Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

18 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинковолодінням під [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] В позовній заяві зазначено, що відповідно до рішення третейського суду від 26 лютого 2008 року [PERSON] є власником 13/25 часток будинковолодіння під [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ВООБТІ 17 березня 2008 року. Відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача, зареєстрована у будинку, однак, фактично не проживає з вересня 2016 року по даний час. Остання забрала свої речі і разом із зареєстрованими дітьми [PERSON] та [PERSON] висилилась. Адреса проживання невідома. Більш ніж рік [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без поважних причин не проживають у належному [PERSON] будинку, хоча залишилась зареєстрованою. Її речей у будинку немає. Позивач вважає, що реєстрація відповідача [PERSON] та її дітей, порушує його право на вільне володіння та користування житлом, тягне за собою надмірне нарахування коштів за комунальні послуги. У зв'язку з вищевикладеними обставинами позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що вимоги позову підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомили. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від начальника відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що підтримує висновок органу опіки та піклування про недоцільність визнання втратившою право користування житлом неповнолітньої [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що рішенням третейського суду для вирішення конкретного спору від 26 лютого 2008 року, визнано за [PERSON] право власності на 13/25 часток будинковолодіння під [ADDRESS] (а.с. 4-5). На підставі зазначеного вище рішення, за [PERSON], на праві приватної власності зареєстровано 13/25 часток будинковолодіння [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим 17 березня 2008 року КП «ВООБТІ» (а.с. 6). Відповідно до довідки № 230 від 04 квітня 2017 року, видана квартальним комітетом «Корея 1», [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Також зі змісту даної довідки вбачається, що сестра останнього [PERSON], [INFO], племінниця [PERSON], [INFO] та її донька [PERSON], [INFO] не проживають за вищевказаною адресою, але зареєстровані (а.с. 8). Згідно із актовим записом про народження № 2621 від 15 липня 2014 року, [PERSON] народилась [INFO] у м. Вінниці та у графі відомості про матір зазначено - «[PERSON], [INFO]» (а.с. 44). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 30 січня 2018 року № 01-00-011-4583, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним визнання дитини [PERSON], [INFO], втратившою право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 70). Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про недоцільність визнання дитини [PERSON], [INFO], втратившою право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки зазначений висновок не мотивований та не містить обґрунтування, на підставі чого орган опіки та піклування приходить до висновку про недоцільність визнання дитини [PERSON], [INFO], втратившою право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у будинковолодінні [ADDRESS] не проживають більше одного року, не сплачують плату за комунальні послуги, які нараховуються на них, як на осіб, які зареєстровані у даному житлі, не несуть інших витрат по утриманню будинку, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням вище зазначеного будинковолодіння, підлягають до задоволення. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved