Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

19 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень від 07.05.2015 року, [PERSON] зазначила, що з січня 1988 року проживала разом із [PERSON] однією сім'єю. Проживали разом у будинку №42, який належав [PERSON] та знаходився за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання, вели спільний побут, піклувалися один про одного, як подружжя, мали спільний сімейний бюджет, разом утримували будинок, здійснювали його поліпшення та капітальний ремонт. Діти чоловіка, які є відповідачами по справі, ані матеріальної, ані іншої допомоги у цьому не здійснювали. Позивач та [PERSON] з 1988 року в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували, ми мали намір зареєструвати свій шлюб, але [INFO] [PERSON] раптово помер. Всі витрати по похованню чоловіка позивач здійснювала сама. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку. У вказаному будинку, позивач продовжила проживання, утримуючи його та сплачуючи комунальні послуги. Оскільки заповіт [PERSON] не складався, позивач вважала, що відноситься до осіб, четвертої черги права на спадкування за законом, так як проживали з спадкодавцем однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Також зазначила, що її чоловік - [PERSON] останні роки хворів, у нього була катаракта та глаукома очей, тому в 2011 році він переніс дві операції, які були оплачені за їх спільні кошти. Крім того, [PERSON] мав хворобу хребта, а тому нуждався в догляді та помочі позивача, тобто [PERSON] останні роки перебував у безпорадному стані. Посилаючись, зокрема на ст.ст.1259, 1264 ЦК України, просила суд: встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю разом з [PERSON] у період з січня 1988 року по [INFO]; змінити черговість одержання права на спадщину, визнавши право [PERSON] на спадкування у першу чергу разом із відповідачами: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначили, що знаходження їх батька у безпорадному стані, про який зазначає позивач, не відповідає дійсності. Їх батько до самої смерті, за виключенням 5 днів, коли він знаходився в лікарні, був активною людиною, міг сам себе обслуговувати, порався по господарству, ходив на рибалку. Дійсно, батьку було проведено 2 операції на очі, однак ці операції є відносно легкими, зовсім не вплинули на його здатність рухатися, загальну активність та можливість забезпечувати власні потреби, навпаки ці операції проводились для відновлення зору. Також зазначили, що вони добре ставились до [PERSON], так як це був вибір і право батька, він був при повному розумі і міг сам вирішувати з ким і як йому жити. З батьком у них зберігалися чудові стосунки, він дуже любив своїх онуків. Батьку вони дзвонили майже щодня, дізнавалися як справи, як здоров'я, обговорювали спільні теми. У міру можливостей вони приїжджали до нього в гості. Завжди допомагали продуктами та грошима на господарські та побутові потреби. Вважали, що якби батько хотів залишити спадщину [PERSON] він би це оформив офіційно. Він завжди говорив у колі родини, у тому числі й присутності [PERSON], що все те, що було подаровано йому його мамою і збудоване вже з нашою мамою повинно залишитися онукам. При всіх цих розмовах [PERSON] була присутня, завжди це схвалювала. Грошові кошти для операцій на очі батьку, вони віддали особисто в руки [PERSON], приймали участь в організації похорон батька, оплачені рахунки не збирали, так як не вважали це за потрібне. Також вважали, що позивачкою не надані докази безпорадності стану спадкодавця і тривалості догляду за ним. Оскільки доказів того, що їх батько визнавався таким, що потребує стороннього догляду немає, він не направлявся на проходження МСЕК для встановлення втрати працездатності та призначення інвалідності тощо. Просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] письмових заперечень проти позову до суду не подала. В судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник - адвокат Крохмальова Л.П., що діє на підставі договору, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того, [PERSON] суду додатково пояснила, що вони разом з [PERSON] з 1976 по 1987 рік жили у неї в квартири [ADDRESS], а в 1987 році перешли жити у будинок [ADDRESS]. Під час життя мали спільний бюджет, який складався з пенсії [PERSON] та її пенсії. При цьому, [PERSON] вийшов на пенсію у травні 1991 року і більше не працював, а позивач вийшла на пенсію у лютому 2008 року. Також позивач пояснила, що в кінці березня 2011 року [PERSON] осліп, вона водила його за руку, так як він взагалі нічого не бачив. Наприкінці квітня та травня 2011 року йому зробили дві операції на очі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] знали, що батько осліп, але нічого не зробили та нічим не допомогли. За обидві операції гроші сплачувала позивач, навіть була вимушена продати дачу та позичити гроші у сусіда [PERSON] Після перенесених операцій на очах, лікарі заборонили [PERSON] будь-які фізичні навантаження, у тому числі перебування на морі, на сонці. Повністю йому зір не відновили, друге око майже не бачило, навіть після операції. Крім того, наприкінці серпня 2014 року [PERSON] захворів, його перебування у лікарні та лікування оплачувала позивач. [PERSON] мав хронічну хворобу хребта, йому були заборонені фізичні навантаження. У зв'язку з цим, вона захищала [PERSON] від фізичної праці, щоб у нього не було загострень. Відповідачі матеріальної допомоги батьку не надавали, за домом не доглядали, до батька навідували рідко. Всю турботу за [PERSON] несла позивач. Через зазначене, вважала, що має право на спадщину після смерті свого цивільного чоловіка. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], що дії на підставі довіреності, під час судового засідання, позовні вимоги визнали частково. Підтримали обгрунтування, викладене у письмових запереченням проти позову. В позові просили відмовити в частині зміни черговості одержання права на спадкування. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що про розгляд справи та предмет позову по ній він обізнаний, проти розгляду справи за його відсутності не заперечує, письмові заперечення проти позову підтримує (а.с.154). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, оскільки останнє відоме місце її проживання [ADDRESS], тобто територія тимчасово окупована незаконними збройними формуваннями, то в суд вона викликалася через оголошення у пресі (газета Урядовий кур'єр №130 (5504) від 21.07.2015) та шляхом розміщення інформації про виклик на сторінки суду на офіційному сайті Судової влади України. Допитана під час судового засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що вона живе через 7 або 8 будинків від позивача. З [PERSON] та [PERSON] познайомилася 20 років тому. Вони були звичайною сім'єю, у якій все робила дружина. [PERSON] ініціативи не проявляв, позивач його жаліла. [PERSON] ніколи не скаржився. Приблизно, 5 років назад [PERSON] осліп на обидва ока, з двору не виходив. Після операції він гуляв з собакою, близько один раз на тиждень приходив до неї та її чоловіка в гості, де самостійно пив чай та спілкувався з її чоловіком. Допитаний під час судового засідання свідок [PERSON] суду пояснив, що проживав по вул.Виноградній з 2010 року. [PERSON] позичав у нього кошти, у тому числі й на операцію. Кошти на другу операцію [PERSON] та [PERSON] приходили позичати разом, трималися за руки. Позичені кошти повертали. Крім того, [PERSON] приходив до нього в гості, де вони спілкувалися, на здоров'я [PERSON] не скаржився. Після операції [PERSON] був не активною людиною, нічого не робив, ходив разом з [PERSON] Допитана під час судового засідання свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] вона знає з 1979 року. Потім до нього прийшла жити [PERSON], жили вони добре, між собою ладнали. Завжди приходили разом, позивач водила його на руку. [PERSON] говорив, що після операції бачить добре, але на другому оці все пройшло гірше. Після операції він нічого не робив, тільки сидів. Вважала, що самостійно за собою доглядати [PERSON] не міг. [PERSON] робити [PERSON] нічого не давала, останній падав, йому ставало погано. Допитана під час судового засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що вул.Виноградній проживає з 2001 року. Вона не бачила, що [PERSON] допомагав [PERSON], він завжди сидів та пив чай. [PERSON] хворів, тому все робила позивач. [PERSON] говорив, що хворів, а потім осліп. Після операції він був зовсім плохий, нічого сам не робив. Після операції [PERSON] також водила [PERSON] за руку, щоб він самостійно ходив вона не бачила. Останнім часом він був сліпий. [PERSON] не був працьовитим. [PERSON] все життя його жаліла [PERSON] Допитана під час судового засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною [PERSON] [PERSON] ходив на море та гуляв з собаками, До останнього він ходив та був при здоровому глузді. Після операції [PERSON] став краще бачити, міг читати газети. З 2010 року вона відвідувала [PERSON] раз на два тижня у вихідні. [PERSON], до магазину сам не ходив, тільки разом з [PERSON] Допитаний під час під час судового засідання свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачів він знає з дитинства, вони проживали через 4 будинки від нього. [PERSON] останній час, більше року, хворів. [PERSON] ходив млявий, прогулювався з собаками. При зустрічі [PERSON] його впізнавав, вони віталися. Він бачив, що [PERSON] робив по господарству. Коли ремонтував світло у [PERSON], близько 3 років тому, останній йому говорив, що хворіє. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] про що, Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис 1160 від 29.08.2014 року та видане відповідне свідоцтво (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був зареєстрований та проживав у будинку [ADDRESS] (а.с.14-15, 79). Відповідно до договору дарування, [PERSON] у вказаному будинку належала 1/2 частка права власності (а.с.11-13). Після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлого звернулися [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с.68-84). Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частина 1 ст.1221 ЦК України передбачає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частина 3 ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с.73, 76, 77, 91). Таким чином [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відносяться до спадкоємців першої черго після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебуває з 14.12.1976 року та з лютого 1988 року проживає без реєстрації у будинку [ADDRESS] (а.с.7, 9, 10, 84, 135). Також з матеріалів справи вбачається, що й [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував з 28.01.1986 року (а.с.8). Відповідно до акту опиту сусідів від 12.11.2014 року, складеного головою КСН «Найдьонівка», [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі та вели спільне господарство по [ADDRESS] з лютого 1988 року (а.с.10). Згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а частина 4 цієї статті передбачає, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд може розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а також те, що Сімейний кодекс України, який містить визначення поняття «сім'я» набрав чинності з 01 січня 2004 року. В той же час, суд виходить з положень ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенції), які передбачають, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. А також положень ст.13 Конвенції, які передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, суд вважає, що встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду, за наявності відповідних доказів, є можливим, оскільки в противному випадку особа буде позбавлена судового захисту лише з формальних підстав, тобто через відсутність законодавчого регулювання спірного питання. До того ж, суд вважає, що не визнання факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду, за наявності відповідних доказів, буде непропорційним втручанням у приватне та сімейне життя [PERSON], що є недопустимим у демократичному суспільстві. Крім того, положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969 року) не містили прямої заборони на створення сім'ї повнолітніми особами, вони лише встановлювали нормативне регулювання порядку і умов укладання шлюбу, тобто одного зі способів створення сім'ї. Таким чином, з урахуванням пояснень [PERSON], показань свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON], а також часткового визнання в цій частині позову [PERSON], суд вважає, що вимога про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю разом з [PERSON] у період з січня 1988 року по [INFO] є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частина 2 ст.1258 ЦК України передбачає. що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд виходить з того, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, а також необхідності встановлення в судовому засіданні сукупності наступних юридичних фактів: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. В той же час, надані сторонами та досліджені докази, не дають суду зробити висновок, що [PERSON] існував за рахунок матеріального забезпечення [PERSON] Так, відповідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя від 07.05.2015 року, [PERSON] регулярно отримував пенсію за віком, розмір якої постійно перевищував прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та перебувають на пенсії (а.с.136). При цьому, суд враховує й показання свідка [PERSON], якій зазначив, що [PERSON] позичав у нього кошти та повертав їх. Не вважає суд доведеним й факт того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Оскільки будь-яких доказів того, що [PERSON] мав тяжкі хвороби або інвалідність, необхідність стороннього догляду або обмежену дієздатність, суду не надано. Надані суду картки виїзду швидкої допомоги, стосувалися лише останнього місяця життя [PERSON] - серпня 2014 року, хоча інформація надавалися за період з 01.01.2012 року по [INFO] (а.с.129). При цьому, лише під час останнього виклику, 23.08.2014 року, у [PERSON] було зафіксовано важкий стан та госпіталізовано (а.с.130-133). Посилання [PERSON] про те, що [PERSON] майже був сліпий, суд до уваги не приймає, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано, зокрема будь-яких медичних документів. До того ж, суд критично приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] в частині сліпоти [PERSON], так як вони суперечать показанням свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, в матеріалах справи містяться договора про надання платних медичних послуг, укладених між [PERSON] та ТОВ «Лазер Плюс» від 20.04.2011 року та 30.05.2011 року. Проте, ніяких доказів того, що [PERSON] або [PERSON] зверталися до клініки з претензіями щодо стану очей останнього після операцій, суду не надано. Хоча при цьому, позивач у своїх поясненнях зазначала, що зір [PERSON] повністю не відновили, друге око майже не бачило. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду, позивачем не доведено факт існування [PERSON] завдяки матеріальному забезпеченню [PERSON], а також факт перебування [PERSON] у безпорадному стані. Не встановлення сукупності вищезазначених фактів, на думку суду, свідчить про необгрунтованість вимог [PERSON] та є підставою для відмови в задоволенні вимоги про зміну черговості в одержанні права на спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: partial