Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

18.09.2014 року [PERSON] звернулася з позовом до суду та просила відшкодувати страхове відшкодування у розмірі 37531,94 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що вона розпоряджається автомобілем марки «Мазда» на підставі довіреності від 01 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 09.08.2013 року між позивачкою та відповідачем по справі було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків №24-00/00037886/1.1.2.00. 30.09.2013 року із застрахованим ТЗ, під керівництвом чоловіка позивачки трапилася ДТП. В установлений законом строк позивачка звернулася до ПАТ Страхова компанія «Гарант-Авто» з завою та комплектом всіх необхідних документів для виплати відшкодування. 12.10.2013 року мав місце наступний страховий випадок. Сума відновлювального ремонту склала 3615,36 гривень. 20 червня 2014 року знову трапилась ДТП. Сума відновлювального ремонту склала 5532,83.Сума загальних матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобілю позивача складають 37531,94 гривень. У встановлений законом строк позивачка зверталася до страхової компанії з заявою про відшкодування завданої шкоди, однак до теперішнього часу шкоду не відшкодовано, що і змусило позивачку звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки судові не відомі. Третя особа у удове засідання не з'явилася. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 09.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ Страхова компанія «Гарант-Авто» було укладено договір №24-00/00037886/1.1.2.00 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків. Страхова сума за вищевказаним договором складає 102000,00 гривень. 30.09.2013 року із застрахованим транспортним засобом трапилася ДТП, про що свідчить заява (повідомлення) про подію, надана голові правління ПАТ «УСК «Гарант Авто». 12.10.2013 року із застрахованим транспортним засобом трапилася ДТП, про що свідчить заява (повідомлення) про подію, надана голові правління ПАТ «УСК «Гарант Авто» та яку було отримано відповідачем 16.10.2013 року. 20.06.2014 року із застрахованим транспортним засобом трапилася ДТП, про що свідчить заява (повідомлення) про подію, надана голові правління ПАТ «УСК «Гарант Авто» та яку було отримано відповідачем 25.06.2014 року. Відповідно до наданої позивачем документації, загальна сума збитків, завданих застрахованому автомобілю склала 37531,94 гривень, що не перевищує страхову суму, встановлену договором. Відповідно до ч.1 п.3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.22.ч.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до п.9 Пленуму Верховного Суду України «про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 року страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.1. Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст.4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. Відповідно до ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її ) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування продовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачем було дотримано всі норми діючого законодавства (у тому числі належне сповіщення страховика про страховий випадок), суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, оскільки відповідачем у даній справі є ПАТ Страхова компанія «Гарант-Авто», а не Одеська філія ПАТ «Страхова компанія «Гарант-Авто».

Outcome: partial