Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

18 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 164-167 СК України, просила позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Чернігова, Чернігівської області, Україна, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно їх сина - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Славутича, Київської області, Україна. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 157. За час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком якого є відповідач. Оскільки у позивача з відповідачем не склалися нормальні сімейні відносини з причини зловживання ним спиртними напоями, негативного впливу на дитину, його небажання жити інтересами сім`ї та піклуватися про неї з дитиною, за її позовом, згідно заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 26 лютого 2015 року (справа № 377/123/15-ц) шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Але фактично шлюбні відносини та сумісне проживання вони припинили ще у 2013 році, коли їх дитині виповнилося тільки шість місяців. Їх спільний син, відповідно, залишився проживати разом з позивачем. Після припинення стосунків між позивачем та відповідачем, останній ще деякий час намагався спілкуватися з їх спільною дитиною. Це були дуже рідкі та короткотермінові побачення з сином, один раз на місяць, інколи один раз у декілька місяців. Але з часом і такі відвідування дитини припинилися, хоча зі сторони позивача ніколи відповідачу не чинилося ніяких перешкод у спілкуванні та його участі у вихованні їх дитини. Позивач ніколи не заперечувала проти спілкування батька з сином, крім випадків, коли він приходив в нетверезому стані. Під час спільного проживання відповідач не виявляв належної уваги та турботи про їх спільну дитину, не займався його вихованням та розвитком, він фактично жив сам для себе та своїми особистими інтересами, гуляв, зловживав спиртними напоями, міг не приходити додому, його не цікавили питання матеріального забезпечення їх дитини. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17 вересня 2013 року у справі № 377/1075/13-ц на користь позивача з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 400 гривень щомісяця, однак аліменти від відповідача на дитину позивач так і не отримувала, за виключенням перерахування за один місяць. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.06.2020 року розмір заборгованості внаслідок несплати боржником аліментів становить 32 185,56 гривень. Коли їх син відвідував дошкільний навчальний заклад № 8 «Теремок - Центр Софії Русової» з 18 вересня 2017 року по 28 серпня 2019 року, фактично лише позивач переймалася питаннями освітньо-виховного процесу та станом здоров`я їх дитини. З 4 вересня 2019 року їх спільний син продовжує навчання у Славутицькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4. Позивач надалі продовжує самостійно за допомогою її другого чоловіка [PERSON] піклуватися про дитину - допомагає йому в навчанні, цікавиться успіхами та проблемами в школі, відвідує батьківські збори. За весь період навчання у школі їх сина відповідач жодного разу не відвідав школу і ніколи не спілкувався з класним керівником чи вчителями, які навчають їх дитину. 21.03.2018 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 18. Від другого шлюбу [INFO] у позивача народився син [PERSON] , за яким на даний час позивач здійснює догляд до досягнення ним трирічного віку. На даний час позивач разом зі своїм другим чоловіком [PERSON] та своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , батьками позивача [PERSON] та [PERSON] мешкають у квартирі, що належить позивачу, її батькам та сестрі [PERSON] на праві спільної часткової власності. За місцем спільного проживання для дітей, в тому числі і для сина [PERSON] , створені всі умови для нормального проживання, навчання, дозвілля та гармонійного розвитку дитини, в чому позивачу допомагає її другий чоловік та її батьки. На даний час позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку та отримує допомогу у розмірі 860 гривень, інших доходів у позивача немає. За матеріальне утримання сім`ї позивача, в тому числі і сина від першого шлюбу, піклується її теперішній чоловік [PERSON] , певну матеріальну допомогу надають батьки позивача. Їх спільний з відповідачем син фактично майже не знає батька, який не підтримував постійного спілкування з дитиною ще з 2013 року, разові та короткотермінові зустрічі відповідача з сином не відклали у дитини добрі спогади про свого батька, фактично про дитину піклується теперішній чоловік позивача [PERSON] .. Відповідач своєю асоціальною поведінкою негативним чином впливає на дитину, адже він неодноразово судимий: вироком Славутицького міського суду Київської області від 04.07.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин; вироком Славутицького міського суду Київської області від 23.03.2017 року за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту строком на шість місяців та вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.01.2017 року за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на десять років і шість місяців. На даний час відповідач відбуває покарання у Бучанській виправній колонії № 85. Виходячи з викладеного, позивач самостійно займається вихованням та утриманням їх спільної з відповідачем дитини, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, не приймає участь у його вихованні та не дбає про його здоров`я, розвиток, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їх спільного сина [PERSON] . Ухвалою судді від 07 вересня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 05 жовтня 2020 року. 29 вересня 2020 року на адресу суду від відповідача поштою надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позовна заява про позбавлення його батьківських прав є необґрунтованою. Відповідач вважає позицію позивача, викладену у позовній заяві, упередженою та необґрунтованою, оскільки доводи ґрунтуються виключно на позиції узагальнених тез, без наведення конкретних доказів, які б свідчили про те, що відповідач став особою, яка негативно впливає на дитину, чинить протизаконні дії проти самої дитини, її матері інших членів сім`ї, тобто є небезпечною для дитини. Аналізуючи позовну заяву, вбачається лише одне підґрунтя позбавлення батьківських прав - це матеріальна допомога. Відповідач не заперечує про існування заборгованості по виплаті аліментів, проте це не є доказом того, що він не піклувався за свого сина, що він не цікавився його життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, а відтак твердження про байдужість до своєї дитини є припущенням, жодного доказу позивачем не надано. З вересня 2016 року і по теперішній час відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі і фізично не може брати участі в житті свого сина за виключенням єдиної можливості - періодичного спілкування по телефону. Останній раз відповідач бачився з сином у 2016 році, він був ще зовсім маленьким і не можна виключати, що дитина забуває його, спілкування по телефону замало, однак перебування відповідача в місцях позбавлення волі не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивач в такий спосіб хоче позбавити відповідача єдиної можливості спілкуватись з дитиною по телефону, що є єдиною зв`язковою ланкою, яка зв`язує відповідача з сином. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року відкладено підготовче засідання на 05 листопада 2020 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. 05 листопада 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено підготовче засідання на 02 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справудо судового розгляду на 22 грудня 2020 року. 22 грудня 2020 року було відкладено судовий розгляд справи на 25 січня 2021 року у зв`язку з клопотанням відповідача. 25 січня 2021 року було відкладено судовий розгляд справи на 01 лютого 2021 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача - адвоката Роговець В.Д.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що з 03.11.2012 року по 26 лютого 2015 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області, однак фактично вона не проживає разом з відповідачем з літа 2013 року. Їх спільний син народився [INFO] , вона з відповідачем перестали проживати разом, коли синові було близько півроку. За час спільного проживання відповідач вів асоціальний спосіб життя, приходив додому в стані алкогольного сп`яніння. У 2013 році рішенням Славутицького міського суду було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання їх спільного сина [PERSON] аліменти в розмірі 400 гривень щомісяця, хоча аліменти відповідачем не сплачуються. З вересня 2016 року відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, з 4 років син не бачив батька, відповідач інколи телефонує сину та спілкується з ним, проте у дитини немає інтересу спілкування з батьком. Жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною вона не чинила. З кінця 2016 року вихованням і утриманням їх спільного з відповідачем сина займається її теперішній чоловік [PERSON] .. В кінці 2016 року на початку 2017 року вона привозила сина до відповідача, коли той перебував у слідчому ізоляторі, щоб відповідач поспілкувався з ним. Вона вважає, що антисоціальний спосіб життя відповідача може негативно вплинути на дитину, тому відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він на даний час перебуває в місцях позбавлення волі та фізично не може займатись вихованням свого сина, однак він спілкується з дитиною по телефону, по вайберу, останній раз спілкувався 29.10.2020 року. На час розгляду справи він перебуває в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», тому немає змоги спілкуватися з сином по телефону. Він знає, що син навчається у другому класі четвертої школи, по телефону син казав йому, що хоче займатися спортом. Офіційно аліменти він не сплачував, але по можливості надавав кошти, купував сину іграшки. До того часу, поки він не був затриманий, він приходив до позивача, забирав сина і гуляв разом з ним. Представник відповідача - адвокат Роговець В.Д. просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, посилаючись на те, що відповідач, перебуваючи в місцях позбавлення волі, не втрачає зв`язок з сином, спілкується з ним по телефону. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування не може бути взятий судом до уваги, оскільки він ґрунтується лише на поясненнях позивача, при цьому думка відповідача не з`ясована, хоча органу опіки та піклування було відомо місце перебування відповідача. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , тому позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина було зроблено за наявними матеріалами, на підставі акту обстеження умов проживання дитини, характеристик з дитячого садка і школи, довідки про заборгованість по сплаті аліментів, а також пояснень позивача та її дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю позивача. Після реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем і народження сина, вони проживали разом з нею та її чоловіком в одній квартирі. Коли [PERSON] було 6 місяців, відповідач перестав проживати разом з ними, вихованням та утриманням дитини займалась тільки позивач. Вони з чоловіком допомагали дочці у вихованні та утриманні [PERSON] . В 2020 році відповідач телефонував дитині з місць позбавлення волі та спілкувався з ним. Свідок [PERSON] суду показав, що він є батьком позивача. Коли позивач та відповідач одружились, то стали проживати разом з ним та його дружиною в одній квартирі. Коли народився онук [PERSON] , то відповідач не виконував батьківських обов`язків, вони з дружиною допомагали дочці в утриманні та вихованні внука. Відповідач завжди ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не сплачував аліменти на утримання дитини, не купував йому іграшок. Він знає, що відповідач телефонував внуку декілька разів з місць позбавлення волі та спілкувався з ним. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні у присутності соціального педагога [PERSON] суду пояснив, що він любить батька, батько його ніколи не ображав, спілкується з ним по телефону і по вайберу, іноді він сам йому телефонує. Також пам`ятає, як батько йому подарував конструктор «Лего», яким він досі грається. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 157, який був розірваний заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 лютого 2015 року (а. с. 12, 14-15). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи(а. с. 13). Як вбачається з рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 вересня 2013 року у справі № 377/1075/13-ц, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісяця, починаючи з 27 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 16-17). Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого в.о. начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 01.06.2020 року заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 377/1075/13-ц від 23.10.2013 року, виданого Славутицьким міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 400 гривень щомісяця становить 32 185 гривень 56 копійок (а. с. 18). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до позовної заяви, [PERSON] та [PERSON] 21 березня 2018 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 18. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 19). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, позивач є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] у м. Славутич, Київська область, України, про що 14 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис № 107 (а. с. 20). Як вбачається з довідки про отримання допомоги № 988 від 21.07.2020 року, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Славутицької міської ради та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року призначено допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень щомісяця. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року за винятком аліментів становить 5 160 гривень (а. с. 21). З акту № 01-22/46 обстеження умов проживання від 13.07.2020 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області Дудинською В.М., видно, що з метою з`ясування умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . На час обстеження санітарно-гігієнічні умови задовільні, помешкання облаштоване відповідними меблями та кухонною технікою, продуктами харчування дитина забезпечена. Для дитини в наявності є окреме дитяче ліжко, іграшки, сезонний одяг, взуття, окремий робочий стіл на кухні (окремо від обіднього). Під час рейду в сім`ю встановлено, що дитина [PERSON] проживає за вказаною адресою разом з матір`ю, вітчимом, молодшим братом, дідусем та бабусею. Вихованням [PERSON] займається мати, бабуся з дідусем та допомагає вітчим [PERSON] наразі батько [PERSON] - [PERSON] відбуває покарання у місцях позбавлення волі, засуджений до позбавлення волі на 11 років (зі слів [PERSON] ). Також зі слів матері дитини батько [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не брав від часу, коли останньому виповнилося 6 місяців, аліменти не сплачував та не сплачує. Зі слів вітчима [PERSON] із сином дружини від першого шлюбу в нього доброзичливі стосунки, конфліктів немає. У матері з дитиною дружні стосунки, вони легко знаходять мову. Під час бесіди з дитиною [PERSON] розповів, що дуже любить майструвати та лагодити все разом з дідусем, грається з молодшим братиком, друзів має не багато, з вітчимом стосунки не конфліктні (а. с. 27). Згідно з довідкою управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 12.06.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 28). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25.12.2008 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 1/5 часткою кожного (а. с. 29). Як вбачається з довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 25.08.2020 року, відповідач у справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 53). Відповідно до інформації на дитину № 9 від 07.08.2020 року, виданої завідувачем ДНЗ № 8 «Теремок» - Центр Софії Русової Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] , відвідував дошкільний заклад № 8 «Теремок» - Центр Софії Русової з 18.09.2017 по 28.08.2019 навчальні роки. Дошкільний заклад відвідував несистематично. Дитину до садочку приводила мама [PERSON] , яка належним чином виконувала свої батьківські обов`язки. Хлопчик завжди був чистий, охайний, доглянутий та забезпечений всім необхідним для участі в освітньому процесі. [PERSON] рухливий, емоційний, проявляв зацікавленість до ігрового середовища та діяльності дітей. Тата [PERSON] жодного разу в садочку не бачили. Інформацію було складено зі слів вихователів ДНЗ № 8 «Теремок» - Центр Софії Русової [PERSON] та [PERSON] (а. с. 25). Згідно з характеристикою № 01-45/156 від 14.07.2020 року, виданої директором Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] , навчався в 1-В класі ЗОШ № 4 з вересня 2019 року, переведений до наступного класу. На уроках [PERSON] часто відволікається, завдання, які рекомендує вчитель виконати вдома, виконує з допомогою мами. За вказаний період учень не має запізнень на уроки та пропусків без поважних причин. Учень активний, дослухається до будь-яких зауважень у поведінці, але іноді проявляє агресію до учнів. Хлопчик забезпечений усіма підручниками, робочими зошитами, шкільним приладдям. [PERSON] мешкає в повній родині за адресою: [ADDRESS] . У квартирі хлопчик має спальне і навчальне місце, має багато іграшок та книжок. Мама, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню хлопчика. Батько хлопчика, [PERSON] , за період навчання дитини до школи не звертався, з класним керівником та адміністрацією не співпрацює (а. с. 26). З інформації, наданої Славутицьким ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області № 3080/109/1003/1/06-2020 від 10.07.2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 39 КУпАП станом на 10.07.2020 року не вважається особою, яка була піддана адміністративному стягненню. В Славутицькому ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області зареєстровані наступні повідомлення щодо неправомірної поведінки [PERSON] , а саме: ЖРЗПЗ № 123 від 01.02.2012 року - повідомлення від гр. [PERSON], про те, що [PERSON] за місцем проживання вчинив з нею сварку, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою та спричинив тілесні ушкодження; ЖРЗПЗ № 135 від 05.02.2012 року - повідомлення від гр. [PERSON] про те, що його сусід гр. [PERSON] вчинив сварку, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою та погрожував йому фізичною розправою; ЖРЗПЗ № 270 від 08.03.2012 року - повідомлення від гр. [PERSON] про те, що гр. [PERSON] висловлював на її адресу погрози фізичною розправою; ЄО № 1023 від 28.04.2016 року - повідомлення від гр. [PERSON] про викрадення її велосипеду. В ході проведення розшукових заходів було виявлено гр. [PERSON] , у якого було вилучено викрадений велосипед і який зізнався у вчиненні злочину; ЄО № 1327 від 28.05.2016 року - повідомлення від гр. [PERSON] про викрадення невідомою особою велосипеда з під`їзда будинку. В ході ОРЗ було встановлено, що крадіжку скоїв [PERSON] , у якого було вилучено вказаний велосипед; ЄО № 2730 від 12.10.2016 року - до ЧЧ Славутицького ВП з канцелярії ВП надійшли матеріали з Славутицького відділу Броварської місцевої прокуратури про те, що гр. [PERSON] не виконує рішення суду (а. с. 35). Відповідно до вироку Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2016 року у справі № 377/317/16-к, що набрав законної сили 04.08.2016 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин (а. с. 32). Згідно з вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі № 377/58/17, що набрав законної сили 29.05.2017 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк шість місяців (а. с. 33-34). Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року у справі № 750/11498/16-к, що набрав законної сили 10.05.2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому остаточне покарання на підставі ст. 70, 71 КК України у вигляді десяти років семи місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту затримання - 08.09.2016 року (а. с. 66-73). Враховуючи положення ст. ст. 8-11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України № 475-97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49 та рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4). Як зазначено у статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (частина перша статті 152 Сімейного кодексу України). Згідно із статтею 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно (частина перша). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частина третя). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейним кодексом України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов`язків, та тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків дитини, так і для дитини, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. На підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві, позивачем надано суду копії свідоцтв про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини, копію рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, копію заочного рішення про розірвання шлюбу, копію сторінок паспорту позивача, відповідача, розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, акт обстеження умов проживання, інформацію на дитину № 9 від 07.08.2020 року, виданої завідувачем ДНЗ № 8 «Теремок» - Центр Софії Русової Славутицької міської ради Київської області, характеристику № 01-45/156 від 14.07.2020 року, виданої директором Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Славутицької міської ради Київської області, копії вироків суду, якими засуджено відповідача, інформацію, надану Славутицьким ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області відносно [PERSON] .. Вказані документи є недостатніми доказами того, що відповідач умисно ухиляється від участі у вихованні дитини. Як зазначено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області прийшов до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків і вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 85). Як вбачається із зазначеного висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, на підставі наданих документів та проведення відповідної роботи, було встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, тому шлюб між подружжям був розірваний згідно з заочним рішення Славутицького міського суду Київської області від 26.02.2015 року (справа № 377/123/15-ц). Батько [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області у відповідності до п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, ст. 158 Сімейного Кодексу України з питань участі його у вихованні сина, а також з будь-яких інших питань не звертався. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 8 «Теремок» - Центр Софії Русової (з 18.09.2017 по 28.08.2019 навчальні роки) від 07.08.2020 року та Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 від 14.07.2020 року з`ясовано, що батько [PERSON] участі у навчально-виховному процесі сина не брав, поведінкою та навчанням не цікавився, в навчальних закладах жодного разу не з`являвся. Згідно з матеріалами виконавчого провадження [PERSON] не сплачував аліменти, заборгованість становить 32 185,56 гривень. Вказаний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області є недостатньо обґрунтований та не містить мотивованого висновку в необхідності позбавлення батьківських прав [PERSON] , тому суд з ним не погоджується. Він є однобічним, зроблений без спілкування з відповідачем та без врахування його позиції щодо участі у вихованні дитини. Орган опіки та піклування, зазначаючи про те, що [PERSON] участі у навчально - виховному процесі сина не брав, поведінкою та навчанням сина не цікавився, в навчальних закладах жодного разу не з`являвся, тим самим ухиляється від виконання батьківських обов`язків, посилається на характеристики малолітнього [PERSON] , [INFO] , наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 8 «Теремок» - центр Софії Русової від 07.08.2020 року, та Славутицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4 від 14.07.2020 року. З наданих документів вбачається, що [PERSON] відвідував ДНЗ (ясла-садок) № 8 «Теремок» - центр Софії Русової з 18.09.2017 року по 28.08.2019 року, Славутицьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 4 він почав відвідувати з 01.09.2019 року, а [PERSON] , відповідач у справі, в цей час знаходився в місцях позбавлення волі, що випливає із вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року. Таким чином, [PERSON] не мав можливості відвідувати навчальні заклади та спілкуватися з вчителями, які навчають малолітнього [PERSON] .. Таким чином, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області не підтверджує винної поведінки [PERSON] , яка б свідчила про ухилення ним від виконання батьківських обов`язків. У вказаному висновку відсутнє посилання і на те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини. У даній справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування. Як вбачається з вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року у справі № 750/11498/16-к, відповідач 08.09.2016 року був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.185 КК України, та на даний час перебуває в місцях позбавлення волі, тому він не має можливості в повній мірі виконувати батьківські обов`язки по виховання та утриманню свого сина [PERSON] .. Проте, в судовому засіданні з пояснень відповідача, позивача, малолітнього [PERSON] , показань свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач та син не втрачають зв`язок та продовжують спілкування в телефонному режимі. При цьому переконливих доказів того, що до затримання за вчинення вказаних злочинів відповідач не виконував обов`язки по вихованню дитини, позивачем суду не надано. Наявність заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.06.2020 року в сумі 32185, 56 гривень не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, більша частина заборгованості утворилася за час перебування відповідача в місцях позбавлення волі. З оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження вбачається, що в 2015 році утримувалися аліменти із заробітної плати відповідача на користь позивача за період його роботи в ТОВ «ДІОРО». Засудження [PERSON] за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст. 389 КК України згідно вироків Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2016 року, 23 березня 2017 року, та за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.121 КК України згідно з вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 січня 2017 року, не свідчить про те, що відповідач ухилявся від виконання обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] .. Із пояснень відповідача вбачається, що він не чинив щодо дитини будь - яких протиправних дій, любить дитину і бажає з нею спілкуватися та брати участь у її вихованні. Наведені обставини позивачем не спростовані. Позбавлення батьківських прав є крайнім, винятковим засобом захисту дітей від порушень їх прав батьками внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків і може бути виправданим лише у разі реального їх порушення. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. Виходячи з цього, позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач умисно та злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, істотно порушив права дитини чи негативно впливав на дитину і це зашкодило інтересам дитини. Враховуючи конкретні обставини справи, інтереси дитини, відношення дитини до батька, заперечення відповідача про позбавлення його батьківських прав, ставлення відповідача до сина, його бажання виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд не вбачає безумовних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed