Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

19 листопада 203 року, представник позивача ПАТ «СК «ПЗУ Україна», звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 09.09.2010 р., між позивачем та ТОВ «С-Інжиніринг» був укладений договір страхування транспортних засобів № АМ 3165, згідно умов якого, був застрахований автомобіль марки «Volkswagen Passat» д/н [NUMBER], належний ТОВ «С-Інжиніринг» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], і який був пошкоджений внаслідок ДТП, яка сталася 08.12.2010 р. на 12 км. а/д «Одеса-Б.-Дністровський» за участю вищевказаного застрахованого автомобілю під керуванням водія [PERSON], який керував автомобілем на підставі подорожнього листа службового автомобілю серії 05-ААХ № 019496 з 01. по 10.12.2010 р. і посвідчення про відрядження від 30.11.2010 р. та автомобілю марки «ВАЗ 21013» д/н [NUMBER] під кернуванням відповідача [PERSON], який не надав перевагу в русі вказаному застрахованому автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень застрахованого транспортного засобу, порушивши тим самим п. 16.11 ПДР, за що, постановою Іллінецького райсуду Вінницької області від 26.01.2011 р. був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП з накладенням штрафу у сумі 340 грн. Після цього, як стверджує представник позивача у позові, 09.12.2010 р., до позивачів звернувся представник страхувальника ТОВ «С-Інжиніринг» [PERSON] з відповідною заявою про пошкодження свого транспортного засобу у зв'язку з ДТП, яку позивачем було визнано страховим випадком та 08.02.2011 р. на підставі страхового акту № UA2010120800023L0102 від 03.02.2011 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього від 03.02.2011 р., з урахуванням акту виконаних робіт та звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 1295/10 від 18.12.2010 р., позивачем були здійснені виплати страхового відшкодування страхувальнику ТОВ «С-Інжиніринг» у розмірі 22973,82 грн. з посиланням на платіжне доручення № 1431 від 08.02.2011 р. В добровільному порядку, та у відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідач не відшкодував в порядку регресу суму матеріальної шкоди, у зв'язку з чим, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на свою користь суму витрат на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22973,82 грн. та судові витрати по справі у розмірі 229,73 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у своєму клопотанні, доданого до позову, посилаючись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 3). Відповідач [PERSON] позов не визнав, пославшись на договір обов'язкового страхування, за яким його автомобіль був застрахований у страховій компанії, яка і повинна відшкодувати позивачам суму позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.09.2010 р., між позивачем та ТОВ «С-Інжинірінг» був укладений договір страхування транспортних засобів № АМ 3165, згідно умов якого, був застрахований автомобіль марки «Volkswagen Passat» д/н [NUMBER], належний ТОВ «С-Інжиніринг» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], і який був пошкоджений внаслідок ДТП, яка сталася 08.12.2010 р. на 12 км. а/д «Одеса-Б.-Дністровський» за участю вищевказаного застрахованого автомобілю під керуванням водія [PERSON], який керував автомобілем на підставі подорожнього листа службового автомобілю серії 05-ААХ № 019496 з 01. по 10.12.2010 р. і посвідчення про відрядження від 30.11.2010 р. та автомобілю [NUMBER] під кернуванням відповідача [PERSON], який не надав перевагу в русі вказаному застрахованому автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень застрахованого транспортного засобу, порушивши тим самим п. 16.11 ПДР, за що, постановою Іллінецького райсуду Вінницької області від 26.01.2011 р. був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП з накладенням штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 4-9,15,16). Представник позивача у позові, зазначає, що 09.12.2010 р., до позивачів звернувся представник страхувальника ТОВ «С-Інжиніринг» [PERSON] з відповідною заявою про пошкодження свого транспортного засобу у зв'язку з ДТП, яку позивачем було визнано страховим випадком та 08.02.2011 р. на підставі страхового акту № UA201012080002302 від 03.02.2011 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього від 03.02.2011 р., з урахуванням акту виконаних робіт та звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 1295/10 від 18.12.2010 р., позивачем були здійснені виплати страхового відшкодування страхувальнику ТОВ «С-Інжиніринг» у розмірі 22973,82 грн. з посиланням на платіжне доручення № 1431 від 08.02.2011 р. (а.с. 10-14,17-30). Однак, як встановив суд і це підтверджується платіжним дорученням № 1431 від 08.02.2011 р. - позивачами було сплачено на рахунок страхувальника ТОВ «С-Інжиніринг» було сплачено страхове відшкодування згідно акту № UA201012080002302 від 03.02.2011 р. за договором страхування № АМ 3165 від 09.09.2010 р. у розмірі 8481,70 грн., а не 22973,82 грн., як стверджує представник позивачів у своєму позові (а.с. 30). Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України, належним документальним доказом сплати страхового відшкодування є саме вищевказане платіжне доручення на суму 8481,70 грн., яка підтверджена документально, що також підтверджується графою 4 у розрахунку страхового відшкодування до страхового акту, де чітко зазначений розмір суми до виплати - 8481,70 грн., у зв'язку з чим, на думку суду, позов слід задовольнити частково на суму документально підтвердженої страхової виплати на вказану суму (а.с. 28,29). Судом не приймаються як безпідставні і необґрунтовані твердження відповідача стосовно нібито застрахованого його автомобілю на час ДТП - враховуючи, що відповідачем не було надано жодних документально підтверджуючих доказів обов'язкового страхування, а також враховуючи факт, підтверджений відповідачем, що позивачі дійсно зверталися до нього з вимогою про добровільне (позасудове) відшкодування матеріальної шкоди, однак відповідач ніяк не відреагував на ці звернення та не поставив до відома позивачів про нібито страховку свого автомобілю, не надавши при цьому позивачам жодного документального доказу страхування. Крім цього, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 229,73 грн. (а.с. 38).

Outcome: partial