Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

19 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до батька дитини - [PERSON] , в якому просила суд: - визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] ; - надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з житлової площі за адресою: [ADDRESS] , та на реєстрацію його місця проживання разом з матір`ю [PERSON] , на житлову площу за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] . Вобґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 2011 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі - [PERSON] , [INFO] . Від даних шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З серпня 2012 року шлюбні відносини між ними було припинено. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 0427/6625/2012 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина. З дня народження дитини позивач постійно піклується про свого сина, приділяє йому весь свій вільний час, займається вихованням та розвитком здібностей дитини, та вважає, що вона, як матір, яка народила та постійно піклувалася про свою дитину, забезпечує якнайкраще виховання свого сина, та забезпечує стабільні і гармонійні умови для його життя, оскільки батька взагалі не цікавлять інтереси та життя своєї дитини. Позивач працює на посаді інспектора сектору превенції Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за місцем роботи характеризується позитивно, матеріально забезпечена, має постійний дохід та гідні умови життя, виконує всі покладені на неї обов'язки, як матері. Зараз позивач з дитиною зареєстровані та мешкають разом з батьками позивача за адресою: [ADDRESS] , де для дитини є окрема кімната, яка обладнана необхідними меблями для відпочинку та дозвілля дитини, позивачем особисто створені всі необхідні умови для виховання та проживання сина. 13.06.2018 року батько позивача - [PERSON] отримав в дар двокімнатну квартиру [ADDRESS] та надав свою згоду на реєстрацію позивача та її дитини в цій квартирі, для їх окремого проживання. Звернувшись до відповідача з проханням надати нотаріальну згоду на зняття з місця реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] та її реєстрацію разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , отримала безпідставну відмову, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року відкрите провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, одночасно позов підтримала у повному обсязі, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання (а.с.32,46), причину неявки суду не повідомив, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, без участі відповідача, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.33), а також висновок органу опіки та піклування. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками значаться сторони по справі (а.с.8). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, що стягуються з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.20) загальна сума заборгованості станом на 01.11.2018 року в сумарному виразі складає 7383,48 грн. Судом встановлено, що на даний час позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною довідкою (а.с.12). Як зазначає позивач у позові, її батькові - [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира, житловою площею 47,7кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаних обставин до суду надано копію договору дарування квартири, посвідченого 13.06.2018 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В. (а.с.15), а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (в.с.14). У вказаній квартирі, зі згоди її власника, позивач має намір зареєструватися разом з сином [PERSON] , для подальшого окремого проживання, однак позбавлена можливості вчинити такі дії без письмової або нотаріально посвідченої згоди батька дитини. У відповідності до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. В матеріалах справи міститься службова характеристика з місця роботи позивача, у відповідності до якої [PERSON] працює на посаді інспектора сектору превенції Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. За час проходження служби в Національній поліції зарекомендувала себе з позитивної сторони, як ініціативний, наполегливий та кваліфікований працівник, до виконання своїх обов`язків відноситься відповідально (а.с.18). Згідно довідки про доходи (а.с.19) позивач має стабільний заробіток, загальна сума доходу за період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 року становить 51537 грн. В свою чергу, органом опіки та піклування Піщанської сільської ради надано до суду висновок щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, у відповідності до якого батько дитини [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , з сім`єю не проживає з 2012 року, сплачує аліменти на утримання сина, але активної участі у вихованні дитини не приймає. Більше року працює за кордоном. Відповідно до акта обстеження матеріально - побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] за місцем проживання матері, у помешканні створено належні умови для виховання, розвитку та навчання сина. У дитини є окрема кімната, обладнана необхідними меблями. Дитина навчається у Знаменівському НВК, зі слів адміністрації школи мати та бабуся активно приймає участь у житті хлопчика, цікавиться його шкільним життям, турбується про його стан здоров`я. Зі слів матері, вона та її родина не чинять перешкод у спілкуванні сина з батьком. Таким чином, враховуючи інтереси малолітньої дитини та обставини в яких опинилася родина позивача, повноважний орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, а вирішення іншої частини позовних вимог залишили на розсуд суду (а.с.44). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Поряд з цим, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу відповідачем [PERSON] до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини [PERSON] , який з народження по теперішній час проживає матір`ю, необхідно визначити місце проживання дитини разом з матір`ю - [PERSON] . Крім того, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантує кожній людині право на вільне пересування по всій підконтрольній території України. Вимогами ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», визначено порядок реєстрації місця проживання і порядок зняття з реєстрації місяця проживання дітей, які не досягли 14 років. Так, п. 18 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Також, п. 26 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). В даному випадку, визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суд також вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про надання їй дозволу на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з житлової площі за адресою: [ADDRESS] , та на реєстрацію його місця проживання разом з матір`ю на житлову площу за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved