Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

18.12.2018р. позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO]., спадщину фактично прийняли, звернулись до нотаріуса для її прийняття, але нотаріус їм відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з тих підстав, що державний акт виданий після смерті спадкодавця. Враховуючи навдене просять визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] 12.02.2002р. виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №363 та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок, відповідно: площею 1,6862 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,1217 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер [NUMBER]. Оскільки спадкодавцю на час смерті належало право на земельну частку (пай), просять визнати за ними по 1/2 ч., за кожним, від земельної частки (паю), площею 1,85 ум.кад.га, що належала [PERSON] на підставі сертифікату [NUMBER] виданого 28.02.1997р. та зареєстрованого за №185. В суді представник позивачів [PERSON] позов підтримала, з мотивів у ньому наведених, просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 12.02.2002р. виданого на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 68 від 12.02.2002р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 363 та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок, відповідно площею 1,6862 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,1217 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер [NUMBER]; визнати за позивачами, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO]. [PERSON], за кожним, право на 1/2 ч. від земельної ділянки (паю) площею 1,85 ум.кад.га, що належало спадкодавцю на підставі сертифікату [NUMBER] виданого 28.02.1997р. та зареєстрованого за № 185., від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Представник відповідача - Речичанської сільської ради в судове засідання не з'явився, 25.01.2019р. сільський голова подав лист (а.с.-35), в якому просив про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Третя особа - [PERSON] до суду не з'явилась, 29.01.2019р. подала заяву (а.с. 38) в якій зазначила, що спадщини після смерті [PERSON] не приймала, на спадкове майно не претендує, не заперечує щодо успадкування права на земельну частку (пай) позивачами. Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 15) [PERSON] померла [INFO]. За життя [PERSON] склала заповіт, що посвідчений 11.02.1997р. секретарем Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., згідно якого все своє майно заповіла позивачам (а.с. 16). Із довідки Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 690 від 12.12.2018р. (а.с. 13) убачається, що на час смерті [PERSON] з нею проживали та були зареєстровані позивачі, а отже вони вважаються такими, що прийняли спадщину після мерті спадкодавця. З листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори від 20.11.2018р. (а.с. 14) убачається, що позивачі звернулись в нотконтору для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], що нотаріус їм відмовила у видадчі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на спадкове майно - державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий після смерті спадодавця. Як видно із копії державного акту [NUMBER] (а.с.-17) виданого на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №363, [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8076 га, що складається із двох окремих ділянок, відповідно площами 1,6859 га (рілля) та 0,1217 га (кормові угіддя), що вищеозначений державний акт виданий 12.02.2002р., тобто більше як через чотири роки після смерті спадкодавця. Як убачається із Книги реєстрації Сертифікатів (а.с.-18) за [PERSON] за №185 від 2.02.1997р. значився зареєстрованим сертифікат [NUMBER] про право на земельну частку (пай) площею 1,85 ум. кад.га, розташованої на території Речичанської сільської ради, виданий на підставі розпордження Городоцької РДА №24 від 12.01.1996р. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в ред. 2004р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла [INFO]., до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963р. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК України, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим організаціям. За положеннями ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вимогами ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочи визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вказане дає підстави вважати, що [PERSON] при житті фактично належало право на земельну частку (пай), що підтверджується Сертифікатом, саме це право входить до складу спадщини, позивачі є спадкоємцями по заповіту після її смерті, а тому є підстави до визнання за нами права по 1/2 частині, за кожним, на вищеозначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Суд також вважає за необхідне визнати недійсним Державний акт [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002р., що зареєстрований в Книзі записів державних актів за №363 як такий, що виданий після смерті спадкодавця та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Outcome: approved