Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

17 вересня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору купівлі-продажу житлового будинку виконаним та дійсним та визнання права власності на частку житлового будинку. В позові зазначено, що в березні 2013 року [PERSON] почала мешкати в фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . До середини травня 2013 року вони проживали в його батьків в [ADDRESS] , але відносини з батьками - не склались, і вони почали мешкати в орендованій квартирі. Після спільного мешкання на протязі 4 місяців, вони вирішили придбати власне житло. Оскільки [PERSON] з 2007 року була зареєстрована у Валківському районі та там мешкала її мати, вони вирішили житло саме у Валківському районі. З цією метою вони звернулись до агенції «Валківська нерухомість» зустрілись з її працівником [PERSON] , який запропонував з огляду на суму коштів, яка у них перебувала, житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки у [PERSON] та [PERSON] був один сімейний бюджет, вони розраховували саме на нього. Вартість будинку на вимогу продавця складала 3 500 дол. США. Як зазначено в позові, [PERSON] та [PERSON] зустрілись із продавцем, якою виявилась [PERSON] . Домовившись щодо істотних умов договору купівлі-продажу, [PERSON] передала [PERSON] 500 дол. США «як завдаток за будинок» та остання власноручно написала розписку 31.09.2013 року. При цьому вказавши, що усю суму за будинок, покупець зобов`язується розрахуватись до 15.10.2013 року. 17.10.2013 року [PERSON] видала розписку про те, що вона отримала від [PERSON] повний розрахунок за належний їй будинок. До покупця ніяких претензій не має та посвідчила довіреність від 17.10.2013 року. Видача розписок на ім`я [PERSON] та [PERSON] підтверджує той факт, що вони були однією сім`єю. Крім того, факт сумісного проживання однією сім`єю підтверджується і тим, що після оформлення розписок вони почали мешкати у вищезазначеному будинку. 04.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Також в позові зазначено, що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач, як і інші спадкоємці, звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, яка складалась із автомобіля. Спадкоємцями були [PERSON] та його донька [PERSON] 11.01.2018 року [PERSON] звертався до суду із позовом про усунення перешкод користування домоволодінням та зобов`язання вчинити певні дії. В позові було зазначено, що 17.10.2013 року [PERSON] спільно із сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] було придбано вищезазначене домоволодіння. Метою позову було позбавлення [PERSON] житла, але в задоволенні позову було відмовлено. В позові зазначено, що 17.10.2013 року [PERSON] видала довіреність на трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та його батьку - [PERSON] . Таке рішення було прийнято у зв`язку із тим, що позивач разом із [PERSON] повинні були виконувати дії, пов`язані із оформленням всіляких довідок, а [PERSON] був включений в довіреність для оформлення на [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу, так як, відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] досягли згоди з усіх істотних умов договору, передали власниці гроші, заселились до будинку та маючи повноваження щодо його оформлення до 17.10.2020 року збирались належним чином оформити його купівлю. За час мешкання в будинку, [PERSON] був зроблений ремонт, придбані та замінені вікна, сплачувались усі комунальні послуги. Отже, позивачем були виконані умови договору, але [PERSON] та [PERSON] ухилились від його нотаріального посвідчення, а з відміною довіреності, вбачається факт безповоротного ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата позивачем можливості нотаріального посвідчення правочину. [PERSON] претендує на 1/2 частину спірного житлового будинку, оскільки згідно із ст. 70 СК України - частки майна дружини та чоловіка є рівними. [PERSON] вимагає: встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу її та [PERSON] , померлого [INFO] з березня 2013 року по 04 січня 2014 року ; визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 17.10.2013 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON] ; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позов підтримала та прохала його задовольнити, при цьому посилалась на обставини викладені в ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня, хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, оскільки у вказаний позивачем період, за думкою третьої особи, її батько не перебував із [PERSON] у відносинах, які можна вважати шлюбними. [PERSON] не заперечила ту обставину, що померлий [PERSON] перед одруженням певний час зустрічався із [PERSON] , проте стосунки між ними були обмежені лише періодичними зустрічами і не більше. Отже, стосунки її батька із позивачем до укладення шлюбу не можна вважати фактичними шлюбними відносинами. [PERSON] вважає, що з вартості будинку, який був придбаний її батьком 17.10.2013 року у [PERSON] , може претендувати лише на 500 дол. США, які вона, згідно змісту розписок, сплатила [PERSON] до передачі її батьком усієї суми угоди. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити зазначення процесуальних дій у справі. 02 липня 2018 року до Валківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та виселення із житлового приміщення. Ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 10.08.2018 року провадження у справі відкрите. 17 вересня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору купівлі-продажу житлового будинку виконаним та дійсним та визнання права власності на частку житлового будинку. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] . 09 січня 2019 року представник [PERSON] подав до суду відзив на позов в якому прохав відмовити в задоволенні позову та зазначає, що твердження [PERSON] про те, що вона, нібито, з березня 2013 року спільно мешкала із [PERSON] та його батьками в [ADDRESS] , не відповідає дійсності, оскільки вона лише приїжджала до [PERSON] гостювати. Періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України. Сам факт реєстрації шлюбу не є підтвердженням проживання однією сім`єю до моменту самої реєстрації шлюбу, а тому позивачем не доведений факт проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу. Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу виконаним та дійсним, відповідач зазначає, що позивач не надала доказів, що одна із сторін договору ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. Розписки на які посилається позивач є підробленими, оскільки [PERSON] таких документів не складала та не підписувала. Оскільки [PERSON] не надано доказів про наявність спільно-набутої власності, вимога про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями є такою, що не підлягає задоволенню (т.1, а.с.120-123). 05 лютого 2019 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив в якій посилаючись на обставини, які були нею викладені в позові прохає задовольнити його (т.1, а.с.134-137). 27 лютого 2019 року ухвалою суду задоволена заява позивача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. По справі призначена судово-почеркознавча експертиза. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 11 червня 2019 року поновлено провадження у справі та повідомлено експерта про неможливість виконання його клопотання від 04.04.2019 року про надання додаткових матеріалів. 06 серпня 2019 року ухвалою суду позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном та виселення із житлового приміщення - залишено без розгляду через неявку позивача до суду. Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 04 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 04.01.2014 року Гонтовоярською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис №01. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т.1, а.с.68). [PERSON] помер [INFO] , що витікає із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 02.06.2017 року Валківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (т.1, а.с.67). Відповідно листа Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №3979/02.14 від 26.09.2019 року, після померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] на протязі шестимісячного строку з дня смерті із заявами до нотаріальної контори звернулись: донька померлого [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини; батько [PERSON] та мати [PERSON] із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого [PERSON] ; дружина померлого - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Заяви від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходили. Після смерті спадкодавця видані Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2018 року на 3/4 частки автомобіля «ВАЗ 2101», державний номер: [NUMBER] на ім`я [PERSON] та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.04.2018 року на 1/4 частку вказаного автомобіля на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.222). Як вбачається з ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З вищевказаної відповіді нотаріуса вбачається, що ані увесь житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ані його частка, до складу спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , - не входить. Позивач вимагаючи встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу разом із [PERSON] з березня 2013 року по 04 січня 2014 року , посилається на показання свідків [PERSON] і [PERSON] , а також на ту обставину, що житловий будинок придбав її чоловік. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту Постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року (справа №588/350/15) вбачається, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, позивач на підтвердження факту проживання разом із чоловіком без реєстрації шлюбу має надати докази, спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету. При цьому, такі докази повинні містити в собі відомості про наявність вказаних ознак саме в той період, коли зазначає позивач, тобто в період з березня 2013 року по 04 січня 2014 року. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , що були допитані за клопотання позивача витікає, що [PERSON] та покійний [PERSON] підтримували стосунки до шлюбу, проте даних про характер цих стосунків, чіткі часові межі, даних не надали, тобто не надали. Як і не повідомили будь-яких відомостей проте, що до одруження [PERSON] і [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали та усвідомлювали взаємні права і обов`язки, як чоловіка та дружини. Посилання позивача на ту обставину, що вона із [PERSON] уклала шлюб 04.01.2014 року не дає підстав вважати, що вони разом мешкали та мали сімейні стосунки саме з березня 2013 року. Крім того, суд не вважає встановленою ту обставину, що [PERSON] придбав за договором-купівлі продажу житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з огляду на наступне. Так, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВКІ №257131, реєстровий номер 627 від 01.03.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Валківське бюро технічної інвентаризації» №20565621 від 14.10.2008 року (т.1, 50-54). Позивач стверджує, що вона разом із [PERSON] домовились із [PERSON] про купівлю-продажу будинку, який їй належить та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження оплати за договором купівлі-продажу будинку позивач надала розписки складені від імені власника нерухомості [PERSON] про отримання коштів за договором (т.1, а.с.65,66). В розписці від 31.09.2013 року зазначено, що: « [PERSON] отримала від [PERSON] 500 дол. США як завдаток за будинок за адресою: [ADDRESS] . Загальна сума продажу будинку становить 3 500 дол. США. Всю суму коштів за будинок покупець зобов`язується розрахуватись до 15.10.2013 року». При цьому, суд відноситься критично до дати, коли була складена розписка, оскільки у вересні місяці лише 30 днів. Даних про те, хто саме передбачається покупцем [PERSON] чи [PERSON] документ не містить. В іншій розписці від 17.10.2013 року зазначено, що: « [PERSON] отримала від [PERSON] повний розрахунок за належний їй будинок за адресою: [ADDRESS] . До покупця будь-яких претензій не має, про що засвідчує довіреність від 17.10.2013 року». Відповідно до довіреності від 17.10.2013 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] бути її представниками, в тому числі, щодо продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.55). Оцінюючи вищевказану довіреність, суд вважає, що її зміст не породжує будь-яких прав для позивача [PERSON] ніж тих, які зазначені в самій довіреності. Сама позивач, яка станом на 17.10.2013 року, яка мала прізвище [PERSON] , була зазначена в довіреності разом з іншими особами і будь-яких переваг відносно них не мала. Як вбачається з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Як вбачається з ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з ч. 1 ст. 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суть вимог позову [PERSON] полягає у необхідності визнання майна таким, що набуте подружжям під час шлюбу. Проте, дослідженими в судовому засіданні доказами, обставини перебування в фактичних шлюбуних стоунках позивача та померлого [PERSON] не доведені. Разом з тим, учасниками не оспорюється та обставина, що позивачем передано [PERSON] 500 дол. США. Суд вважає, що ця обставина не може бути підставою для набуття права власності [PERSON] на 1/2 частину спірного будинку, оскільки проживання однією сім`єю в фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] не підтверджено наданими нею доказами. Судом були вжиті заходи, передбачені ст. 128 ЦПК України, для виклику в судове засідання [PERSON] з метою з`ясування обставин отримання коштів від [PERSON] , однак до суду вона не з`явилась. В свою чергу позивач не заявляла клопотання про допит [PERSON] в якості свідка. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати мають бути віднесені за рахунок позивача.

Outcome: dismissed