Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

18 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , 2003 року народження, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 25 лютого 2016 року. У квартирі зареєстровані відповідачі, які з 2016 року не мешкають у належній йому квартирі. Речей відповідачів у квартирі немає. Позивачу важко сплачувати комунальні послуги, він не може оформити субсидію, так як у квартирі є зареєстровані особи. Вважає, що вони втратили право користування вказаним житлом, просив визнати їх такими. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, просить суд розглядати справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленими про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», у судове засідання не прибули, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надали. Представник третьої особи Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON] , діючий на підставі довіреності, також у судове засідання не прибув, надавши письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просить прийняти рішення відповідно до закону. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, укладеного між позивачем та [PERSON] 25 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В. Як вбачається із рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 квітня 2016 року, між [PERSON] та [PERSON] був розірваний шлюб. Згідно із даними Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Відповідачі, не прибувши у судове засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорюють. Отже, враховуючи, що понад встановлені законодавством строки відповідачі відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Позивач не заявляє вимоги щодо відшкодування витрати по сплаті судового збору, тому суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача суми 768,40 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved