Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

19 березня 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: Головний державний виконавець РВ ДВС Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мякішева А.В., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 лютого 2020 року на її поштову адресу надійшло поштове відправлення від Оріхівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2020 року з примусового виконання виконавчого напису № 2378 виданого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною. У відповідності до вказаної постанови, у провадженні головного державного виконавця Оріхівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мякішевої А.В. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2378 виданого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною по зверненню стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартира, за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1041565,77 грн. Про вчинення виконавчого напису № 2378 виданого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною по зверненню стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартира, за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1041565,77 грн., до теперішнього часу нічого не було відомо. На підставі викладеного, з метою оскарження такого виконавчого напису в судовому порядку, вона 25 лютого 2020 року звернулася до головного державного виконавця Оріхівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мякішевої А.В. про надання на її адресу належним чином завірену копію виконавчого напису № 2378 виданого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною по зверненню стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартира, за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1041565,77 грн. Так, за її запитом, 27 лютого 2020 року в Оріхівському РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було отримано копію виконавчого напису, зареєстрованого за № 2378, вчиненого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У частині першій статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Іпотечними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, з огляду на викладені правові норми та обставини справи, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, встановленій у постанові № 6-70цс12 від 03 жовтня 2012 року та у постанові № 6-79цс12 від 12 червня 2013 року, відповідно ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» нотаріус має право вчиняти виконавчий напис лише в наступних випадках: - тільки тоді, коли справа безспірна, тобто коли боржник погоджується із заборгованістю. Так, заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2009 року у справі № 2-724/09 задоволено позов Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», внаслідок чого звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу з укладанням від імені Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» договору купівлі-продажу, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності; виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; скасовано реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області провести відповідні реєстраційні зміни. Крім того, постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 лютого 2019 року вже іншим цивільним позовом у задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Такого висновку КЦС ВС дійшов з тих підстав, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов банку не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної даності, не врахував, що із вказаних підстав суд може відмовити лише у разі обґрунтованості позовних вимог, однак, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за кредитом, які нараховані поза межами дії строку кредитного договору за період з 16 березня 2009 року по 25 серпня 2016 року, є безпідставними. Тому, саме ця обставина (наявність рішення суду) вказує на те, що заборгованість за Кредитним договором № ZPN0GK00001139 від 21.09.2006 року не є безспірною, і не була такою станом на день вчинення спірного виконавчого напису, а спір щодо її наявності та розміру підлягає вирішенню в судовому порядку, але поза межами цієї справи, так як відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, даним нотаріусом для вчинення виконавчого напису належним чином не здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, які підтверджують безспірність зазначеної заборгованості боржника перед стягувачем, оскільки боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій виконана, лише тоді зазначена заборгованість вважається безспірною. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Разом з тим, зміст оскаржуваного виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 27.12.2018 р., не відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріусом не перевірено факт одержання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень за договором. Таким чином, даним нотаріусом для вчинення виконавчого напису належним чином не здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, які підтверджують безспірність зазначеної заборгованості боржника перед стягувачем, оскільки боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій виконана, лише тоді зазначена заборгованість вважається безспірною. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Позивач прохає визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2378 виданого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною по зверненню стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартира, за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1041565,77 грн. Позивач, її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, наполягають на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, раніше надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, прохають відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Треті особи: Головний державний виконавець Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Мякішева А.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в судове засідання не з`явились, Мякішева А.В. надала заяву. В якій прохає справу розглядати без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , про що вбачається з Договору іпотеки № ZPN0GK00001139 від 21.09.2006 року (а.с. 11-13), і учасниками справи про це не заперечується. 21.09.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPN0GK00001139 (а.с. 14, 15). Відповідно до п. 1.1 цього кредитного договору [PERSON] , як позичальник, отримала кредит у сумі 80750,00 грн., який зобов`язалася повернути у строк не пізніше 18.09.2026 року, сплативши проценти за користування кредитом за ставкою 12% річних. Погашення кредиту передбачалось шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, в той же день, 21.09.2006 року, між Закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (позивачем у цій справі) був укладений іпотечний договір № ZPN0GK00001139 (а.с. 11-13). За умовами цього договору позивач передала вказаному Банку в іпотеку свою двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , вартість якої була оцінена сторонами у 95000,00 грн. Відповідно до п. 2 іпотечного договору він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № ZPN0GK00001139, за умовами якого боржник зобов`язаний повернути іпотекодержателю в термін до 18.09.2026 року кредит у розмірі 80750,00 грн., проценти за користування ним у розмірі 12% річних, сплатити неустойку, а також відшкодувати іпотекодержателю всі понесені ним внаслідок невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. У випадку продовження строків виконання зобов`язань за кредитним договором чинність іпотечного договору продовжується відповідно до повного виконання кредитного договору. Доказів внесення змін до іпотечного договору у зв`язку із з внесенням змін до кредитного договору, а так само доказів надання позивачем згоди на зміну обсягу його відповідальності, чи хоча б обізнаності позивача про такі зміни, суду надано не було. Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.09.2009 року у справі № 2-724/09 (а.с. 20, 21) був задоволений позов Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] , а саме звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] ; шляхом продажу з укладанням від імені Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» договору купівлі-продажу, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності; виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; скасовано реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; та зобов`язано відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області провести відповідні реєстраційні зміни. Цим рішенням були встановлені, зокрема, ті обставини, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а саме не погасила суму основного боргу та проценти по кредиту, у зв`язку з чим станом на 22.01.2009 року мала заборгованість у розмірі 85195,48 грн. Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.09.2009 року сторонами не оскаржувалося і набрало законної сили 11.10.2009 року. Даних про виконання цього рішення сторони по справі суду не надали. У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 98 325 грн строком до 18 вересня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік. У зв`язку з невиконання позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 25 серпня 2016 року складала 717 207,36 грн, із яких: 84 929,72 грн - тіло кредиту, 167 217,41 грн - відсотки за користування кредитом, 41 405,79 грн - комісія, 423 654,44 грн - пеня. З метою часткового погашення заборгованості відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 293 552,92 грн, з яких: 84 929,72 грн - тіло кредиту, 167 217,41 грн - відсотки за користування кредитом, 41 405,79 грн - комісія. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі ЄУ № 323/2949/16-ц від 07 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк, звернувшись до суду у вересні 2016 року, пропустив встановлений законом строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач та перебіг якого слід рахувати з дати звернення банку до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту - 22 січня 2009 року. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк». Скасовано рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ZPN0GK00001139 від 21 вересня 2006 року зі сплати процентів і комісії і ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPN0GK00001139 від 21 вересня 2006 року станом на 25 серпня 2016 року в загальній сумі 85 630, 88 грн, із яких 69 642, 20 грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 06 вересня 2013 року по 25 серпня 2016 року, 15 988, 68 грн - комісія, нарахована за період з 06 вересня 2013 року по 25 серпня 2016 року. У задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами і комісією, нарахованими до 06 вересня 2013 року відмовлено за пропуском строку позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій 3 082,30 грн. В подальшому, постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 лютого 2019 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.12.2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2017 року скасовані та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 22-26). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов банку не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної даності, не врахував, що із вказаних підстав суд може відмовити лише у разі обґрунтованості позовних вимог, однак, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за кредитом, які нараховані поза межами дії строку кредитного договору за період з 16 березня 2009 року по 25 серпня 2016 року, є безпідставними. Так, доказів направлення та отримання позивачем вимоги про усунення порушення умов кредитного договору № ZPN0GK00001139 від 21 вересня 2006 року відповідач не надав, а позивач факт її отримання заперечує. 07.12.2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинив виконавчий напис, який запропонував звернути стягнення на належну позивачу двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , що є предметом іпотеки за іпотечним договором, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити вимоги відповідача за кредитним договором за період з 21.09.2006 року по 17.08.2018 року в розмірі 1038065,77 грн., в тому числі 86497,22 грн. основної суми кредиту, 218659,16 грн. заборгованість за відсотками, 51620,78 грн. комісії та 681288,61 грн. Пені (а.с. 19). 14.02.2020 року головним державним виконавцем Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мякішевою А.В. було відкрите виконавче провадження № 61278469 з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с. 8). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку». При цьому ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ч.ч. 1, 2 ст. 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Проте, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що станом на день вчинення спірного виконавчого напису іпотечні договори до Переліку документів не входили, тому відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав правових підстав звертатись за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є житлом, а приватний нотаріус Бондар І.М. не мав права його вчиняти. Вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Бондар І.М. вийшла за межі своїх повноважень, що потягло й порушення прав позивача, створивши загрозу позбавлення його житла в позасудовому порядку. Крім того, приватний нотаріус Бондар І.М. не звернула уваги на той факт, що письмове звернення стягувача про погашення заборгованості позивачу [PERSON] не надсилалося. Проігнорованим з боку приватного нотаріусу залишилось й заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.09.2009 року у справі № 2-724/09 та постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі ЄУ № 323/2949/16-ц. Виходячи з цього, суд відхиляє доводи відповідача про те, що спірний виконавчий напис не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом були дотримані всі формальні процедури. При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку, про те що позов позивача є обґрунтованим та підлягає задоволенню у цій справі.

Outcome: approved