Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

18 березня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 03 квітня 2015 року уточнила та остаточно просила усунути для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні частиною домоволодіння № 16 тупика Басейного у м. Дніпропетровську шляхом зняття [PERSON] та [PERSON]В з реєстрації у вказаній частині домоволодіння. В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що 11 квітня 2014 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частини домоволодіння № 16, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, тупик Басейний. На момент укладання договору у частині вищезазначеного домоволодіння було зареєстровано 2 особи: [PERSON] та [PERSON]. У вказаній частині домоволодіння позивачка та її родина проживає з 25 квітня 2014 року, саме з того моменту коли виїхали попередні власники. З відповідачами було погоджено, що вони повинні знятися з реєстрації у даному домоволодіння до 24 вересня 2014 року. Однак, до теперішнього часу вони так і залишаються зареєстрованими у домоволодінні позивачки, у звязку з чим порушують права позивачки та членів її родини. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причин неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~\~ ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У\~відповідності\~до ч. 1 ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 11 квітня 2014 року позивачці належить 62/100 частин домоволодіння № 16, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, тупик Басейний (а.с. 5). Згідно довідки про склад сімї виданої 17.03.2015 року на імя [PERSON], у вищезазначеному домоволодінні зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Однак, відповідачі у домоволодінні позивачки не проживають з 25 квітня 2014 року, їх особистих речей там немає. У звязку з реєстрацією відповідачів у вищезазначеному домоволодінні, на них нараховуються комунальні послуги, які сплачує позивачка. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України\~ зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Водночас відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що перешкоди створені відповідачами [PERSON] та [PERSON], позбавляють позивачку можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно усунути перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме: 62/100 частинами домоволодіння № 16, тупика Басейного у м. Дніпропетровську, шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по справі у рівних частках по 121 грн. 80 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved