Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

18.04.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації «Про припинення опіки над дітьми» до відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області 23.04.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.09.2018 року 14.06.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засідання на 17.09.2018 року. 17.09.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку з неявкою заявленого свідка. Справу призначено до розгляду на 26.11.2018 року. 26.11.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою позивача. Справу призначено до розгляду на 11.02.2019 року. 11.02.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням позивача, який просив надати час ознайомитись з матеріалами справи. Справа призначена до розгляду на 08.04.2019 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 08.04.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить скасувати розпорядження № 33 від 01.02.2018 року голови [PERSON] районної державної адміністрації щодо припинення повноважень опікуна [PERSON], над малолітніми дітьми: [PERSON] [PERSON] Олеговичем, [INFO] та [PERSON], [INFO], які мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування, а також прийняті після цього розпорядження щодо цих дітей, залишивши чинним розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 01 листопада 2016 року № 377 «Про призначення над малолітніми дітьми: [PERSON] [PERSON] Олеговичем та [PERSON] опікуна (піклувальника) [PERSON]». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 20.01.2015 року його син [PERSON] та невістка [PERSON] рішенням Вишгородського районного суду були позбавлені батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [PERSON] Олеговича,[INFO], [PERSON],[INFO] та [PERSON]. А 09 лютого 2015 року Вишгородська районна держана адміністрація призначила його опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] [PERSON] Олеговичем,[INFO], [PERSON],[INFO]. Над двома іншими дітьми опікунами було призначено бабусю та дядька, які забрали дітей до себе. Також розпорядженням Вишгородської районної держана адміністрація від 17.03.3016 року № 84 він був призначений опікуном над житлом та майном малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [PERSON] Олеговича,[INFO], [PERSON],[INFO] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказане житло належить йому згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2005 року. На той час він проживав постійно в своєму будинку по вул. Зелена,104 с. Тарасівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, але через недостатність в будинку умов для проживання малолітніх дітей, змушений був вийти на квартиру у м. Верхньодніпровську для проживання разом з підопічними 16.04.2015 року судом апеляційної інстанції було скасовано рішення районного суду в частині позбавлення батьківських прав [PERSON], залишивши в силі рішення про позбавлення батьківських прав матері дітей. Але ніяких дій щодо повернення дітей батько не вчинив. Незважаючи на те, що він завжди був з підопічними онуками, які потребували лікування, соціальної реабілітації і соціалізації в травні 2015 року була припинена виплата соціальної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку. Аліменти на дітей він також не отримував. Для утримання дітей його пенсії не вистачало, тому він змушений був продати частину майна та взяти кредити. Частково йому допомагали родичі. Також він звертався до різних інстанцій для вирішення питання матеріального утримання дітей, їздити в судові засідання та виконавчу службу.. З лютого місяця 2016 року Вишгородська районна державна адміністрація видала розпорядження № 30 «Про втрату статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» щодо усіх чотирьох дітей. 29.06.206 року Вишгородський районний суд Київської області виніс рішення про відібрання малолітніх дітей від батька без позбавлення його батьківських прав. Та дітям знову був поновлений статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Діти весь час перебували з ним: відвідували дитячий садочок, їздили до родичів. По рекомендації лікарів в зв'язку із затримкою мовлення періодично перебували у реабілітаційних центрах. 01.11.2016 року він розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації він був призначений опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] [PERSON] Олеговичем,[INFO], [PERSON],[INFO]. 25 січня 2018 року комісія з питань захисту дітей при [PERSON] районній державній адміністрації на підставі неправдивого подання служби у справах дітей припинила його повноваження опікуна. 01.02.2018 року розпорядженням № 33 голови [PERSON] районної державній адміністрації були припинені його повноваження опікуна над малолітніми дітьми: [PERSON] [PERSON] Олеговичем,[INFO], [PERSON],[INFO], які мають статус дітей позбавленого батьківського піклування. Хоч він 31 січня звертався до голови з проханням не скасовувати опіку, а 05 лютого був на особистому прийомі з цього ж питання. Причиню скасування його опіки названо невиконання встановлених законом обов'язків по догляду за дитиною, щодо якої встановлена опіка, а саме: неналежний зовнішній вигляд, погіршення стану їх здоров'я, низький виховний потенціал, постійне перебування дітей в санаторних закладах, відсутність постійного місця проживання. Проте, все це не відповідає дійсності, так як під час перебування дітей в санаторії він двічі на два тижні забирав дітей із санаторію, міняв одяг, стриг, надавав можливість спілкуватись з рідними. Він має характеристики з дитячого садочка відповідно до яких діти мали позитиву динаміку в розвитку. В актах про обстеження його житлово-побутових умов вказувалось, що ці умови відповідають для проживання та розвитку дітей. З метою поліпшення житлових умов дітей він уклав попередній договір купівлі будинку, який в подальшому планує оформленню на дітей. він постійно робив дітям медичні огляди, щеплення. Діти мали можливість бачитись з рідними, їздити на море. Він людина вже не молодого віку, але на даний час він ще має сили та можливість належним чином виховати дітей. При цьому він буде опікуватись інтересами дітей, а не думати про гроші, щоб після досягнення повноліття повернути дітей батькам, які позбавлені батьківських прав, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому пояснила, що діти [PERSON] та [PERSON] перебували на первинному обліку у Вишгородській районній державній адміністрації. Потів в зв'язку з переїздом позивача на проживання до Верхньодніпровського району, діти були взяті на облік [PERSON] районною державною адміністрацію. В 2016 році позивача було призначено опікуном дітей, які отримали статус позбавлених батьківського піклування. При цьому обстежувались житлово-побутові умови дітей, на той час позивач знімав квартиру, квартира була в належному стані, але речі стояли в пакунках не розібраними. Позивач та його співмешканка пояснювали, що вони ще не встигли облаштуватись на новому місці. Характеристики на дітей з дошкільних закладів були позитивними. Тому і було прийняте рішення про призначення позивача опікуном на дітьми. Потім при чергових відвідуваннях дітей було встановлено, що речі як стояли не розпакованими так і залишились, позивач досить часто приходив до адміністрації з дітьми, діти мали не зовсім охайний вигляд. Були одягнені не по зросту та в старий одяг. З дитячого садочка також надходили повідомлення, що дітей приводять до садочка не завжди охайними, на зауваження та рекомендації вихователів ніякої позитивної реакції немає. Протягом останнього року діти більше перебували в різних санаторних закладах, в тому числі і протитуберкульозному, без будь-яких показань для цього. На підставі чого постало питання про припинення опіки, яке спочатку було розглянуте на засіданні комісії в справах дітей., а потім було винесене розпорядження голови райдержадміністрації про припинення опіки. На даний час діти влаштовані в сім'ю. Після чого як розвиток так і зовнішній вигляд дітей був змінений в позитивну сторону. Тому вважає розпорядження про припинення опіки законним та таким. що не потребує скасування. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області, яка допитана в якості свідка в судовому засіданні пояснила, що в 2016 році за зверненням позивача його було призначено опікуном над двома онуками, які позбавлені батьківського піклування, на підставі зібраного пакету документів. Після цього служба здійснювала контроль належного виконання опікуном своїх обовязків. В жовтні місяці 2016 року була відвідана родина позивача на квартирі, яку останній знімав. Було виявлено, що в квартирі було чисто, але речі не розібрані, була відсутня побутова техніка, недостатньо спальних ліжок для дітей. Позивач та його співмешканка пояснила, що вони ще не зовсім переїхали та не встигли облаштуватись. Потім було звернено увагу на те, що під час приходу позивача з дітьми до служби у справах дітей, діти мали недоглянутий вигляд. Одягнені в одяг меншого розміру, часто брудний, від дітей та позивача відчувався неприємний запах. Про що говорилось позивачу, але він пояснював це нестатком коштів. Через пів року родина позивача знову була відвідана на зйомній квартирі, де було виявлено, що речі як стояли у вузлах так і залишились. Після чого дана сім'я була взята під нагляд органу опіки та піклування, було виявлено, що протягом останнього року діти досить мало перебували у сім'ї позивача та у дитячому садочку. Позивач влаштовував їх до різних санаторних закладів, в тому числі і протитуберкульозного, без будь-яких показань для цього. Діти при відвідування служби у справах дітей часто були з ознаками застуди, пригнічені, в одягу не за зростом. Позивачу неодноразово говорилось про те, що діти повинні мати пристойний зовнішній вигляд, але позивач ніяких дій для покращення цього не вчиняв. При наданні запитів до дитячих садочків було встановлено що діти дитячі садочки майже не відвідують з пояснень вихователів встановлено, що діти брудні, агресивні. Після чого позивач перевів дітей до іншого садочка. При наданні запиту до даного садку виявились, що діти його майже не відвідували, так як буди влаштовані до протитуберкульозного диспансера. З отриманих медичних висновків було встановлено. що діти потребують лікування. У дітей анемія, через погане харчування. Через що виникла загроза у відібранні дітей, коли позивач був повідомлений про дану обставину, то сказав: «Якщо дітей відберете то відбирайте». Таким чином на засіданні комісії з питань захисту дітей було прийняте рішення про відібрання дітей, влаштування їх до прийомної сім'ї та про скасування опіки позивача. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вислухавши дітей сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № Р-377 від 01.11.2016 року позивача було призначено опікуном (піклувальником) над його онуками: [PERSON] [PERSON] Олеговичем,[INFO], [PERSON],[INFO] та визначено місце проживання: [INFO]. 206 [ADDRESS] та покладено відповідальність за створення матеріальних та побутових умов проживання, виховання і захист прав та інтересів дітей. Відповідно до протоколу № 109 від 25.01.2018 року чергового засідання комісії з захисту прав дітей при [PERSON] райдержадміністрації від 14.11.2018 року було розглянуто питання про скасування опіки над малолітніми дітьми: [PERSON] [PERSON] Олеговичем,[INFO], [PERSON],[INFO] в зв'язку з неналежним виконанням позивачем обов'язків опікуна. Комісією було прийняте одноголосно рішення про припинення повноважень опікуна [PERSON]Л,. відносно малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] Олеговича,[INFO], [PERSON],[INFO]. Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № Р-33 від 01.02.2018 року припинено з 01.02. 2018 року повноваження опікуна [PERSON], щодо малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] Олеговича,[INFO], [PERSON],[INFO] у зв'язку з невиконанням [PERSON], встановлених законом обов'язків, а саме неналежний зовнішній вигляд дітей, погіршення стану їх здоров'я, низький виховний потенціал, постійне перебування дітей в санаторних закладах, відсутність постійного місця проживання. Позивач вважає дане рішення незаконним посилаючись на те, що він не міг в повній мірі матеріально забезпечити дітей, так як скасовувалась його опіка над дітьми Вишгородською районною державною адміністрацією та були припинені виплати на дітей, а його пенсії було недостатньо для матеріального забезпечення дітей. Крім того він належно виконував свої обов'язки опікуна: лікував дітей; влаштовував в санатно-оздоровчі заклади, де постійно відвідував дітей, прав їх одяг та іншим чином турбувався за дітей. З метою забезпечення належних житлових умов він знімає квартиру, в якій проживає разом з дітьми та уклав попередній договір на придбання будинку. Відповідно до ст. 55 ЦК України - Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України - Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 1 ст.61 ЦК України -Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Відповідно до ст. 62 ЦК України Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 1, 2,3,4 ст. 63 ЦК України -Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч.1,4 ст. 67 ЦК України - Опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. На підтвердження того, що позивач належним чином виконував обов'язки опікуна, позивачем було подано акти обстеження матеріально побутових умов проживання та характеристики на дітей. Проте акти обстеження умов проживання датовані 2015 роком, тобто задовго до прийняття рішення про скасування опіки, як позитивні характеристики з дитячих садочків на дітей. Тобто позивачем надані суду ті документи, які готувались ним та були подані для вирішення питання про призначення його опікуном над дітьми. Правомірність даних документів та викладених в них даних судом не ставиться під сумнів, так як на їх підставі було прийняте рішення про призначення позивача опікуном над його двома онуками. Проте дані докази не є належними до предмету спору, так як рішення про припинення опіки позивача над дітьми ухвалювалось в 2018 році. А на даний період позивач не отримав та не надав суду жодного доказу, з приводу обстеження житлово-побутових умов, та позитивних характеристик на дітей. Попередній договір на придбання будинку не може бути розцінений судом як належне створення позивачем житлово-побутових умов для дітей. Так як позивач як проживав у зйомній квартирі так і продовжує проживати на даний час. Тобто в будинок, стосовно якого позивачем наданий договір, позивач так і не переїхав. З договору не вбачається в якому стані даний будинок та чи створені там умови для належного проживання та виховання дітей. Крім того справа розглядалась досить тривалий часі за цей час позивач не надав суду доказів того, що ним все ж таки був придбаний даний будинок та в ньому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Допитаний за клопотання позивача свідок [PERSON], пояснив суду лише те, що позивач своєчасно вносить плату за зйомку квартиру, та що в нього немає претензій до позивача з приводу користування квартирою. Але з відповідей наданих даним свідком вбачається, що він зустрічається з позивачем лише для отримання орендної плати за попередньою домовленістю. Також свідок пояснював, що коли він приходив до позивача зранку, бачив дітей, які збирались до дитячого садочка та пояснив що у позивача троє дітей, яких усіх він бачив. Проте позивач є опікуном над двома дітьми, а не над трьома, тому показання даного свідка щодо належних умов проживання сім'ї позивача суд оцінює критично. Так як останній навіть не знає скільки онуків у позиввача. Позитивні характеристики на позивача мешканців будинку суд також оцінює критично, так як невідомо, ким та за яких обставин вони складались. Особи, які їх складали, до суду не з'явились та не підтвердили викладені в даних характеристиках дані. В характеристиках не зазначено, що особи, які їх складали попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, так як дані характеристика складались фізичними особами, а не компетентними органами чи посадовими особами, які мають повноваження на складання таких характеристик. В свою чергу відповідачем надані докази , які підтверджують неналежне виконання позивачем його обов'язків, як опікуна. Це показання представника органу опіки та піклування, яка допитана в якості свідка та показання якої наведені вище. Показаннями свідка [PERSON], який підтвердив показання, надані представником служби у справах дітей [PERSON] І В. та пояснив, що рішення про припинення опіки було прийняте в інтересах дітей, так як згідно наданих на дітей характеристик позивач не займався їх вихованням, не мав свого жила,не здійснював належне лікування та матеріальне забезпечення дітей. Це рішення не було спонтанним. Були зібрані документи. Питання про скасування опіки вирішувалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, на якому був присутнім позивач, який належним чином не довів належне виконання своїх обов'язків, як опікуна дітей. З показань свідка [PERSON]М,. встановлено, що з лютого місяця 2018 року діти: [PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO],проживають в її сім'ї. вона дуже полюбила цих дітей, як і діти полюбили її та на даний час називають мамою. Коли діти прийшли в її сім'ю і вони сіли до столу їсти, діти сказали, що м'ясо не будуть їсти так воно із собаки. Більшість страв, запропоновані дітям вони не їли або їли з сумнівом, так як говорили, що раніше вони такого не їли і дідусь говорив, що це шкідливо. Також на перших порах діти вихвачували їжу одне в одного, ховали по кишенях та під подушку і вона прикладала багато зусиль, щоб переконати дітей, що це їх їжа, її в них ніхто не забере. І вони можуть взяти їжу коли захочуть. Пройшов деякий час, поки діти почали нормально харчуватись. Також діти мали захворювання та потребували лікування: вона возила їх на консультації до лікарів, купувала ліки за призначенням лікарів, які діти початку також відмовлялись приймати. Так як дідусь говорив, що в їх сім'ї ліками не лікуються. Хлопчик має проблеми із зором, повинен був носити спеціальні окляри, але дідусь йому їх не купував. Згідно наданих відповідачем характеристик з дитячого садочка на дітей встановлено, що діти відвідували дошкільний заклад неохайними, не відразу виконували завдання, необхідні були додаткові зусилля для включення їх в роботу. Діти часто в відвідували дошкільний заклад з нежиттю. На прохання лікувати дітей, опікун відповідав, що все нормально та діти здорові. Тільки отримання направлення до лікаря змусило дідуся лікувати дітей. В 2016 році діти відвідували заклад не регулярно, часто була відсутніми та перебували в реабілітаційному центрі. Приводять та забирають дітей опікун або уповноважена ним особа, але ніяких питань і цікавості їх життям у групі не проявляють. Консультації та рекомендації, які надаються вихователем, опікун не виконує. З повідомлення КЗ «[PERSON] центральна районна лікарня» встановлено. що діти: [PERSON] ,[INFO], [PERSON],[INFO] в 2016 році майже протягом року перебувала в КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей ДОР» та КЗ «Спеціалізований будинок дитини м. Кам'янське». Також діти з 28.09.2017 року по 29.03.2018 року перебували в КЗ «Кам'янський дитячий протитуберкульозний санаторій «ДОР», що підтверджується повідомленням від 23.01.2018 року. І хоч в даному повідомлені зазначається, що дідусь активно приймає участь у житті онуків. Але перебування дітей у такому закладі без будь-яких ознак наявності в дітей захворювання на туберкульоз, саме по собі ставить під загрозу здоров'я дітей, так як діти змушені були контактувати з іншими дітьми, які мають таке захворювання. Відповідно до наданих суду фотознімків вбачається, що під час перебування дітей під опікую позивача. Останні були вдягнені в одяг не за розміром, хлопчик в брудній курточці. Дітки майже не посміхались та мали пригнічений, хворобливий вигляд, який створював ще й одяг темних кольорів. Доводи позивача, що він не мав коштів на придбання належного одягу дітям так як була скасована опіка над дітьми та припиненні соціальні виплати суд вважає безпідставними. Так як на час коли були зроблені ці фотознімки діти перебували під опікою позивача та позивач отримував соціальні виплати на дітей. Зовсім інший вигляд діти стали мати перебуваючи у сім'ї свідка [PERSON] На дітках новий яскравий одяг, який відповідає їхньому віку а зросту, Дітки мають вдоволений вигляд, посміхаються. Кімната дітей облаштована необхідними дитячими меблями яскравих кольорів. Діти відвідують розважальні центри. На випускний вечір дітки вдягнені в гарне, чисте, охайне, святкове вбрання, чим надзвичайно задоволені. Оцінюючи всі надані сторонами докази в їх сукупності суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту належного виконання ним своїх обов'язків опікуна на період винесення розпорядженя про припинення опіки. Натомість діти перебуваючи під опікою позивача, який є рідною дітям людиною, мали пригнічений, хворобливий вигляд. Вдягнені не за зростом та віком та в речі пригнічуючих темних кольорів. При цьому навіть при незначних матеріальних статках позивач мав можливість забезпечити нормальний вигляд дітей,купити яскравий одяг за віком та зростом дітей, проводити їх лікування, купівлю необхідних ліків, продуктів харчування, але цього не робив. Як виявилось, коли діти потрапили прийомну сім'ю навіть не куштували в своєму житті більшу частину продуктів. І зовсім інший вигляд стали мати діти, коли потрапили до прийомної сім'ї, до чужих людей: діти виглядають жвавими, вдоволеними, зацікавленими у своєму оточенні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.1.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № Р-33 від 01.02.2018 року про припинення з 01.02.2018 року повноважень опікуна [PERSON], щодо малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] Олеговича,[INFO], [PERSON],[INFO], так як дане розпорядження винесене в інтересах дітей. Так як відповідно до відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Так як судом ухвалюються рішення про відмову у задоволенні вимог позивача про скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № Р-33 від 01.02.2018 року про припинення опіки. Відповідно відсутні підстави для скасування інших розпоряджень (рішень), які прийняті після даного розпорядження та відновлення розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації про призначення позивача опікуном над малолітніми дітьми. Тобто позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог і позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір», відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача не стягується, а судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed