Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначила, що 24.07.2016 року помер її дядько [PERSON], який проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 5,240 гектарів. Яка розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ДП №107355 виданого на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Балівською сільською радою народних депутатів від 27.12.2001 року та зареєстрованому у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №512. 21.04.2011 року [PERSON] склав заповіт, за яким заповів все своє майно [PERSON] Даний заповіт нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №770 від 21.04.2011 року на час смерті спадкодавця заповіт не змінений та не скасований. Заявник звернулась до нотаріуса однак їй було відмовлено у чиненні нотаріальних дій, оскільки в заповіті допущено помилку, а саме: невірно зазначено дату народження заповідача «20 березня 1938 року», в той час, як вірною є «29 березня 1938 року». Заявник просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності заповіту [PERSON], [INFO], В судове засідання заявник не зявилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 21.04.2011 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого усе належне йому майно заповів [PERSON] (а.с. 4). 25.07.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, заявнику було відмовлено, оскільки у заповіті допущено помилку, а саме: невірно зазначено дату народження заповідача «20.03.1938 року», в той час як фактична дата народження є «29.03.1938 року». Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Той факт, що заповіт від імені [PERSON], [INFO], належить [PERSON], [INFO], підтверджується копією паспорту громадянина України АЕ №372924, де зазначена адреса проживання: [INFO] (а.с.5), а також копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON], якій співпадає із номером, вказаним у заповіті (а.с.16). Таким чином суд находить доведеним той факт, що заповіт від імені [PERSON], [INFO], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 770 від 21.04.2011 року, належить [PERSON], [INFO], що помер 24.07.2016 року Враховуючи ті обставини, що встановлення даного факту не суперечить діючому законодавству і тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для нього значення, суд вважає за необхідне задовольнити заяву. На підставі викладеного та

Outcome: approved