Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

18.11.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] - звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна в якому вказувала, що позивач є власником чотирьох земельних ділянок, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Бузької сільської ради Вознесенського району площами 1,8348 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0090), 1,87 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0094), 2,2252 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0093), 2,2655 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0089) і при намірі здійснити реєстрацію права оренди цих земельних ділянок він отримав відмову реєстратора з обґрунтуванням наявності зареєстрованого Державним реєстратором Вознесенського міськрайонного управління юстиції обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №13102878 від 03.02.2016 року стосовно арешту всього нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказував, що згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт був накладений згідно постанови від 03.02.2016 року про арешт на майно боржника, який на теперішній час не знятий, але ніяких боргових зобов`язань за виконавчими провадженням позивач не має, виконавче провадження про стягнення аліментів на користь заінтересованої особи [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини закінчено 29.03.2016 року у зв`язку з досягненням дитиною 18-річного віку з наявною на момент закінчення заборгованістю по аліментам в сумі 33216,17 грн. Посилаючись на необхідність усунення порушення права позивача, як власника майна, представник позивача просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що позивач [PERSON] має заборгованість по аліментам в сумі 33216,17 грн., виконавче провадження по стягненню аліментів закінчено, але арешт його майна має бути продовжений до погашення заборгованості по аліментам. Представник третьої особи - Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, пояснення на позов не надав, судом належним чином повідомлений про розгляд позову, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником чотирьох земельних ділянок, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Бузької сільської ради Вознесенського району площами 1,8348 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0090), 1,87 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0094), 2,2252 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0093), 2,2655 га (кадастровий номер 4822080800:15:000:0089), вказане право власності виникло в порядку спадкування на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду, яке набрало законної сили 22.11.2016 року і було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2016 року. 24.10.2017 року та 30.11.2017 року [PERSON] уклав договори оренди вказаних земельних ділянок з ПП «Агроном 2005» і при намірі здійснити реєстрацію права оренди цих земельних ділянок він отримав відмову реєстратора (а.с. 22-25) з обґрунтуванням наявності зареєстрованого Державним реєстратором Вознесенського міськрайонного управління юстиції обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №13102878 від 03.02.2016 року стосовно арешту всього нерухомого майна. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5-6) арешт був накладений згідно постанови від 03.02.2016 року про арешт на майно боржника [PERSON] , який на теперішній час не знятий, підставою накладення арешту зазначено вказану постанову. З метою з`ясування наявних боргових зобов`язань боржника встановлено, що він зобов`язаний був сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь [PERSON] у розмірі ј частини його заробітку (доходу). Постановою державного виконавця Вознесенського ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 29.03.2016 року це виконавче провадження було закінчено у зв`язку з виповненням неповнолітньому 18 років (25.02.2016 року) та зазначено, що [PERSON] має заборгованість по аліментам в сумі 33216,17 грн. Вказана постанова була прийнята відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» до набрання чинності новою редакцією від 02.06.2016 року, і нею не було вирішено питання про зняття арешту з майна боржника [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, арешт знімається в разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Таким чином, судом встановлено, що -на все майно належне [PERSON] накладено арешт, право власності на належне йому майно (земельні ділянки) виникло після закінчення виконавчого провадження; -на час розгляду справи заборгованість [PERSON] перед [PERSON] в межах виконавчого провадження існувала до його закінчення у 2016 році, а позивач не є стороною виконавчого провадження, внаслідок чого самостійне скасування виконавцем арешту, та оскарження його бездіяльності в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України неможливе; -відповідач не була позбавлена права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам з часу закінчення виконавчого провадження і пред`явлення вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту, за правовим статусом майно належне позивачу (земельні ділянки сільськогосподарського призначення) обмежені в розпорядженні. За встановлених обставин, суд вважає, що позов в межах вимог [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved