Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

18 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15 серпня 2015 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до березня 2016 року. З цього часу сім'я фактично розпалася внаслідок непорозумінь та різних поглядів на сімейні відносини, обов'язки з ведення спільного господарства, виховання дитини, що робить не можливим подальше спільне проживання. Посилаючись викладені вище обставини, а також на відсутність намірів продовжувати шлюбні стосунки з відповідачем, [PERSON] просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 39). Відповідач [PERSON] позов визнала, суду зазначила, що не має наміру в подальшому підтримувати шлюбні стосунки з позивачем. Разом з тим, заперечувала проти ухвалення відповідного рішення до сплати [PERSON] заборгованості по аліментам на дитину. Заслухавши відповідача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 15 серпня 2015 року у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, про що складено актовий запис за №806. Після укладення шлюбу відповідачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 26). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO] (а. с. 27). Як вбачається зі змісту позовної заяви і не заперечується відповідачем, сторони у справі припинили шлюбні стосунки з березня 2016 року. Сім'я розпалася внаслідок непорозумінь та різних поглядів на сімейні відносини, обов'язки з ведення спільного господарства, виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Заперечення [PERSON] стосовно неможливості ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу до сплати позивачем заборгованості по аліментам на утримання дитини не ґрунтується на вимогах закону щодо неможливості примушування жінки та чоловіка до шлюбу та не є підставою для відмови в задоволенні позову. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене вище, на підставі висловленої у судовому засіданні згоди відповідача, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved