Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

18 квітня 2018 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], перебувала на утриманні чоловіка [PERSON], [INFO], який помер 04.11.2017 року. Заява мотивована тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.06.1968 року по 04.11.2017 року, до дня смерті чоловіка. Чоловік заявника отримував пенсію у сумі 6 500 грн. [PERSON] знаходилася на утриманні у [PERSON], бо заявник отримує пенсію за віком в розмірі 2\~000 грн., що явно недостатньо для проживання. Пенсія чоловіка заявника була єдиним джерелом існування заявника. Після смерті [PERSON] заявник звернулась до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, щодо призначення пенсії по втраті годувальника за померлого 04.11.2017 року чоловіка [PERSON] Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області відмовило [PERSON], в звязку з тим, що заявником були надані довідки, які видані органом, який здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території і їх діяльність вважається незаконною. Видані документи не створюють правових наслідків, і не підлягають реєстрації та виконанню. В звязку з вищевикладеним заявник звертається до суду. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі. Представником заінтересованої особи 25 травня 2018 року було надано відзив на заяву [PERSON] про встановлення факту перебування особи на утриманні, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні вищевказаної заяви обґрунтовуючи наступним. [PERSON] з 01.08.2014 перебуває на обліку в Павлоградському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області як ВПО та отримує пенсію за віком. Заявник звернулася до Управління с заявою про переведення на пенсію у звязку з втратою годувальника за померлого чоловіка [PERSON], [INFO], який помер 04.11.2017 року. В якості документа, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сімї для призначення пенсії у разі втрати годувальника, заявником було надано довідку № 672 від 12.02.2018 про спільне проживання спільно з померлим чоловіком, видану «Управлением муниципальной собственности и городского хозяйства администрации города Тореза» ДНР. Відповідно до пункту 2 пункту 3 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи та особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами. Передбаченими ч. 2 цієї статті, є не дійсним та не створює правових наслідків. Відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 «Про рішення [PERSON] національної безпеки та оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Луганській та Донецькій областях», Розпорядження КМУ від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», визначено перелік населених пунктів до яких відноситься м. Торез Донецької області на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі повноваження. Крім того заявником надана довідка про взяття на облік як ВПО від 27.11.2014 в якій зазначено фактичне місце проживання [PERSON] за адресою: м. Павлоград, вул. Садовниченко, 12/82. Отже відсутні законні підстав про прийняття довідки про спільне проживання з померлим чоловіком. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року замінено у справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересовану особу Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на належну Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Вищевказаним судом витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформацію про розмір пенсійних виплат [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який помер 04.11.2017 року В судове засідання заявник не зявилася, надала до суду заяву відповідно до якої просила розглянути вищевказану цивільну справу без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п.2 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд, зокрема, розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] з 29.06.1968 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-АБ № 072108. В період шлюбу заявник та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується копіями паспортів громадянина України, серія ВВ № 066897, серія ВВ № 066896. Відповідно до довідки від 18.06.2018 року, за № 663, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області [PERSON], знаходився на обліку в УПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію за віком у сумі 6\~544,74 грн. [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком у сумі 2\~035,48 грн., що підтверджується довідкою виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.06.2018 року за № 664. Відповідно до довідки від 27.11.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1216001558, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] з 25.05.2015 року. [PERSON], [INFO], взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа з м. Торез, Донецької області, від 27.11.2014 року за № [NUMBER] та зареєстрований з 25.05.2015 року за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Садовніченко, 12/82. [PERSON],\~[INFO], помер 04 листопада 2017 року в м. Торез, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 01.12.2017 року, серія І-КИ № 780472, актовий запис № 1536. Відповідно до копії повідомлення про відмову в призначенні пенсії Павлоградського ОУПФУ Дніпропетровської області від 31.01.2018 року - [PERSON], відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника за померлого 04 листопада 2017 року чоловіка [PERSON], в звязку з тим, що заявником були надані довідки, які видані органом, який здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території і їх діяльність вважається незаконною. Крім того,\~факт того,\~що по день смерті 04.11.2017 року [PERSON] проживав разом із своєю дружиною [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Торез, вул. Капустіна, 24, підтверджується, також довідкою, виданою «Управлением муниципальной собственности и городского хозяйства администрации города Тореза» з печаткою ДНР. Оцінюючи надані заявником письмові докази з печатками ДНР разом та в сукупності з іншими доказами по справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки доказів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як джерела інформації, оскільки можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення факту, про який просить заявник, має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги п.8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до пункту 2.3 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу II даного Порядку, а також, серед іншого, документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Частиною 1статті 37\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1статті 38 цього\~Закону\~передбачено, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. На підставі\~статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. З викладеного вище, вбачається, що [PERSON] є пенсіонером за віком, яка постійно проживала з [PERSON], на час його смерті, 04.11.2017 року, за адресою: Донецька область, м. Торез, вул. Капустіна, 24, одержувала від чоловіка допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, так як розмір пенсії чоловіка значно перевищує розмір пенсії заявника, тобто була непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника. А тому, заява [PERSON] про встановлення факту що має юридичне значення підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved