Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

18 липня 2014 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сімейне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, ображає позивачку, застосовує фізичну силу, внаслідок чого з 25 червня 2014 року вимушена була піти з квартири. Відповідач згоден на розлучення, але він не бажає піти до органів РАЦсу та оформити розлучення без звернення до суду. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого повторно 10 серпня 2014 року Губицьким сільвиконкомом Буда-Кошелевського району Гомельської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 05 серпня 1989 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 11. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Від шлюбу у сторін дітей немає. Як вбачається із змісту позовної заяви, незважаючи на тривалий час спільного шлюбу у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Майже на протязі їх спільного життя відповідач зловживає спиртними напоями. На цьому ґрунті відповідач стає агресивним, постійно ображає позивачку, застосовує щодо неї фізичну силу. Таке відношення відповідача призвело до того, що позивачка з 25 червня 2014 року вимушена була піти з квартири. Позивачка категорично налаштована на розлучення і не бажає поновлювати сімейні відносини. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, питання поділу нерухомого майна, набутого за час шлюбу, між сторонами буде вирішуватися в судовому порядку. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved