Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

17.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 21.02.2018 року позичив [PERSON] за договором позики грошові кошти у сумі 10 800 грн., що було еквівалентно 400 дол.США на строк 6 місяців зі сплатою відсотків. [PERSON] та [PERSON] поручились за належне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, уклавши договори поруки від 21.02.2018 року. Зобов`язання за договорами відповідачами не виконані. Позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму основного боргу з урахуванням відсотків, пені та штрафу, обумовлених сторонами в розмірі 33 089, 42 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позов підтримав, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи в порядку статей 128, 130 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами 21.02.2018 року укладений договір позики. За договором [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 800 грн., що було еквівалентно 400 дол.США, а останній зобов`язався повернути йому грошові кошти протягом 6 місяців із відсотками, обумовленими сторонами. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір укладений в простій письмовій формі. Договір сторонами не оспорюється. Грошові кошти за договором були фактично передані [PERSON] у розмірі 10 800 грн. та одержані ним. Вказані обставини підтверджується розпискою від 21.02.2018 року. [PERSON] та [PERSON] поручились за належне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, уклавши договори поруки від 21.02.2018 року. Відповідачі, однак, в порушення умов договорів в добровільному порядку позику не повернули. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обов`язкове нотаріальне посвідчення договору законом не передбачено. За ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За неможливість виконання грошового зобов`язання, боржник від відповідальності не звільняється (ч.1 ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно частині 2 цієї статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Станом на 23.06.2018 року через неналежне виконання відповідачами умов договору позики та договорів поруки існує заборгованість у розмірі 33 089,42 грн. Розмір позовних вимог підтверджується наданим позивачем розрахунком. Розрахунок зроблений фахово, відповідачами не спростований. При таких обставинах, розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та доведеними ним в процесі розгляду справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір по позовних вимогах відповідно до Закону України «Про судовий збір» становить 704,80 грн. Ухвалою суду від 04.02.2019 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення. Законні підстави для звільнення позивача від оплати судового збору відсутні. У визначений законом строк судовий збір позивачем не сплачений, на задоволені позову [PERSON] однак наполягав. Вищевикладене передбачає стягнення судового збору в порядку статті 136 ЦПК України з позивача в дохід держави за судовим рішенням із подальшим стягнення судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, виконання рішення суду по позовних вимог має відбуватись в межах строків визначених Законом України «Про виконавче провадження», поряд із тим, після сплати позивачем в дохід держави судового збору.

Outcome: approved