overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

18 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 25 листопада 1987 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач надав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 25 листопада 1987 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 766. Після реєстрації шлюбу прізвища сторін не змінювались. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

18 квітня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить суд визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ВСЕ № 123750, видане державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори, в частині визнання [PERSON] спадкоємцем права на земельну частку (пай), розміром 4, 08 га, що належала [PERSON], яка померла 07.09.2004 року. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути втрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

18 квітня 2017року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання, особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням і свої доводи обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 28.07.2009року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.08.2009року № 23502069 ( реєстраційний № 13674711), наданим Волноваським БТІ. У вище вказаній квартирі зареєстрований її сини [PERSON], який з квітня 2015року не мешкає у квартирі, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач у зал суду не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 28.07.2009року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]/а.с.3/. У вище вказаній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON], що підтверджується довідкою виданою виконкомом Волноваської міської ради /а.с.10/ Згідно акту квартального комітету [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS], з квітня 2015року. Аналізуючи викладене суд вважає, що відповідач втратив право на житлове приміщення, оскільки не мешкає у зазначеній квартирі з квітня 2015р. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

18 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них 18 січня 2016 року народилась донька [PERSON]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим відносини між ними були припинені. Дитина проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає, тому вона просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання їх неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття та стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною трьох років, оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і має потребу в матеріальній допомозі. Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підрила у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] доводиться батьком неповнолітній [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.7), отже своє батьківство відповідач визнав і у свідоцтві про народження дитини він записаний батьком. Дитина проживає з позивачкою (арк.с.13) та знаходиться повністю на її утриманні, добровільно допомоги на утримання дитини відповідач не надає, тому з нього необхідно стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У звязку з тим, що позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач на обліку у лікарів не значиться, непрацездатних батьків на його утриманні не має. Тому з урахуванням потрібностей позивачки та можливостей відповідача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання позивачки аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно до досягнення їхньою донькою трьох років. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

18 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 21 лютого 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] народження 19 вересня 2014 року, який проживає з нею, позивачем, і на утримання якого вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь аліментів. Причиною припинення шлюбних відносин стало непорозуміння між нею і відповідачем через несумісність характерів, що призвело до того, що фактично вони перестали підтримувати подружні стосунки з 15 вересня 2015 року, відколи вона з сином проживають від [PERSON] окремо. Примирення між нею і відповідачем не можливо, тому просить розірвати шлюб із залишенням їй дошлюбного прізвища. Сторони, будучи повідомленими на офіційному сайті Пологівського районного суду Запорізької області pl.zp.court.gov.ua про місце, дату і час розгляду справи, у судове засідання не явилися. У судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги свої підтримує і просить їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення у справі заочного рішення відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (а.с.2,12). У судове засідання відповідач не прибув, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, заперечень проти позову суду не надав, на підставі чого суд постановляє заочне рішення у відсутності відповідача за правилами ч.1 ст.224 ЦПК України за наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач у своїй заяві до суду. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглядається судом без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, ненадання заперечень проти позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3), від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують з 15 вересня 2015 року і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заявив суду про невизнання ним позову. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їх малолітньої дитини, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2013 року, який був зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стані реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 85. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Подружні відносини з відповідачем були приманені з січня 2016 року, в зв'язку з тим, що в них різні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вважає подальше спільне проживання недоцільним, примирення неможливим. Суперечок щодо розподілу майна немає та місця проживання дитини не має. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, на підставі п.1, 2 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд знаходить заявлений позов обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Сторони припинили подружні стосунки з січня 2016 року , через те, що в них різні характери та різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння. З'ясувавши фактичні взаємини сторін, що втратили почуття любові і поваги один до одного, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 3 червня 2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Близько року сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка та відповідач надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Позивачка позов підтримала, та просила його задовольнити, відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 3 червня 2014 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 228. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки не змінювалось. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх з відповідачем неповнолітня донька: [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є її батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобовязаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1000 грн., до досягнення нею повноліття. В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час слухання справи судом були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивачка надала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, та позов задовольнити, відповідач також направив заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши письмові докази в ній, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 3 червня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилась донька: [PERSON], [INFO]. Відповідач є її батьком, що не оспорюється. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач працює неофіційно і має нерегулярний (мінливий) характер доходів, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обовязок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дітей, стан їх здоровя та стан здоровя і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому зазначала, що їх дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є його батьком, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча зобов'язаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач також в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на користь сина в розмірі ? частки від свого доходу (заробітку). Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони з 20 жовтня 2007 року перебувають у шлюбі, від якого в них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте їх відносини не склалися і вони живуть окремо один від одного, дитина залишилась проживати разом з матір'ю. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] виданого Галицинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 23 лютого 2010 року. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В той же час, враховуючи обов'язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дитини, стан її здоров'я та стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу), але їх розмір повинен бути не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогою розірвати шлюб, зареєстрований 3 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області згідно актового запису № 34, від якого є неповнолітня дитина, мотивуючи його відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя, права та обовязки подружжя, настанням взаємної відчуженості, припиненням спільного проживання та ведення спільного господарства та неможливістю збереження шлюбу. У судове засідання позивачка не зявилась, подавши заяву, у якій позов підтримала і просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач також не зявився, подавши до суду заяву, у якій позов визнав і просив розглянути справу за його відсутності. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил статті 197 ЦПК України не здійснювалось. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який народився 3 грудня 1987 року в м. Києві, громадянин України і [PERSON], яка народилася 4 лютого 1990 року в м Чернігові, громадянка України, зареєстрували шлюб 3 травня 2014 року згідно актового запису № 34, складеного у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області. При цьому дружина змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с. 9). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Подружжя проживає і зареєстроване порізну (а.с. 11, 12). Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За правилом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачається, у звязку з чим позов про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка просить відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на суму 640 гривень, підтверджені відповідною квитанцією.

Outcome: approved