Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 26.08.2015 року по 31.05.2018 року в сумі 10592,41 грн. Мотивуючи вимоги ти, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від спільного проживання мають неповнолітню дочку, яка проживає з позивачкою. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 30 листопада 2015 року з відповідача на утримання доньки стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. З моменту присудження аліментів і по даний час відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 34827,25 грн.. Вказана заборгованість виникла з вини відповідача, який взагалі не сплачував аліменти з 2015 року. З моменту припинення спільного проживання відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. З 2015 року і до даного часу відповідач доньку жодного разу не бачив, та не намагається спілкуватися з нею, тобто свідомо нехтує своїми обов`язками по відношенню до доньки. Вихованням та матеріальним забезпеченням дочки займається позивачка. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідач про дочку не піклується, вихованням дитини займається новий чоловік, тому позов просить задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився про причин неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення повідомлення на офіційною веб-порталі судової влади. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що відповідач не надає допомогу дитині, позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та буде відповідати інтересам дитини. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16.02.2016 року по справі №286/3741/15-ц, від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.3,4). Позивач змінила прізвище на '' Медведська'' у звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 лютого 2019 року (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] , проживає в с. Великий Кобилин, Овруцький район Житомирської області з нею зареєстрована та проживає її донька - [PERSON] , [INFO] , житловий будинок знаходиться в належному санітарному стані, в кімнатах чисто, вимиті підлоги, застелені ліжка, що в свою чергу підтверджується актом обстеження сім`ї від 15 березня 2019 року (а.с.6,9). Опікою, вихованням та навчанням дитини займається мама. Згідно довідки директора Овруцької ЗДО №1 від 25.03.2019 року, дитину [PERSON] , [INFO] , в Овруцький заклад дошкільної освіти №1 приводить і забирає мама. На свята, розваги, а також в інших заходах в закладі дошкільної освіти №1, приходить та бере участь мама [PERSON] (а.с.10). Згідно акту обстеження сім`ї від 06.06.2019 року, обстеження проводилося у зв`язку з розглядом питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , під час обстеження встановлено, що для дівчинки створені належні умови для повноцінного розвитку. Вона має окреме місце для відпочинку, сну та ігрову зону. Дівчинка забезпечена всім необхідним і одягом, взуттям на всі пори року. Наявні різноманітні продукти харчування. [PERSON] називає татом. Позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відповідатиме інтересам малолітньої дитини (а.с.40). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 та ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] від 24.06.2019 року №02-18/900, враховуючи рішення протоколу комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації, орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам останньої. На засідання комісії щодо розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , останній не з`явився. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із дитиною. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд бере до уваги той факт що дитина, [PERSON] , проживає на даний момент з мамою, яка забезпечує її фізичний та духовний розвиток, забезпечує матеріально. Відповідач участі у вихованні дочки не приймає, не цікавиться вихованням дитини, її розвитком, потребами. Крім того, суд враховує той факт, що відповідачу було відомо про розгляд питання про позбавлення батьківських прав (службою у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації [PERSON]. направлялося повідомлення про розгляд питання про позбавлення його батьківських прав, від отримання якого останній відмовився), відзиву чи пояснень в спростування доводів позивача останній не надав, в судове засідання не з`явився, що вказує на винну поведінку відповідача, та може свідчити про байдужість з боку батька до долі дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, про задоволення вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Кім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Що стосується вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд приходить до наступного. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. З відповідача на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа від 19 січня 2016 року №286/3072/15-ц року, на утримання неповнолітньої [PERSON] , в примусовому порядку, стягувалися аліменти (а.с.5). У зв`язку з несплатою аліментів виникла заборгованість за період з 26 серпня 2015 року по 31 травня 2018 року, яка становить 34827,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах по ВП №50045627 від 18.04.2019 року (а.с.7). Відповідно до ст.196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа №333/6020/16-ц зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. З наданого суду позивачем розрахунку неустойки за прострочення аліментів, що сума неустойки (пені) за прострочення аліментів за період з 26.08.2015 року по 31.05.2018 року становить 10592,41 грн.. За розрахунком суду, сума неустойки (пені) за прострочення аліментів становить 151563,22 грн., розрахунок відповідає формулі обрахування пені зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року. Враховуючи розмір заборгованості по сплаті аліментів за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, долученим позивачем до матеріалів справи та вимоги ч. 1 ст.196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, та ч.1 ст.13 ЦПК згідно якої, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, неустойка (пеня) за заборгованість по сплаті аліментів за період з 26.08.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 10592,41 грн.. Аналізуючи всі обставини справи, надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved