Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

17 жовтня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини, мотивуючи це тим, що відповідач, як батько дитини не приймає участі у вихованні доньки, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходиться тільки на її утриманні, і якій потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, потрібних дитині, а їй не вистачає грошей для повноцінного утримання дитини, враховуючи, що її офіційної зарплати у розмірі 5500 грн., не вистачає на утримання малолітньої доньки та сина [PERSON], [INFO] від іншого чоловіка. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову з підстав відсутності у нього офіційного місця роботи та доходу, визнавши позов по сплаті аліментів на малолітню доньку у розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд встановив, що шлюб між позивачкою та відповідачем, в якому народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-МР № 883227 від 26.08.2014 р. був укладений 14.02.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 203711 від 14.02.2014 р. (а.с. 7-9). Суд встановив, що сторони перебуваючи у шлюбі не проживають разом з вересня 2016 р., і відповідачка проживає разом із малолітньою донькою окремо від відповідача, який в свою чергу, як батько дитини не приймає участі у вихованні доньки, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходиться тільки на її утриманні, і якій потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, потрібних дитині, а їй не вистачає грошей для повноцінного утримання дитини, враховуючи, що доходів позивачки не вистачає на утримання малолітньої доньки (а.с. 6). В той же час, відповідач показав суду, що на сьогодні в нього відсутня як офіційна, так і не офіційна робота і відповідно стабільний дохід, проти чого не заперечувала позивачка, і що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. на дитину, як того просить позивачка, однак від сплати аліментів на свою доньку він не відмовляється і здатен сплачувати аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його місячного заробітку. В судовому засіданні, позивачка визнала той факт, що відповідач до цього часу працював неофіційно і у нею відсутні докази, що підтверджують офіційне працевлаштування відповідача на сьогодні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] - аліменти в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2016 р. і до повноліття дитини та судовий збір за розгляд справи судом згідно ст. 88 ЦПК України у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial