Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

19.07.2017 року позивач [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, загальною площею 35.4 кв.м., який розташований за адресою: 11001, м.Олевськ, 1-й провулок Московський, 21 (двадцять один) Житомирської області, у зв?язку з переходом права власності на вказане нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.05.2017 року, він за договором купівлі-продажу придбав у громадянки [PERSON], житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: м.Олевськ, 1-й провулок Московський, 21 (двадцять один) Житомирської області, загальною площею 35.4 кв.м., а також за договором дарування земельної ділянки від 01.05.2017 року, земельну ділянку на якій розташований вказаний будинок, що становить 0.1 га., кадастровий номер: 1824455100:02:002:0022. Після купівлі-продажу зазначеного житлового будинку він вселився у останній та користується ним до даного часу. Відповідачі по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], зареєстровані, як тимчасові мешканці, яких зареєстрував попередній власник зазначеного житла, не є власниками (співвласниками вказаного будинку), ні членами сімї власника будинку. На його вимогу щодо зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачі не реагують, тому просить суд захистити його право власності на зазначене нерухоме майно визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований в м.Олевську по 1(першому) провулку Московському, 21 (двадцять один) Житомирської області. Позивач [PERSON], у судовому засіданні свої заявлені позовні вимоги підтримав повністю, із підстав, які наведено у його позовній заяві і доданих до позову письмових доказів та просив суд задовольнити позов до відповідачів у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON], якій неодноразово направлялися повістки про виклик до суду за адресою місця проживання зазначеною у позовній заяві не з?явилася, конверти з повістками про виклик до суду повертаються по закінченню встановленого строку зберігання. Також судом на сайті Судова влада України, а саме Олевський районний суд Житомирської області, вкотре, остання дата: 31.01.2019 року, об 17:24 годині було викладено повістку про виклик [PERSON], до суду. Проте [PERSON], до суду не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно положень ст.ст.128-131, 223 ЦПК України, а тому суд, виходячи з вищезазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки, врахувавши думку її представника адвоката [PERSON], вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Відповідачі: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], у судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON], не визнали. Оскільки вони тривалий час проживають у спірному житловому приміщенні, там же зареєстровані, винаймають вказане нерухоме майно у попереднього власника [PERSON], з представником якої - [PERSON], у них була домовленість про подальший викуп житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані по 1(першому) провулку Московському, 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області. Домовившись про ціну зазначеного нерухомого майна [PERSON], передавала [PERSON], гроші в сумі 1500.00 грн., та отримала від останньої розписку. Проте будь-яких документів на підтвердження укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки вони не мають, так як в установленому законом порядку спірне майно вони не оформляли, а розписка [PERSON], внаслідок пожежі у спірному будинку була втрачена. Вважають, що вони є повноправними власниками зазначеного нерухомого майна. В свою чергу [PERSON], звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], та [PERSON], про визнання договору купівлі продажу житлового будинку і договору дарування земельної ділянки недійсними та визнання права власності на будинок і земельну ділянку, посилаючись на вимоги ст.ст.202, 203, 207, 215, 216, 229, 230, 328, 526, 545, 638, 655 ЦК України. Згідно заявлених вимог просить суд: - визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: 1(перший) провулок Московський, 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області, укладений 01.05.2017 року між [PERSON], і [PERSON], та договір дарування земельної ділянки за вказаною адресою, укладеного 01.05.2017 року між [PERSON], і [PERSON], недійсними та скасувати реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно; - визнати договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по 1(першому) провулку Московському, 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області, укладеного між [PERSON], та [PERSON], дійсним; - визнати за [PERSON], право власності на спірний житловий будинок і земельну ділянку, розташованих по 1(першому) провулку Московському, 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області, які [PERSON], [PERSON], та представником останньої адвокатом [PERSON], були підтримані в судовому засіданні. [PERSON], у судовому засіданні зустрічний позов не визнав, вважаючи його безпідставним, оскільки реєстрація місця проживання особи не є підтвердженням права власності на нерухоме майно, у якому зареєстровані відповідачі за його позовом до останніх. Право власності на спірне нерухоме майно ним оформлено у встановленому законом порядку, а відтак вважає визнанню недійсним і скасуванню не підлягає. Прицьому позивач за зустрічним позовом та її представники у судовому засіданні жодних доказів стосовно їхнього права власності на спірне майно до суду не надали. Відповідачі [PERSON], та [PERSON], у судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], надали суду аналогічні свідчення про те, що у житловому будинку, що розташований по 1(першому) провулку Московському, 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області, на разі проживає сама [PERSON] Так, дійсно [PERSON], домовлялася із [PERSON], про купівлю житлового будинку, що розташований по 1(першому) провулку Московському, 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області. [PERSON], писала розписку, про те зміст розписки ним невідомий. [PERSON], у спірному будинку не проживає. Таким чином, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, в межах доводів позовних вимог обох сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], доведені, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позовні вимоги ж позивача за зустрічним позовом [PERSON], не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: провулок Московський 1(один), будинок № 21 (двадцять один), м.Олевськ Житомирської області, який він набув на підставі договору купівлі-продажу серії НМА № 275651, від 01.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за № 807, що підтверджується останнім та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень № 86203183 від 01.05.2017 року, (а.с.5-6). Відповідно до договору дарування земельної ділянки, серії НМА № 275652 від 01.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за № 808, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0.1 га., яка розташована по провулку Московському 1(один), земельна ділянка № 21 (двадцять один), в м.Олевську Житомирської області, що підтверджується останнім та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень № 86203216 від 01.05.2017 року, (а.с.7-9). У спірному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що стверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області № 7102 від 11.07.2017 року, (а.с.4). Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України,\~ст.310 ЦК України\~кожен має право на житло і місце проживання. Разом із тим, згідно зі\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Приписами ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Як встановлено судом позивач у справі [PERSON], є власником будинку № 21 по провулку Московському, 1 в м.Олевську Житомирської області. Відповідачі у справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], не є членами сімї позивача [PERSON], зареєстровані, проте, зокрема [PERSON], [PERSON], та [PERSON], не проживають за вказаною адресою. Оскільки [PERSON], є законним власником будинку № 21 по провулку Московському, 1 в м.Олевську Житомирської області, тому його право вільного володіння, користування та розпоряджання майном гарантовано ст.41 Конституції України та ст.ст.317, 319, 381 ЦК України. Проте, відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], у добровільному порядку відмовляються знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, не маючи при цьому законних підстав для подальшого використання даного приміщення для проживання, а відтак позовні вимоги [PERSON], підлягають захисту в порядку визначеному ст.ст.386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Таким чином наведені вище норми законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких\~обставин та\~з урахуванням\~викладеного,\~суд приходить\~до висновку\~про законність\~та обґрунтованість\~позовних вимог\~[PERSON],\~про визнання\~відповідачів:\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком № 21 по провулку Московському, 1 в м.Олевську Житомирської області. Щодо зустрічного позову [PERSON], до [PERSON], [PERSON], та [PERSON], про визнання договору купівлі продажу житлового будинку і договору дарування земельної ділянки недійсними та визнання права власності на них, які розташовані по провулку Московському, 1 (один), будинок (земельна ділянка), 21 (двадцять один), в м.Олевську Житомирської області, слід зазначити, що: відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Посилання позивачки [PERSON], як на підставу набуття права власності на спірний житловий будинок і земельну ділянку, як то тривалий час проживання, реєстрацію за адресою розташування спірного майна, його винаймання у попереднього власника [PERSON], з представником якої - [PERSON], у [PERSON], була домовленість про подальший викуп житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані по провулку Московському, 1 (один), будинок (земельна ділянка), 21 (двадцять один) в м.Олевську Житомирської області, домовившись про всі істотні умови договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, де [PERSON], (як пояснювала), передала [PERSON], гроші в сумі 1500.00 грн., та отримала від [PERSON], розписку, а остання в свою чергу передала відповідні документи, при цьому посилаючись на вимоги ст.ст.202, 203, 207, 215, 216, 229, 230, 328, 526, 545, 638, 655 ЦК України, як на підставу визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та договору дарування земельної ділянки за вказаною адресою недійсними і їх скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, а також визнання договору купівлі-продажу, що на її думку було укладено між нею та [PERSON], на підставі розписки дійсним, і внаслідок чого визнати за [PERSON], право власності на спірне нерухоме майно, в силу приписів основного Закону України та чинного Цивільного кодексу України не є підставою набуття права власності на нерухоме майно, яке підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації у встановленому законом порядку. \~ \~ \~ \~[PERSON], та її представники у судовому засіданні не надали суду жодних належних і допустимих доказів стосовно права власності [PERSON], на спірне майно, та недовели у судовому засіданні незаконності укладення спірних: договору купівлі продажу житлового будинку і договору дарування земельної ділянки по провулку Московському, 1 (один), будинок (земельна ділянка), 21, в м.Олевську Житомирської області, недодержання вимог укладання таких правочинів, порушення порядку їх нотаріального посвідчення. Приписами ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом із тим, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, (ч.2 ст.215 ЦК України). Положеннями ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Із статті 153 ЗК України слідує, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. За таких обставин та з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON], про визнання договору купівлі продажу житлового будинку і договору дарування земельної ділянки недійсними та визнання права власності на будинок і земельну ділянку, розташованих по провулку Московському, 1 (один), будинок (земельна ділянка), 21, в м.Олевську Житомирської області. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, позивачем [PERSON], не заявлялося вимоги щодо стягнення з відповідачів за первісним позовом судових витрат, а саме судового збору, за таких обставин, і враховуючи приписи ст.13 ЦПК України, суд обмежується лише вирішенням заявлених у позові вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved