Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

18 липня 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 67 797,90 грн. за кредитним договором F НАН 2АN 02000010 від 03.05.2006 року, укладеного між банком та відповідачем, та понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в сумі 677,98 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов вищезазначеного договору банк зобовFязався надати [PERSON] кредит у розмірі 61030 грн. з метою придбання автомобіля на термін до 30.04.2013 року, а відповідач зобовFязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. При цьому [PERSON] зобовFязався щомісячно погашати заборгованість за кредитом, проценти по ньому за ставкою, визначеною у п. 1.1 договору, комісію та інші витрати, передбачені договором. У випадку порушення зобовFязань за цим договором відповідач зобовFязалася сплачувати банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом, атакож сплатити пеню, передбачену п.4.1,4.2.2.2 кредитного договору. ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобовFязання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит в розмірі 61030 грн. На порушення взятих на себе зобовFязань [PERSON] допустив заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.06.2011 року складає в сумі 67 797,90 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 18430,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6465,38 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3130,40 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовFязань за договором в сумі 39772,01 грн. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено і на його користь з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 67 797,90 грн.,а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 677,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 15 лютого 2017 року [PERSON] подав до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення, його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», яка ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15 лютого 2017 року була залишена без руху. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2012 року скасовано і справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в загальному порядку. При повторному розгляді вказаної справи 06вересня 2017 року представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав до суду заяву про застосування до виниклих правовідносин строки позовної давності, оскільки порушення умов договору [PERSON] відбулося з 2007 року, та відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк». За клопотанням [PERSON] судом витребувані у ПАТ КБ «Приватбанк» докази щодо передання на реалізацію автомобіля Daewoo Nexia, який перебував у заставі банку, реалізації останнього для погашення заборгованості за кредитним договором. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав у повному обсязі за заявленими підставами, заперечував проти доводів [PERSON] щодо відсутності заборгованості за кредитним договором у звFязку з передачею автомобіля банку та відмови у позові за спливом строку позовної давності. Сторони до суду не зFявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у звFязку із чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю на підставі наданих доказів. Перевіривши та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.05.2006 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником прав якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір F НАН 2АN 02000010 на умовах його повернення, строковості, платності. Відповідно до пунктів 1 - 2 кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 61030 грн. на термін до 30.04.2013 року шляхом перерахування на відкритий у ЗАТ КБ «Приватбанк» поточний рахунок F 26003050001060 ТОВ АвтоПриват у вигляді непоновлюваної кредитної лінії з метою придбання автомобіля Daewoo Nexia -44720 грн., а також у розмірі 16310 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.32.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Періодом сплати є період з 3 по 8 число кожного місяця. Позичальник повинен був щомісяця надавати банку кошти у сумі 973, 87 грн. для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісій. Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовFязань за даним договором виступає застава автомобіля Daewoo. Банк зобовFязався з метою надання й обслуговування кредиту: відкрити рахунки, зазначені в п.1.2. даного договору; здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту (п.2.1.2 договору), забезпечувати позичальника консультативними послугами з питань виконання договору (п.2.1.4); направляти на погашення заборгованості позичальника кошти, що надійшли на рахунок для зарахування, відповідно до п.п.1.1,3.3 договору; направляти кошти, отримані від клієнта при достроковому погашенні кредиту в порядку, встановленому у пунктах 3.3 й 3.11 ( п.п.2.1.5-2.1.6 договору). Позичальник [PERSON] зобовFязався використати кредит на цілі, зазначені в п.1.1. договору; сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 даного договору, сплатити банку винагороду і комісію згідно п.1.1, п. 2.2.9, п. 3.11. Порядок розрахунків за кредитним договором сторони передбачили в пункті 4. При цьому кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку, згідно п.2.2.9, п.2.3.8 договору, далі пені згідно розділу 4 договору, далі Fпростроченої комісії по кредиту, простроченої винагороди, прострочених відсотків, простроченої заборгованості за кредитом,, частина суми, що залишилася( у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом, комісії, винагороди, відсотків, кредиту Згідно п. 4.1 договору при порушенні позичальником будь-якого зобовFязання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нараховувати, а позичальник зобовFязується сплатити банку пеню в розмірі1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Укладаючи вищевказаний договір, [PERSON] взяв на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. иииииииииОсобливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За змістом положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором вбачається, що у звFязку з неналежним виконанням останнім умов кредитного договору станом на 23.06.2011 року заборгованість становить 67 797,90 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 18430,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6465,38 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3130,40 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовFязань за договором в сумі 39772,01 грн. Між тимсуд не може в повному обсязі погодитись з наданим розрахунком заборгованості, виходячи з наступного. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року F7-рп/2013 умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, як зазначив Верховний Суд України 16 листопада 2016 року за результатами розгляду справи F 6-1746цс16 в правовій позиції: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язкуз положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року F 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо)». Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, саме тому законодавець визначився з посиленим захистом споживачів і закріпив це у відповідних нормах Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема за положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону (в редакції, що діяла на час правовідносин, що виникли між сторонами), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі F 6-2071цс16. Відповідно до ч.2 ст.ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним, судом не вимагається. При розгляді зазначеної справи ПАТ КБ «Приватбанк» не надано достовірних доказів про те, що заборгованість за комісією за користування кредитом в розмірі 3130,40 грн. є послугою банку у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», а не є супутньою послугою, яку банк здійснює на власну користь. З урахуванням наведеного суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову банку в частині стягнення з [PERSON] комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 3130,40 грн. Суд також не може у повному обсязі погодитися з наданими ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунками в частині заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовFязань за договором в сумі 39772,01 грн. 06 вересня 2017 року представником відповідача до суду подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин та відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк». Суд вважає, що така заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повFязано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовFязку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. При цьому дата внесення відповідачем останнього платежу в рахунок погашення заборгованості, виходячи з положень чинного законодавства України, має значення для вирішення питання щодо переривання перебігу позовної давності, а не для вирішення питання щодо моменту його спливу, оскільки сплив позовної давності повFязується із визначенням строку виконання зобовFязання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки від 21.01.2009 року з кредитного договору FНАН 2АN 02000010 від 03.05.2006 року та меморіальних ордерів від 21 січня 2009 року на суму 1006,20 грн., 4962,21 грн., 5615,00 грн., 7760,61 грн. відбулося погашення кредиту коштами, що надійшли від реалізації предмету застави F автомобіля Daewoo Nexia, у звFязку із чим банк при нарахуванні розміру заборгованості зменшив суму заборгованості за кредитним договором з 32924,95 грн. до 17 759,31 грн., що вказано в графі «сальдо поточне» (а.с. 6 зворот). За таких обставин доводи [PERSON], що після реалізації заставного автомобіля заборгованість за кредитним договором є погашеною, є безпідставними. Також не ґрунтуються на законі та матеріалах справи посилання представника [PERSON] на те, що відповідач перестав здійснювати щомісячні платежі за договором з 2007 року, оскільки погашення 21 січня 2009 року заборгованості за кредитним договором після реалізації заставного автомобіля свідчить про переривання перебігу позовної давності відповідно до вимог ст. 264 ЦК України. До суду з даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 18 липня 2011 року, тобто в межах строку позовної давності, загальний строк якої дорівнює три роки. У звFязку з наведеним суд вважає доведеними вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 18430,11 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6465,38 грн. Статтею 549 ЦК України передбачено обовFязок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобовFязання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням вищенаведених норм права та вимог п.4.1 кредитного договору суд вважає, що вимоги банку про стягнення неустойки підлягають задоволенню частково, з урахуванням строку позовної давності та вимог позивача, тобто за період з 03 серпня 2010 року по 23 червня 2011 року в сумі 25 653,12 грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовFязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог F відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовFязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Таким чином суд вважає, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 50 548, 61 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 18430,11 грн.; із заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6465,38 грн., а також пеня в розмірі 25 653,12 грн. У задоволенні позову в частині стягнення комісії суд відмовляє за вищевикладеними обставинами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 505,49 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120,00 грн.

Outcome: partial