Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

19 лютого 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» (надалі за текстом - відповідач) про захист прав споживача. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 18.08.2015 року між ним та відповідачем, в особі його Голови Карпенка Олега Івановича було укладено Договір № 18-1/08/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі (надалі - за текстом Договір). Відповідно до умов Договору, позивач зобов'язався сплатити відповідачу пайовий внесок у розмірах та порядку, встановленому Договором та додатками до нього. У свою чергу відповідач за рахунок пайового внеску позивача та пайових внесків інших асоційованих членів Кооперативу зобов'язався організувати будівництво житлового будинку, побудувати та ввести його в експлуатацію, а в рахунок сплаченого пайового внеску передати у власність позивача квартиру в цьому будинку та відповідну земельну ділянку з усіма належними документами. Згідно договору, житло мало бути збудоване в строк до 25.03.2016 року, тобто, протягом 7 місяців з моменту укладення Договору. В період з 18 серпня по 25 листопада 2015 року відповідачем, в особі Карпенка О.І., було одержано від позивача грошові кошти в сумі, яка є еквівалентом 15650 доларів США. Зазначена сума була сплачена частинами, у відповідності до графіку платежів. Проте, станом на грудень 2015 року відповідач свої зобов'язання щодо будівництва житла навіть не почав виконувати. Наприкінці грудня 2015 року, незадовго до настання терміну чергової оплати, переконавшись у відсутності будь-яких будівельних робіт на обумовленій земельній ділянці та розуміючи, що кооператив не виконує свої зобов'язання, позивач письмово звернувся до відповідача із заявою про перенесення строків оплати, запропонувавши оформити відповідні зміни до договору у формі додаткової угоди. Проте, оперативної відповіді не одержав. Оскільки до обіцяного строку здачі житла в експлуатацію залишалось близько трьох місяців (тобто менше половини передбаченого договором періоду), позивач прийняв рішення про припинення подальшої оплати коштів за договором. У січні 2016 року позивач звернувся до відповідача повторно, також у письмовій формі. Дане звернення було знову проігнороване. В березні 2016 року, позивач втретє подав відповідачу письмову заяву з проханням змінити об'єкт будівництва за договором. Проте, у відповідь одержав від відповідача листа (без дати та вихідного номера) із повідомленням про одностороннє розірвання кооперативом договору та звинуваченням в порушенні позивачем його умов. 04 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, про повернення сплачених коштів в термін до 12 травня 2016, проте, дана угода не була виконана відповідачем. Наприкінці травня 2016 року відповідач повернув позивачу частину боргу в розмірі, що є еквівалентом 6000 доларів США. При цьому, була підписана додаткова угода № 2 до Договору, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути решту коштів в строк до 01 червня 2016 року. Остання домовленість також не була виконана відповідачем. Ще одна частина боргу в сумі, еквівалентній 1000 доларів США, була повернута відповідачем у вересні 2016 року, її одержання підтверджене розпискою позивача. Решта боргу в сумі, яка є еквівалентом 8650 доларів США, до цього часу відповідачем не повернута. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив його законні права як споживача та завдав значної матеріальної шкоди, яка полягає в тому, що позивач не одержав бажану послугу щодо будівництва житла, втратив час і був позбавлений можливості користуватися належними йому грошовими коштами. Виходячи з цього, позивач просить суд визнати відповідача винним в порушенні умов Договору, визнати недійсним п. 3 та 4 Додаткової угоди № 2 до Договору від 21.05.2016 р., як несправедливі умови, стягнути з відповідача на користь позивача суму сплачених за Договором та не повернутих коштів в розмірі, який є еквівалентом 8650 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 231472,31 грн., суму завданого матеріального збитку у формі відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 100078,12 грн. та суму грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100000 грн. До початку судового засідання [PERSON] надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому,

Outcome: partial