Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

19.12.2016 року до суду надійшов вищевказаним позов, вимоги якого неодноразово уточнювались у процесі розгляду справи і в якому позивач, посилаючись на порушення своїх прав, як одного з подружжя та нікчемність укладеного між його дружиною: [PERSON] і [PERSON] попереднього договору від 22.02.2012 року, просить застосувати наслідки нікчемного правочину, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]: 1339352 грн. 60 коп., що за офіційним курсом еквівалентно: 50000 (п'ятдесят тисяч) доларів США, які [PERSON] отримав від [PERSON] за нікчемним попереднім договором від 22.02.2012 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення. Відповідач: [PERSON] зі своїм адвокатом позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні за його безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Відповідач: [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності і в якій зазначила, що вона позов визнає в повному обсязі, а також додатково зазначила, що про передачу грошових коштів в еквіваленті: 50000 доларів США [PERSON] дізнався в жовтні 2015 року, випадково, коли він знайшов попередній договір від 22.02.2012 року, укладений нею з [PERSON], а грошові кошти, що були нею передані [PERSON], були набуті нею з [PERSON] під час шлюбу. Крім того, під час укладення угоди від 29.07.2015 року про скасування попереднього договору від 22.02.2012 року, їй не були повернуті грошові кошти в еквіваленті: 50000 доларів США. Представник позивача, відповідач: [PERSON] та адвокат останнього, не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача: [PERSON]. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті за відсутності відповідача: [PERSON]. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача: [PERSON], заслухавши думку адвоката відповідача, показання свідків: [PERSON] і [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про укладення шлюбу від 27.12.1973 року, позивач перебуває з відповідачем: [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 27.12.1973 року. Відповідно до наявного в матеріалах справи, оригіналу попереднього договору від 22.02.2012 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], який нотаріально не посвідчувався, сторони зобов'язалися укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] не пізніше 22.05.2012 року, за яким [PERSON] буде продавцем, а [PERSON] покупцем. Продаж вказаного будинку буде здійснено за суму в національній валюті, що на день укладення основного договору буде еквівалентом суми: 430000 доларів США. У рахунок оплати за вказаний будинок [PERSON] до підписання цього договору, передала [PERSON] грошову суму в розмірі: 400000 грн., що на день укладення цього договору є еквівалентом суми: 50000 доларів США. У випадку порушення [PERSON] умов цього попереднього договору та відмови від укладення основного договору, останній зобов'язався повернути [PERSON] грошову суму в розмірі: 100000 доларів США. Отримання ним грошових коштів за попереднім договором від 22.02.2012 року, самим [PERSON] та його адвокатом у судовому засіданні не спростовувалось. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку між [PERSON] і [PERSON] не був укладений, проти чого ніхто в судовому засіданні не заперечував. 29.07.2015 року [PERSON] та [PERSON], уклали та підписали письмову угоду, за умовами якої [PERSON] та [PERSON] дійшли до згоди в тім, що раніше укладений між ними попередній договір від 22.02.2012 року про те, що вони зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу будинку, втрачає силу по своєму змісту в повному обсязі, в зв'язку з чим сторони ніяких претензій одна до одної по вищезазначеному договору не мають. При цьому, в самій угоді від 29.07.2015 року достовірно взагалі не зазначається про повернення [PERSON] грошових коштів, отриманих ним від [PERSON] за попереднім договором від 22.02.2012 року. У своїй заяві до суду від 18.10.2017 року, [PERSON] зазначає, що їй не були повернуті грошові кошти в еквіваленті: 50000 доларів США. У своїх показаннях слідчому Голосіївського УП ГУНП України в м. Києві, [PERSON] також вказувала, що після підписання нею угоди від 29.07.2015 року, [PERSON] не повернув їй грошових коштів, отриманих ним від неї за попереднім договором від 22.02.2012 року. Допитані судом з боку відповідача: [PERSON] свідки: [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні показали, що [PERSON] дійсно отримував грошові кошти за попереднім договором від 22.02.2012 року. Свідок [PERSON] в своїх показаннях зазначив, що він особисто давав [PERSON]: 50000 доларів США, щоб останній повернув завдаток, однак, він особисто не був очевидцем повернення [PERSON] грошових коштів. Свідок [PERSON] у своїх показаннях зазначила, що вона проживає з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, і [PERSON] в її присутності повернув [PERSON] грошові кошти. Проживання свідка [PERSON] однією сім'єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з відповідачем: [PERSON], дають правові підстави для висновку про зацікавленість даного свідка в результатах розгляду справи. Відповідно до абзацу четвертого ч. 1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно зі ст. 657 ЦК України, 1. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України, 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно з ч. 1 - ч. 5 ст. 203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України, 1. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, 1. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 215 ЦК України, 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України, 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Укладений між [PERSON] і [PERSON] попередній договір від 22.02.2012 року, нотаріально не посвідчувався. Позивач, як один із подружжя, не давав нотаріально засвідченої згоди на укладення попереднього договору від 22.02.2012 року. Вищевикладене, дає правові підстави для висновку, що права позивача, як одного з подружжя, були порушені. Доводи відповідача: [PERSON] та його адвоката про порушення позивачем трирічного строку позовної давності, суд вважає недоведеними з наступних підстав. Позивач стверджує, що про укладення попереднього договору від 22.02.2012 року і про передачу грошових коштів за цим договором він дізнався випадково в жовтні 2015 року. У своїй заяві до суду від 18.10.2017 року, [PERSON] зазначає, що про передачу нею грошових коштів в еквіваленті: 50000 доларам США, [PERSON] дізнався в жовтні 2015 року, коли він випадково знайшов попередній договір від 22.02.2012 року. Зі змісту попереднього договору від 22.02.2012 року та із змісту угоди від 29.07.2015 року, укладених між [PERSON] і [PERSON] вбачається, що [PERSON] не був учасником та присутнім при їх укладенні. Будь-яких конкретних правових доказів, які б беззаперечно свідчили, що [PERSON] подав до суду позов з пропуском позовної давності, відповідач: [PERSON] зі своїм адвокатом, суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Також суду не надано і судом не здобуто конкретних беззаперечних правових доказів, які б свідчили про повернення грошових коштів, отриманих відповідачем за попереднім договором від 22.02.2012 року. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved