Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

19.11.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментних зобов'язань [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) на утримання дочки [PERSON], визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2006, з 410 грн. до ј частини його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтований тим, що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для забезпечення фізичного існування та розвитку дитини, оскільки після ухвалення вищевказаного рішення суду витрати на утримання дочки значно зросли. Позивач зазначає, що за цей час значно зросла вартість продуктів харчування, одягу, комунальних послуг, а навчання дочки у школі зумовлює необхідність витрат на шкільне приладдя та розвиток її здібностей. До того ж дитина часто хворіє, і її потрібно оздоровлювати. Окрім того змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, а відповідач, окрім сплати аліментів, ніякої іншої допомоги дочці не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що незважаючи на існування рішення суду про стягнення аліментів, відповідач ніколи офіційно не працював і аліменти майже не сплачував, у зв'язку з чим накопичився великий борг. В кінці минулого року частину боргу відповідач погасив. У відзиві відповідач виклав заперечення проти позову пославшись на те, що він визнає обов'язок утримувати дитину, проте не погоджується з вимогою про стягнення аліментів в розмірі, що становить ј частину його доходів, оскільки наразі він офіційно не працевлаштований та не має постійного заробітку. Зазначив, що з 08.12.2014 він брав участь в антитерористичній операції на сході України, у зв'язку з чим не мав постійного заробітку і не міг сплачувати аліменти та нести додаткові витрати на утримання дочки. Після звільнення з військової служби він не може знайти роботу і живе з нерегулярних підробітків, а тому вважає обґрунтованим і визнає розмір аліментів в сумі 1 100 грн., що на його думку дозволить задовольнити потреби дитини. Водночас в судовому засіданні відповідач заявив, що визнає і погодиться з будь-яким законним рішенням суду. Заслухавши сторони, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. З 28.02.2003 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2006 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 410 грн. 30.01.2007 суд ухвалив рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2013, яке набрало законної сили 10.07.2013, відповідача позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиною дитиною відповідача, інших утриманців у відповідача немає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно ч. 2 ст. 166 цього Кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Отже за змістом наведених правових норм умовою зменшення або збільшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Ці доводи позивача суд вважає обґрунтованими з тих підстав, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів дочка сторін була немовлям, а зараз їй виповнилося 13 років, а відтак забезпечення її фізичного існування і гармонійного розвитку потребує значно більше коштів ніж тоді, коли їй було 1 рік. Окрім того внаслідок несприятливої економічної ситуації та інфляційних процесів за останні роки вартість життя в Україні значно зросла, що є ще одним аргументом, який свідчить на користь доводів позивача про недостатність коштів, які сплачуються відповідачем, для утримання дитини. За приписом ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного і міжнародного сімейного законодавства, та ураховуючи такі загальні засади цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вбачає підстави для зміни визначеного рішенням суду способу стягнення аліментіві вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача аліментів розмірі ј частки його доходів. На думку суду такий спосіб стягнення та розмір аліментів забезпечить належне і достатнє утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище, оскільки в його розпорядженні залишиться 3/4 частини його доходу. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved