overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

19 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [PERSON] у будинку не проживає більше року, не несе витрат по оплаті комунальних послуг та інших витрат по утриманню будинку, на даний час місце проживання відповідача не відоме. Позивач просила справу розглядати без її участі, позов задовольнити, дала згоду на заочний розгляд справи, про що подала до початку судового засідання письмову заяву. Відповідач до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування № 1-106 від 18 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої чернігівської нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 4). Згідно довідки про склад сім'ї № 1690 від 18 листопада 2013 року, виданої [PERSON] об'єднанням житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, до складу її сім'ї входять дві онуки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Як вбачається із змісту позовної заяви та матеріалів справи, відповідач в квартирі не проживає понад один рік. На даний час місце її перебування та проживання не відоме, за адресою реєстрації більше одного року не з'являється. Відсутність відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом мешканців даного будинку від 18 грудня 2013 року, затвердженим керуючим ОЖБК м. Чернігова (а.с. 5). Згідно частин 1 ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що відповідач не проживає в квартирі більше одного року, є всі підстави для задоволення позову та визнання її такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

19 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що 28 квітня 2007 року виконкомом Дібрівської сільської ради Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось, спільне господарство не ведеться. Нормальні відносини в сім'ї не складаються вже досить тривалий час. Відповідач влаштовує сварки, під час яких ображає позивача брутальними словами. Починаючи з листопада 2013 року сторони проживають окремо, до примирення не прагнуть. Рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Просить присвоїти їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином , будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Судом встановлено , що з 28 квітня 2007 року сторони перебувають у шлюбі. ( арк.с.4). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, позивач до примирення не прагне, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

19 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між сторонами, що зареєстрований 28 липня 2001 року Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 10. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що 28 липня 2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, сварки з приводу чого переросли в неприязні стосунки, в зв'язку з чим вирішили жити окремо. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому свій позов підтримала, просила його задовольнити, оскільки не має наміру на примирення з відповідачем. Просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 28 липня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 28 липня 2001 року Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 10. Згідно положень ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із матеріалів справи, сторони не мають наміру виправляти ситуацію, яка склалася, подальше їх сумісне подружнє життя не можливе. Суд вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

19 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 09.11.2000 року, актовий запис №11, місце реєстрації: Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим вони стали проживати окремо, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спорів про місце проживання дитини та про поділ майна між сторонами немає. Просить суд розірвати її шлюб із [PERSON], дитину залишити проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу сторонам не змінювати. [PERSON] підтримала свою позовну заяву, просила строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних відносин з відповідачем виключається, справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, будучи повідомлений про час, дату і місце розгляду справи за місцем реєстрації, заперечень на позов не надав. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 09 листопада 2000 року, актовий запис №11, місце реєстрації: Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим вони стали проживати окремо, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Суд вважає, що сторони не мають наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення не згодні. Спір про місце проживання дитини та про поділ майна відсутній. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

19 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей в твердий грошовій сумі в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на виховання дітей. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, підтвердивши викладені в ньому обставини та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково на загальну суму 500 грн, посилаючись на те, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, якому зазначила позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 21.11.1998 року по 12.11.2013рік. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Відповідно до положень ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що діти проживають разом з позивачкою, перебувають на утриманні матері, позивачка має постійне місце роботи, інших доходів не має та відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги на утримання дітей з боку їх батька. Відповідач є особою працездатного віку, офіційно не працює, що позивачкою не оспорюється, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Отже, в сукупності з іншими доказами, яким судом надана відповідна оцінка, суд приходить до висновку що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своїх дітей. З врахування вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1200 грн. З відповідача також належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

19 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі ? частки від усіх видів його доходу щомісяця на своє утримання, посилаючись на те, що від спільного шлюбу з відповідачем вона має сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач їй матеріальної дороги не надає, позивачка просила стягувати з нього аліменти на свою користь до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату та час слухання був повідомлений вчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не надавав. Суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 24.06.2011 року сторони уклали шлюб. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком дитини. Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умов, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Відповідач є працездатним, обставини, які б унеможливлювали виконання обов'язку відповідачем по утриманню дружини за станом його здоров'я або за іншими обставинами відсутні. Отже, відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення дитиною трирічного віку. За таких обставин, на підставі ст. ст. 80, 84 СК України позов підлягає задоволенню. З відповідача також належить стягнути судові витрати в доход держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

19 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 14.08.2010 року виконкомом Чермалицької сільської ради Тельманівського району Донецької області. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулась до суду та посилається на те, що сім'я розпалась, у родині часто виникали матеріально-побутові питання, зовсім було відсутнє взаєморозуміння, оскільки мешкали з батьками відповідача, а свого будинку придбати відповідач не схотів. Позивачка на примирення не згодна, тому просить розірвати шлюб та залишити собі прізвище [PERSON]. В судове засідання позивачка не з'явилася, надали до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивсь, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак не повідомив суд про причину неявки. Відповідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 серпня 2010 року, виданого виконкомом Чермалицької сільської ради Тельманівського району Донецької області, 14.08.2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], актовий запис за № 11. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.2011 року виданого виконкомом Чермалицької сільської ради Тельманівського району Донецької області, [PERSON] народився [INFO], в графі батько записаний [PERSON], в графі мати - [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб між позивачкою та відповідачем фактично розпався, родину зберегти неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

19 грудня 2013 року позивачка звернулася до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своєї вимоги позивачка вказала, що з відповідачем перебувала у у шлюбі, який було розірвано 17 жовтня 2005 року. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина знаходяться на ії утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого вона змушена звернутися до суду. Донька навчається у Харківському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України. Просила стягувати з відповідача аліменти на ії користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у ії відсутність, підтримала позовні вимоги, просив стягнути аліменти. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти стягнення з нього аліментів не заперечував. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

19 грудня 2013 року позивач пред'явив суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 01 серпня 1992 року у відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, про що є актовий запис №1627. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що від спільного шлюбу у них є діти, які досягли повноліття. Відносини з відповідачем не склалися. В нього інша сім'я, народилася дитина. З відповідачем вони проживають окремо, не спілкуються. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що його довірителька визнає позов, просить розірвати шлюб. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, відсутність дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Примирення між сторонами не можливе, шлюб носить формальний характер та його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

19 грудня 2013 року Роменський міжрайонний прокурор звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що постановою Роменського міськрайонного суду від 12 липня 2012 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв'язку з примиренням із потерпілою [PERSON] Потерпіла [PERSON] з 29 травня 2012 року по 13 червня 2012 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Роменської ЦРЛ і на її лікування використовувались бюджетні кошти, всього на загальну суму 3937 грн. 43 коп. [PERSON] добровільно вказані кошти не відшкодував. У зв'язку з цим Роменський міжрайонний прокурор просив стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану суму витрат на користь держави в особі Фінансового управління виконкому Роменської міської ради. В судовому засіданні старший прокурор Роменської міжрайонної прокуратури Клименко Я.В. позов підтримала повністю. Представник Фінансового управління виконкому Роменської міської ради Шаповаленко Л.В. в судовому засіданні також підтримала позов і просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази зібрані у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що постановою Роменського міськрайонного суду від 12 липня 2012 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв'язку з примиренням із потерпілою [PERSON] Цивільний позов по справі заявлений не був. (а. с. 2). Внаслідок необережного тяжкого тілесного ушкодження, спричиненого діями [PERSON] потерпіла [PERSON] з 29 травня 2012 року по 13 червня 2012 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Роменської ЦРЛ і на її лікування були використані бюджетні кошти в сумі 3937 грн. 43 коп., що підтверджується довідкою Роменської ЦРЛ Сумської області та калькуляціями про розрахунок фактичних витрат Роменської ЦРЛ (а. с. 3, 15, 16). Добровільно відповідач вказані кошти не відшкодував. Наведене свідчить, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Дані правовідносини регулюються ст. 1206 ЦК України. ВІдповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved