо).Стаття\~267\~ЦК\~визначає\~наслідки спливу\~позовної\~давності,\~зокрема,\~позовна\~давність\~застосовується судом\~лише\~за\~заявою сторони\~у\~спорі,\~зробленою\~до\~винесення ним\~рішення.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так відповідачем [PERSON] заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності в тому числі письмово. Водночас позивачем жодних клопотань про поновлення строку та відомостей про поважність причин пропуску строку визначеного законом для захисту свого права, до суду не подавалось. Згідно з ст.. 74 СК України \~Позовна давність\~не застосовується\~до вимог\~про поділ\~майна,\~що є\~об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~якщо шлюб\~між ними\~не розірвано. До\~вимоги про\~поділ майна,\~заявленої після\~розірвання шлюбу,\~застосовується позовна\~давність у\~три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як встановлено судом при розгляді справи, договір про поділ спірного майна між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Доказів зворотнього сторони не надавали. Шлюб між позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] було розірвано, ще у 2005 році. Проте позивачка [PERSON] до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно набуте під час шлюбу остання не зверталась. Як вказує позивачка [PERSON] не порушував її майнових прав та вона вважала за недоцільне звертатись до державних органів чи суду за оформленням належної їй частини будинку. Навіть враховуючи пояснення позивача, що підтверджуються показами свідків [PERSON] та [PERSON] про ті обставини що позивач продовжувала проживати з колишнім чоловіком [PERSON] в Російській Федерації, суд приходить до висновку про необхідність застосування до вказаних правовідношень положень ст.. 257 ЦК України, про застосування яких заявив відповідач [PERSON] Так спадкодавець та колишній чоловік позивачки [PERSON] помер 01.03.2013 року. За змістом\~положень ч.1,2\~ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Згідно ст..\~1270\~ЦК України\~Для прийняття\~спадщини встановлюється\~строк у\~шість місяців,\~який починається\~з часу\~відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття Зі змісту пояснень позивачки [PERSON] вона знала про час та місце смерті свого чоловіка, приймала участь у понесених витрат в його похованні. Також позивач [PERSON] була обізнана про той факт що спірне майно було зареєстрованою власністю лише її колишнього чоловіка [PERSON] Про вказане свідчить наявність у позивача копій документів на будинок, факт проживання у шлюбі до 2005 року та давність реєстрації права власності на будинок з 1976 року. Зі смертю колишнього чоловіка позивачки відкрилась спадщина на все належне йому майно в тому числі і на спірний житловий будинок, а позивач [PERSON] не вжила жодних дій спрямованих на захист своїх майнових прав до нотаріальної контори не зверталась, фактично погоджуючись, що житловий будинок буде успадкований, а право власності на нього перейде до спадкоємців. Суд також приймає до уваги покази свідків та факт проживання позивача з колишнім чоловіком у РФ, що підтверджують обізнаність [PERSON] про наявність заповіту складеного 07.08.2009 року, щодо спірного будинку розташованого за адресою Україна, м.Запоріжжя, пров. Морський, 26. Таким чином позивачка будучи обізнаною про реєстрацію спірного будинку за її колишнім чоловіком [PERSON] повинна була передбачати порушення своїх прав. Обізнаність позивачки [PERSON] про наявність чи відсутність заповіту на висновки суду також не впливає, оскільки саме зі смертю спадкодавця [PERSON] та відкриття спадщини, позивачка дізналась про можливе порушення її майнових прав. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку що знаходиться у м. Запоріжжя, по пров. Морському, 26 звернулась лише 19.07.2018 року тобто через одинадцять років з дня розірвання шлюбу, через сім років з дати складання спадкодавцем [PERSON] заповіту, а також через три роки і чотири місяці після смерті спадкодавця [PERSON] Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти [PERSON]»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність застосування до вказаних правовідносин наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, про застосування яких заявив в судовому засіданні, також письмово, відповідач [PERSON] Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин витрати позивача по сплаті судового збору стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed