Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

17.12.2015 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], судові витрати просить покласти на відповідача, мотивуючи в основному тим, що на письмову вимогу Банку про добровільне звільнення означеного житлового будинку відповідач належно не відреагував, а відтак просить про його примусове виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №LVL2GA0000000002 від 15.08.2008 р. [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в сумі 44 216, 38 доларів США для споживчих цілей, які зобов'язувався повернути не пізніше 15.08.2013р. із сплатою 15% річних. На забезпечення виконання вказаного договору 15.08.2008р. укладено договір іпотеки квартири, предмет іпотеки квартира [ADDRESS]. Липинського у м.Львові, яка на підставі договору дарування квартири, посвідченого 08.08.2008 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-1908 належить на праві власності [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24.09.2013 р. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 48,00кв.м., житловою площею 33,30кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Липинського,3/92, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.02.2016 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду з заявою про уточнення вимог, якою просило виселти [PERSON] з квартири (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], а судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 16.11.2015 року (а.с.31) позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи [PERSON], який діє на підставі довіреності від 29.01.2016 року (а.с.34,35) проти позовних вимог заперечив. Просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, підтримавши письмові заперечення від 16.02.2016 року (а.с.44). Відповідч [PERSON] та третя особа [PERSON] повторно не зявилася в засідання, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд у відповідності до вимог ст.ст.169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів за участю представника. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача і третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії кредитного договору №LVL2GA0000000002 від 15.08.2008 р. [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит на споживчі цілі в сумі 44 216, 38 доларів США., які зобов'язувався повернути до 15.08.2013р. із сплатою 15 % річних (а.с.4-7). На забезпечення виконання кредитної угоди, 15.08.2008р. укладено договір іпотеки квартири, предмет іпотеки квартира [ADDRESS]. Липинського у м.Львові, яка на підставі договору дарування квартири, посвідченого 08.08.2008 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-1908 належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10-12). За положеннями ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, рішенням Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24.09.2013 р. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 48,00 кв.м., житловою площею 33,30кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Липинського,3/92, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». У задоволенні вимог про виселення відмовлено. Таке рішення набрало законної сили. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Положеннями ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із змісту позовної заяви, долученої до справи копії письмової вимоги про виселення від 15.10.2015 р. (а.с.-16) видно, що така направлялась [PERSON], однак була залишена ними без реагування. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №6-39цс15 від 18.03.2015р. та відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Квартира [ADDRESS]. Липинського у м.Львові, що є предметом іпотеки, набута [PERSON] не за рахунок коштів, які він отримав за кредитного договору №LVL2GA0000000002 від 15.08.2008 р., а належить йому на підставі договору дарування квартири, посвідченого 08.08.2008 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-1908, зареєстрованому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 08.08.2008 р., № запису 16804, в книзі 28. З листа від 27.03.2016 року начальника управління житлового господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вбачається, що на даний час підмінного житла у м.Львові немає. З огляду на той факт, що в іпотеку передано квартиру, яка був набута не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд враховуючи вимоги ст.109 ЖК України, відповідно до яких відповідач не може бути виселені без надання іншого житла, приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення [PERSON] з квартири 92 (предмет іпотеки) буд 3, що на вул. Липинського у м.Львові, як про це просить ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то не підлягають до стягнення на користь позивача і судові витрати.

Outcome: dismissed