Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] ВДВС СМУЮ, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, уточнивши вимоги під час розгляду справи, та мотивував їх наступним. 10 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС СМУЮ [PERSON] відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №592/10090/13-ц виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 04 вересня 2014 року. У рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 22 січня 2015 року винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 170,00 грн. та 27 лютого 2015 року постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 340,00 грн. Копії вказаних постанов [PERSON] отримав 10 березня 2015 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Крім того, вказує в позові, що державний виконавець направила до органів міліції клопотання про внесення відомостей про злочин відносно нього за невиконання рішення суду. Однак цей факт йому став відомий лише після того, як його викликав до себе дільничний Сумського міського відділу міліції, а не державний виконавець, не зважаючи на те, що після повідомлення він неодноразово зявлявся до виконавчої служби. [PERSON] оскаржив дії державного виконавця до Ковпаківського районного суду м. Суми, щодо строків виконавчих дій та здійснення повідомлення [PERSON] шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року скарга задоволена, визнано дії державного виконавця незаконними. Скасовані постанови державного виконавця про накладення штрафів. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині скасування постанов про накладення штрафів скасовано і закрито провадження в цій частині, а в частині визнання дій державного виконавця незаконними залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.05.2016 року касаційна скарга ДВС відхилена, ухвали судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін. У подальшому [PERSON] оскаржив вказані постанови державного виконавця про накладення штрафів до Сумського окружного адміністративного суду, який відмовив в задоволенні позову, однак постановою Харківського апеляційного адміністративного суду позов [PERSON] було задоволено, скасовано постанови державного виконавця від 22 січня 2015 року та 27 лютого 2015 року про накладення штрафу. Постанова суду набрала законної сили. У своєму позові [PERSON] вказує, що був обурений діями державного виконавця, які вона вчинила в січні та лютому 2015 року та поставила його до відому зі спливом часу. Дії державного виконавця Доля А.Д. завдали йому моральних страждань, внаслідок чого стан здоровя позивача погіршився. Позивач вказує, що доведення своєї правоти протягом майже двох років у місцевих загальних та адміністративних судах, а також судах вищих інстанцій завдало йому дуже великих душевних страждань. Тривалий час позивач працював електриком, але був змушений звільнитися, так як знаходився постійно в напруженому стані через неправомірні дії та судові тяжби, які могли привести до помилок в роботі та поставити під загрозу його чи чуже життя. Посилаючись на вимоги ст. 23, 1173 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок асигнувань Ковпакіського ВДВС міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області моральну шкоду в розмірі визначеному висновком експертизи та сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні відмовився від проведення судово-психологічної експертизи, позов підтримав та просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] ВДВС м. Суми проти позову заперечувала, просила відмовити за необґрунтованістю. Представник відповідача державної казначейської служби України надала письмовий відгук, викладений у формі заперечення, в якому просила відмовити в задоволенні позову на тій підставі, що на момент відкриття провадження в справі державна казначейська служба України та її територіальні органи жодним чином не вчиняли по відношенню до відповідача протиправних дій, тому вимоги позивача вважають необґрунтованими. Прокурор проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. 13 квітня 2017 року судом задоволено клопотання позивача про заміну неналежного відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Сумській області на належного відповідача - Державну казначейську службу України. 13 квітня 2017 року судом задоволено клопотання позивача та його представника та витребувано письмові докази з [PERSON] ВДВС міста Суми та ВП м. Суми ГУНП в Сумській області. 12 липня 2017 року судом задоволено клопотання та призначено судово-психологічної експертизи, проведення якої доручено експертам Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз. 26 вересня 2017 року від Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-психологічної експертизи з причин невиконання клопотання про надання додаткових матеріалів та оплати вартості робіт. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із наданої суду копії рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 жовтня 2015 року (а.с.26-28) та копії рішення Апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року (а.с.29-30), яким було скасовано вказане рішення Зарічного районного суду м. Суми з підстав заявлення вимог до неналежного відповідача встановлено наступне. Ковпаківським районним судом м. Суми 04 вересня 2014 року видано виконавчий лист № 592/100090/13-ц про зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою № 56 по проспекту Шевченка, 6 в м. Суми, шляхом передачі ключів від вхідних дверей зазначеного житла [PERSON]. Постановою державного виконавця ВДВС СМУЮ [PERSON] 10 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 44742760. У рамках виконавчого провадження ВП № 44742760, 22 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 170,00 грн. та 27 лютого 2015 року постанову про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 340,00 грн. Копії вказаних постанов [PERSON] отримав 10 березня 2015 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що не оспорюється стороною відповідача. У рамках виконавчого провадження ВП № 44742760 державним виконавцем було проведено ряд дій, спрямованих на виконання рішення суду здійснювалися виходи за місцем виконання рішення, про що складені акти 21 січня 2015 року, 25 лютого 2015 року, 27 лютого 2015 року. Судовими рішеннями встановлено, що позивач оскаржував дії та рішення державного виконавця ВДВС СМУЮ [PERSON] у виконавчому провадженні ВП № 44742760 до Ковпаківського районного суду м. Суми. Ухвалою суду дії державного виконавця щодо строків проведення виконавчих дій та здійснення повідомлення про проведення виконавчих дій шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері житла, незаконними, скасовано постанови державного виконавця про накладення штрафу. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми в частині визнання дій державного виконавця щодо строків проведення виконавчих дій та здійснення повідомлення про проведення виконавчих дій шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері житла залишена в силі, в частині скасування постанов про накладення штрафу скасована з підстав то, що дане питання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2016 року касаційну скаргу відділу ДВС Сумського МУЮ відхилено, ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року залишено без змін. У подальшому позивач [PERSON] оскаржив постанови про накладення на нього штрафу державним виконавцем від 22 січня 2015 року та 27 лютого 2015 року до Сумського окружного адміністративного суду, який своєю постановою від 10 грудня 2015 року відмовив в задоволенні позову, однак Харківський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 01 лютого 2016 року постанову Сумського окружного адміністративного суду скасував та прийняв нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задовольнив, скасував постанову державного виконавця Долі А.Д. у виконавчому провадженні ВП №44742760 від 22.01.2015 року про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 170,00 грн. та скасував постанову державного виконавця Долі А.Д. у виконавчому провадженні ВП №44742760 від 27.02.2015 року про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 340,00 грн. Додатковим рішенням суду від 18 квітня 2016 року стягнуто на користь [PERSON] судовий збір у розмір 1461,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ВДВС СМУЮ. Таким чином, судовими рішеннями встановлено, що державний виконавець Ковпаківського ВДВС Сумського міського управління юстиції [PERSON] діяла в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», наклавши на позивача штрафи у виконавчому провадженні. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. На відміну від ст. 1173 ЦК України, стаття 1174 підлягає застосуванню у випадках, коли є відомою конкретна посадова особа або службова особа органу державної влади, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. шляхом стягнення її з Державної казначейської служби України за рахунок бюджетних надходжень [PERSON] ВДВС міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області. Незаконність дій службової особи державного органу, тобто державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ [PERSON]В встановлено рішеннями судів (а.с.8-18). Отже, з урахуванням викладеного шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Зі змісту позову вбачається, що вимоги про стягнення моральної шкоди заявлена до відповідача Державної казначейської служби України за рахунок бюджетних надходжень [PERSON] ВДВС міста Суми. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів та підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться також у п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. Згідно до Положень про Державну казначейську службу України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 та указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Таким чином, з викладеного вбачається, що шкода, заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконних дій органів державної влади, а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Державного Бюджету України, шляхом списання коштів, на підставі рішення суду, з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Із урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що внаслідок незаконних дій державного виконавця, тобто службової особи органу державної виконавчої влади, позивач [PERSON] дійсно зазнав душевних страждань, що відповідно до ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню державою. Однак суд вважає, що позивачем не обґрунтований розмір 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Тому з урахуванням обставин справи, ступеня вини відповідача, глибини душевних страждань позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за потрібне частково задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди та стягнути за рахунок держави з відповідача на користь позивача [PERSON] 3000 грн., що, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач, з метою визначення розміру моральної шкоди, звернуся до суду з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи, однак згодом відмовився від її проведення, а інших доказів в розумінні ст. 76 ЦПК України для обґрунтування розміру моральної шкоди 10\~000,00 грн. суду не надав. Тому суд вважає за можливе частково задовольнити позов в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] з Держави Україна шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, в іншій частині позовних вимог - слід відмовити в звязку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Державного бюджету на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial