Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

18 липня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 вересня 2016 року [PERSON] взяв у нього 26750 грн, що складало 1000,00 доларів США і зобовязувався повернути гроші до 09.09.2017, що підтверджується відповідною розпискою. В той же день відповідач взяв у борг ще 13375,00 грн, що на той час складало 500,00 доларів США і зобовязувався повернути гроші до 09.11.2016, що також підтверджується розпискою. Позивач звертався до відповідача щодо повернення вказаних коштів, проте кошти так і не були повернуті. Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму коштів, яка в загальному розмірі складає 40125,00 грн. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів, що відповідає положенням п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що відповідно до розписки про отримання грошових коштів від 09 вересня 2016 року, [PERSON] взяв в борг грошові кошти в сумі 26750 грн., що на день займу складало 1000 дол. США, які відповідач зобовязувався повернути до 09 вересня 2017 року /а.с.11/. Цього ж дня, 09 вересня 2016 року відповідач у позивача взяв у борг грошові кошти в сумі 500 дол. США, які зобовязався повернути 09 листопада 2016 року, що підтверджується відповідною борговою розпискою про отримання грошових коштів /а.с.12/. Позивачем на адресу [PERSON] 22.03.2018 був надісланий лист-претензія, відповідно до якого просив повернути кошти в сумі 1500 дол. США, проте вказана вимога останнім виконана не була /а.с.10/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд оцінюючи такі розписки в розумінні положень ЦК України вважає, що між сторонами в даному випадку укладені договори позики, письмова форма яких внаслідок їх реального характеру є доказом не лише факту укладення договорів, але й факту передачі грошових сум позичальнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач. Як вбачається з тексту розписок, позивачем надані відповідачу кошти, тобто свої зобов'язання [PERSON] виконав в повному обсязі. Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки боржником не надано борговий документ чи розписки про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такі документи знаходяться у позивача, оригінали яких досліджені судом суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання за договором не виконані. Стаття 526 ЦК України\~встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України). За змістом\~статті 526 ЦК України\~належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеними договорами позики. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу, підлягають задоволенню. Понесення позивачем витрат на правову допомогу не знайшли свого підтвердження, тому відсутні підстави для відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved