Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

19 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він, 28 квітня 2006 року уклав договір купівлі-продажу з ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс» в особі ліквідатора [PERSON], відповідно до якого придбав будівлю-склад МФТ-40, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З того часу [PERSON] вже на протязі 13 років користується вищевказаною нежитловою будівлею для власних потреб. Договір купівлі-продажу між сторонами укладався в письмовій формі, але нотаріально не посвідчувався. В 2018 року [PERSON] намагався отримати в оренду земельну ділянку для обслуговування належної йому будівлі, але це виявилось неможливим, в зв'язку відсутністю реєстрації його права власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій прохав здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, просить здійснювати розгляд справи без його участі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно договору купівлі-продажу майна банкрута від 28 квітня 2006 року укладеного між ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс», в особі ліквідатора [PERSON], та [PERSON], останній придбав нерухоме майно у вигляді складу МФТ-40 розташованого по [ADDRESS] (а.с.7). На підставі вищевказаного вказаного договору 28 квітня 20006 року [PERSON] сплатив згідно квитанції до прибуткового касового ордера №23 1988 грн (а.с.8). З акту прийому-передачі майна від 28 квітня 2006 року вбачається, що ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс», в особі ліквідатора [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] з іншої сторони приймає: майно, яке є об'єктом купівлі-продажу за договором купівлі-продажу майна банкрута від 28 квітня 2006 року в повному обсязі, на загальну суму 1988 грн в т.ч. ПДВ 331,33 грн (а.с.8). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 05 лютого 2007 року, за номером державної реєстрації №16251170001000126, за рішенням суду внесено запис про припинення юридичної особи - Відкритого акціонерного товариства «Шосткинське товариство «Агротехсервіс» (а.с.22-23). Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що вищезазначений договір не було нотаріально посвідчено та на даний час позивач такої можливості не має. Тобто, позивач не набув права власності на дане нерухоме майна згідно договору купівлі-продажу. Разом з тим, позивач продовжив користуватися даним майном відкрито та безперервно протягом 13 років. З довідки від 16 березня 2018 року за №315 виданої Воронізькою селищною радою Шосткинського району Сумської області вбачається, що на землях запасу комунальної власності Воронізької селищної ради за адресою: [ADDRESS] - знаходиться об'єкт нерухомості: склад площею 463 м.куб належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року. Вищезазначена земельна ділянка в користування не передавалась (а.с. 21). Відповідно до висновку №29/2018 від 02 березня 2018 року експертного дослідження будівельних конструкцій складу літ. «Б» розташованого по [ADDRESS], встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд і можливість їх експлуатації (а.с.12-19). Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, визначено у статтях 12, 388 ЦК. Так, ч. 5 ст. 12 ЦК встановлює презумпцію добросовісної поведінки особи. Відповідно до ст. 388 ЦК володіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння не знала і не могла знати про те, що володіння нею майном є незаконним. Пасивна поведінка власника щодо свого майна, яке перебуває в іншої особи, відсутність претензій чи вимог до володільця про повернення майна, той факт, що власник тривалий час обходився без нього, не виявляв зацікавленості до нього - усе це має розумітися як втрата інтересу та відмова від права власності. Враховуючи наведене, а також ті обставини, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені його права, а позивач добросовісно, відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об'єктом нерухомого майна більше десяти років, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved