Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

18.04.2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В направленому на адресу суду позові позивачка зазначила, що їй належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на будинковолодіння. 06 вересня 2016 року, вона як наймач зареєструвала у своєму будинку відповідача [PERSON], який з дня реєстрації і по даний час в будинку не проживав, його речей в ньому немає. Вона неодноразово намагалася добровільно вирішити питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку, але позитивних наслідків це не дало. Реєстрація відповідача в належному їй будинку створює для неї певні незручності в користуванні власністю, оскільки є складності з отриманням субсидії. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] -[PERSON], яка дії на підставі довіреності (а.с.13), позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила його задовольнити, як законний та обґрунтований. Відповідач [PERSON], про день та час судового розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України за місцем реєстрації, в судове засідання повторно не з'явився. Відповідно до ст.ст. 77, 225 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи: Виконавчого комітету Миргородської міської ради в судове засідання не з'явився, але направив на адресу суду лист про розгляд справи у відсутності представника міської ради. Заперечення проти задоволення позову не висловлені. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 14 вересня 2007 року є власницею будинковолодіння розташованого в [ADDRESS] (а.с.5). В належному позивачці [PERSON] житловому будинку по [ADDRESS], значиться зареєстрованим з 06 вересня 2016 року відповідач [PERSON] (а.с.6). З офіційних актів підтвердження фактичного місця проживання особи на території м. Миргород від 05 січня 2017 року та від 22 березня 2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою:[ADDRESS] не проживав жодного дня (а.с.7). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони постійно спілкуються з позивачкою, бувають у неї вдома, жодного разу відповідача в будинку не бачили, хто це такий не знають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасові відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом 6 місяців. Згідно ч.1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] жодного дня не користувався житловим будинком розташованим в м. Миргороді по вул.. Малоліщанській 15, то його слід визнати таким, що втратив право на користування вище згаданим житловим будинком. Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved