Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

17 липня 2015 р позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Бабушкінської районної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого зазначила, що 27 вересня 2012 року померла [PERSON], [INFO], яка постійно проживала за адресою: [INFO]. Як зазначає позивачка, після смерті її матері відкрилася спадщина, яка складається з ? квартири №180, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Казакевича, будинок №6. Вказана частина квартири належала матері Позивача на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 2008 року, видане Управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради, яке посвідчує, що вказана квартира дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині. Шлюб між [PERSON] та її матірю розірвано 19 вересня 2007 року. Таким чином, після смерті матері відкрилась спадщина, і єдиним спадкоємцем якої за законом являється позивачка. Інших спадкоємців немає. В липні 2015 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно після померлої 27.09.2012 року [PERSON] у звязку з тим, що нею пропущено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Просила визначити їй \~\~додатковий строк - чотири місяці для подання заяви про прийняття спадщини за коном після смерті її матері [PERSON], померлої 27 вересня 2012 року.\~ Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду письмові пояснення, та в подальшому надала заяву, в якій позов підтримала та просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу за ї відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Вивчивши позовні вимоги та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представленими сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 28 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серія І-КИ №468314 (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-КИ № 073039, виданого 19 вересня 2007 р. Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №679 від 18 листопада1980 р. (а.с. 14). Згідно довідки №18093 від 09.07.2015 року Єдиний абонентський відділ №2 КП «Міські комунальні платежі» повідомив, що за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані - [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], знята з реєстрації 11.09.2013 р., [PERSON], [INFO] (а.с.15). Відповідно до довідки №18092 від 09.07.2015 року виданої Єдиним абонентський відділ №2 КП «Міські комунальні платежі», вбачається, що [PERSON] [INFO] народження була зареєстрована за адресою: [INFO]. З 07.07.1975 р. по 11.09.2013 р. та знята з реєстраційного обліку у звязку зі смертю 27.09.2012, актовий запис 6570 від 28.09.2012 р. (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 2008 р., Управління житлового господарства [PERSON] міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Казакевича б. 6 кв. 180, дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради №23208676 від 06.07.2009 р. за [PERSON] зареєстровано ? частина квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Казакевича б. 6 кв. 180, на підставі свідоцтва про право власності /б/н/ 18.11.2008/ видане Управління житлового господарства [PERSON] міської ради; за [PERSON] зареєстровано ? частина квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Казакевича б. 6 кв. 180, на підставі свідоцтва про право власності /б/н/ 18.11.2008/ видане Управління житлового господарства [PERSON] міської ради (а.с.17). Відповідно до постанови від 09 липня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, після померлої 27.09.2012 року [PERSON], у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини після померлого (а.с.22). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру та копії спадкової справи, яка міститься в матеріалах спадкової справи №31/2015 вбачається, що в державну нотаріальну контору з метою спадкування після смерті [PERSON] інші спадкоємці не зверталися, спадщину не приймали. Протягом тривалого часу, а саме з 2011 року, Позивач [PERSON] фактично перебуває і працює за кордоном (Чеська Республіка). В 2014 році Позивачем отримано в Чехії документ на право постійного перебування в Чехії. Приїхавши в Україну в липні 2015 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом Позивачу видано Постанову від 09 липня 2015 року №147/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно після померлої 27.09.2012 року [PERSON] у звязку з тим, що нею пропущено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У звязку з довготривалим перебуванням за кордоном Позивач фактично не мала змоги своєчасно та належним чином оформити спадщину після смерті матері. Робота за кордоном потребує постійного перебування Позивача за межами України, крім того Позивачу видано дозвіл на постійне проживання на території Чеської Республіки. Судом встановлено, що перебування позивачки за кордоном у період з 2011 року по теперішній час (тобто включаючи період відкриття спадщини та відповідно строк для прийняття спадщини, який сплинув 27.03.2013 року) підтверджується наступними документами, складеними, виданими та належним чином засвідченими на території Чеської Республіки, а саме: - Довідкою з місця проживання, видана Житловою службою міста Штеті 14.12.2015р., якою підтверджується, що Житлова установа Гуртожиток забезпечила [PERSON], 17.04.1964р.н. проживанням у період з 01.10.2011 року по 31.12.2016 року. - Угодою №3 до трудового договору від 07.01.2013р., згідно умов якої трудовий договір продовжено на необмежений термін, складеною та укладеною 06.01.2014р. між работодовцем Інститутом соціальної допомоги для дорослих інвалідів Снедовіце та робітником [PERSON] - Довідкою від 11.04.2013 року Міністерства внутрішніх справ, Відділ з питань притулку та міграційної політики, Відділення проживання іноземців Устецького краю, виданою за законом про проживання іноземців на території Чеської Республіки на імя [PERSON], 17.04.1964р.н., громадянство України, про те, що вона має на території Чеської Республіки дозволене довготривале проживання з 30.06.2012р. по 29.06.14р. за адресою: Чеська Республіка, м.Штеті, 1 МАЄ 672, район Літомержице. - Рішенням від 16.06.2014р. Міністерства внутрішніх справ, Відділ з питань притулку та міграційної політики, Відділ проживання іноземців Устецького краю, виданим за законом про проживання іноземців на території Чеської Республіки на імя [PERSON], 17.04.1964р.н., громадянство України про те, що [PERSON] видано дозвіл на постійне проживання. - Дозволом на проживання №000323198 (Povoleni k pobytu), видане Міністерством внутрішніх справ Чеської Республіки від 19.06.2014р. - закордонним паспортом Позивача, виданим 08.04.2014 посольством України на території Чеської Республіки. Всі вищезазначені документи підтверджують перебування та фактичне довготривале знаходження позивачки за межами території України в період з 2011 по теперішній час, що є обєктивними та поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Стаття 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав. Так, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Стаття 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої Україна приєдналася 10.01.2002 року визначає, що «Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. Ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, і що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами, у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. 10 січня 2002 року між Україною та Чеською Республікою укладено договір про правову допомогу в цивільних справах. Стаття 18 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах визначає дійсність документів на території Договірних Сторін: 1. Документи, складені або засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території другої Договірної Сторони без подальшого засвідчення. Те ж саме стосується і засвідчення підпису громадянина, копій і перекладів документів, засвідчених компетентним органом. 2. Документи, про які йдеться у пункті 1 цієї статті, мають однакову доказову силу на територіях обох Договірних Сторін. Відповідні розяснення надані Міністерством юстиції України в [PERSON] від 11.05.2010 р. N 26-26/291 щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін Таким чином документи, видані на імя [PERSON] на території Чеської Республіки є дійсними на території України і не потребують подальшого засвідчення. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування у п.24 визначає, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд погоджується, що наведені Позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме тривале перебування за кордоном, являються обєктивно поважними, що дає можливість визначити Позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування у п.24 визначає, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1ст.6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Таким чином, територіальна громада існує лише у місті Дніпропетровську, а не в районах міста, і відповідно Відповідачем у справі має бути територіальна громада міста Дніпропетровська в особі [PERSON] міської ради. Відповідно до висновків Пленуму ВСУ у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Пленум ВСУ визначає, що додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК для прийняття спадщини. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на військовій службі в Збройних силах України тощо. Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачка пропустила через те, що вона тривалий час перебуває за межами України у звязку з працевлаштуванням та надання дозволу на постійне проживання на території Чеської Республіки, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта [PERSON] для виїзду за кордон, рішенням Міністерства внутрішніх справ, Відділ з питань притулку та міграційної політики, а тому у спадкоємця були перешкоди для подання заяви особисто. На підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищезазначене, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved