Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

19 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду поштою вказаний позов. Вимоги мотивував тим, що між банком та відповідачем 15 квітня 2008 року було укладено кредитний договір за №К2ХRFB03570473, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1939 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту. У зв'язку з неналежним виконанням нею зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 25 вересня 2015 року становила 31218 грн. 84 коп. з яких: 1488 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом, 50 грн. 12 коп. - проценти, 895 грн. 86 коп. - комісія, 28784 грн. 80 коп. - пеня. Оскільки рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року з [PERSON] на користь банку вже було стягнуто за вказаним договором заборгованість у розмірі 5551 грн. 99 коп., то суму до стягнення становить різниця між зазначеною заборгованістю і стягнутою сумою, а саме 25666 грн. 85 коп. (31218 грн. 84 коп. - 5551 грн. 99 коп.), з доданням неї 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1283 грн. 34 коп. - штрафу (процентна складова), що становить 27450 грн. 19 коп. Вказану суму разом із судовими витратами і просить стягнути банк на свою користь. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надіслане позивачем суду клопотання про підтримання позовних вимог та можливості розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, 15 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменованого у подальшому на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] шляхом оформлення заяви позичальника про надання послуг кредитування, яку підписала відповідач було укладено кредитний договір №К2ХRFB03570473. Відповідно до заяви, банк надав [PERSON] 1939 грн. споживчого кредиту на строк 16 місяців - по 15 жовтня 2009 року включно, а остання зобов'язалася повернути кредит шляхом виплати щомісячно, у період із 11 по 15 число, відсотків за користування за ставкою 0,42% (на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту по 63 грн. 99 коп. щомісячно, тобто усього кожного місяця по 176 грн. 12 коп. Підписавши вказану заяву позичальника, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)» (далі - Умови) і діючими Тарифами, які є невід'ємною частиною даного кредитно-заставного договору. Відповідно до вказаного договору відповідач узяла на себе зобов'язання повертати кредит, сплачувати відсотки, винагороду, комісію та інші витрати згідно з Умовами. Пунктом 5.1 вказаних Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків за його користування, позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Пунктом 5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно з п.5.4. Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.5.1, 5.2, 5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Пунктом 5.5 цих Умов визначено строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів, які встановлено тривалістю 5 років. Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь банку виниклу станом на 27 вересня 2013 року заборгованість у розмірі 5551 грн. 99 коп., з яких 1488 грн. 06 коп. - заборгованість по кредиту, 50 грн. 12 коп. - заборгованість по відсоткам, 895 грн. 86 коп. - комісії, 2000 грн. - пені, 1117 грн. 95 коп. - штрафу. Ухвалюючи рішення, суд частково задовольнив позовні вимоги банку про стягнення 19924 грн. пені, зменшивши її на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України до 2000 грн., та стягнув лише фіксовану частину штрафу у розмірі 1117 грн. 95 коп., відмовивши у задоволенні позову про стягнення його процентної складової у розмірі 500 грн. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 вересня 2015 року за відрахуванням вже стягнутої за рішенням суду від 19 листопада 2013 року суми склала 27450 грн. 19 коп. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Підстави припинення зобов'язання передбачені приписами ст.ст.599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Пунктом 5.1 вказаних Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків за його користування, позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Зважаючи на те, що строк дії договору закінчився і вся сума кредиту підлягає поверненню, пеня нараховується на суму кредиту, що надана банком позичальнику і ще не повернута останньою у власність банку відповідно до умов договору. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за відсутності повного реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання пені за несвоєчасне погашення заборгованості, оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. При цьому, суд враховує, що підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 1488 грн. 06 коп., процентам за користування кредитом у розмірі 50 грн. 12 коп. (розмір яких за підрахунками банку не змінювався з жовтня 2009 року) та 895 грн. 86 коп. комісії взагалі відсутні, оскільки така заборгованість вже була стягнута заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року і має бути повернута позивачу через органи виконавчої служби. Зважаючи на те, що обрахована банком у попередній справі станом на 27 вересня 2013 року пеня у розмірі 19924 грн. вже була стягнута судом із застосуванням ч.3 ст. 551 ЦК України у розмірі 2000 грн., її дійсний, станом на 25 вересня 2015 року розмір, становить не 28784,8 грн., як зазначено у позові, а 8860 грн. 80 коп. (28784,8 грн. - 19924 грн.). Однак приймаючи до уваги те, що заявлений позивачем до стягнення розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по кредиту, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені у даній справі до 2000 грн. Суд прийшов до таких висновків, урахувавши мотиви конституційно-правового аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами-споживачами та банками у правовідносинах споживчого кредитування, викладені в п.3 Рішення Конституційного Суду від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 і зокрема, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Щодо стягнення фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн., то зважаючи на заявлення даної вимоги за інший період порушення позичальником строків платежів та наявності правової позиції Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13), відповідно до якої у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому ця вимога є обґрунтованою. Однак зважаючи на те, що розмір штрафу, обраховується із розміру прострочених грошових зобов'язань відповідача перед банком, до яких відноситься кредит, проценти, комісія та який фактично становить 500 грн. + 5% від суми таких зобов'язань (п. 5.3 Умов), його розмір дорівнює 621 грн. 70 коп. ((1488,06 грн. + 50,12 грн. + 895,86 грн.) х 5% + 500 грн.). Пеню та штраф суд відносить до передбаченої договором цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов'язань. Оскільки стягнутий попереднім заочним рішенням суду розмір штрафу (1117 грн. 95 коп.) є більшим належного до стягнення його розміру в даній справі та зважаючи на недопустимість накладення штрафу за одні й ті самі порушення договірної дисципліни вдруге, суд відмовляє у задоволенні вимоги про його стягнення (як процентної так і фіксованої складової). Отже, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, розмір якої відповідач не намагалася спростувати, з неї на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по пені у розмірі 2000 грн. Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст.88 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 13,73 % (27450,19 грн. х 100% : 2000 грн.), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 167 грн. 23 коп. (1218 грн. х 13,73%).

Outcome: partial