Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

17 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай) розміром 4,72 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в КСП «Обрій». Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року № 152, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 272. За життя чоловік заповіт не складав. Спадщину після чоловіка фактично прийняла позивачка шляхом постійного проживання разом з спадкоємцем на день його смерті, здійснила його поховання, тобто вступила в управління спадковим майном, але юридично свої права не оформила у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності КСП «Обрій», посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим на ім'я померлого. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, представник надав суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача - Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Павлівки Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 6). З довідки, виданої виконавчим комітетом Павлівської сільської ради від 06 жовтня 2016 року за № 965 вбачається, що [PERSON], який помер [INFO], на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] Остання після смерті чоловіка вступила в управління спадковим майном, розпоряджалась речами померлого, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила. На даний час спадщина ніким не оформлена, заповіт від імені померлого сільською радою не посвідчувався (а. с. 7). У відповідності до висновку про вартість земельної ділянки, виданого КФ «БІТЕК» станом на 21 жовтня 2016 року оціночна вартість земельної ділянки загальною площею 4,72 умовних кадастрових гектар становить 133 500 грн. (а. с. 8). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], держнотконторою не заводилась (а. с. 15). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON], але юридично її не оформила. Однак, вказана обставина не позбавляє позивачку права на спадщину після чоловіка та підлягає захисту в суді. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя спадкодавця, який його пережив (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка прийняла спадщину після померлого чоловіка. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) відсутній (втрачений). На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved