Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

17 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] , а також на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/3 частки земельної ділянки площею 0,3200 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У визначений законом строк він звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки житлового будинку, але листом нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки спірних земельних ділянок [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що в державних актах відсутні відомості про дату видачі та реєстрацію права власності на земельні ділянки за спадкодавцем. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] просив суд: - визнати за ним право власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; -визнати за ним право власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,3200 гектарів, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 20 травня 2019 року було відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 29 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування зустрічних вимог [PERSON] посилалася на ще, [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , в тому числі і на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,3200 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька вона прийняла у встановленому законом порядку спадщину за законом. Зазначила, що крім неї спадщину прийняв її брат [PERSON] (відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом) та дружина батька [PERSON] (мати позивача та відповідача), а тому частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними по 1/3 за кожним. В той же час, [PERSON] зазначила, що її мати [PERSON] відмовилася від своєї частки у спадщині на її користь, у зв`язку з чим, її частка у спадщині становить 2/3. У визначений законом строк вона звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частку житлового будинку, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки спірних земельних ділянок їй було відмовлено листом нотаріуса з тих підстав, що в державних актах відсутні відомості про дату видачі та реєстрацію права власності на земельні ділянки за спадкодавцем. В зв`язку з наведеним, в зустрічній позовній заяві [PERSON] просила суд: - визнати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; -визнати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,3200 гектарів, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 30 січня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом був прийнятий та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена досудового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, первісний позов підтримують в повному обсязі, просили суд задовольнити вимоги, зустрічні вимоги підтримали, не заперечували проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявами, згідно яких просили розглядати справу без їх участі, зустрічні позовні вимоги визнали та просили задовольнити, первісний позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгіляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи письмові докази, вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №24 від 06 квітня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06 квітня 2018року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57501136 від 10 вересня 2019 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52269230 від 13 червня 2018 року. Померлий [PERSON] є батьком позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується сторонами. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,3200 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в [ADDRESS] . У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися позивач за первісним позов (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] , відповідач за первісним позовом (позивач за первісним позовом) [PERSON] та дружина померлого [PERSON] (мати позивачів за первісним та зустрічним позовом), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 155/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а саме по 1/3 за кожним. В той же час, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] відмовилася в подальшому від своєї частки у спадщині на користь доньки [PERSON] (позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом), у зв`язку з чим, її частка у спадщині становить 2/3. Згідно до спадкової справи, відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом Серія [NUMBER] , виданого 06 грудня 2018 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1261 на 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належного померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 січня 1995 року Новомосковською районноюдержавною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 2-151,зареєстрованого в БТІ 13 лютого 1995 року за реєстровим № 898-4, а також свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER] , виданого 06 грудня 2018 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1262 на 2/3 частки грошових внесків, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57501136 від 10 вересня 2019 року. Позивач [PERSON] , в свою чергу, після смерті батька [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом Серія [NUMBER] , виданого 15 січня 2019 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 43 на 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належного померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 січня 1995 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 2-151,зареєстрованого в БТІ 13 лютого 1995 року за реєстровим № 898-4, а також свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER] , виданого 15 січня 2019 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 44 на 1/3 частки грошових внесків,що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57501136 від 10 вересня 2019 року. Встановлено, що листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. від 15 січня 2019року за вих. № 61/02-14 позивачу [PERSON] та листом нотаріуса від 07 грудня 2018 року за вих. №2192/02-14 відповідачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належні їм частки земельних ділянок площею 0,2500 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,3200 гектарів з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що відсутні відомості про дату видачі та реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 180413, виданого на підставі рішення III сесії XXI скликання Голубівської сільської ради від 11 червня 2002 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруду і будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 180412, виданого на підставі рішення III сесії XXI скликання Голубівської сільської ради від 11 червня 2002 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3200 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначені державні акти на земельні ділянки не містять відомостей про дату їх видачі та реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. В той же час,судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення III сесії XXI скликання Голубівської сільської ради від 11 червня 2002 року, було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,57 га, із них: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,32 га, яка розташована в [ADDRESS] , що підтверджуєтеся Витягом з рішення III сесії XXI скликання Голубівської сільської ради від 11 червня 2002 року. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення:Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним, - то з урахуванням цього порядку. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] та донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Голубівської сільської ради від 12 червня 2018 року за вих. № 968. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Належність 1/3 частки [PERSON] та 2/3 частки [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У суду відсутні сумніви щодо добровільності позиції відповідача за первісним позовом [PERSON] та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання кожним з них окремо позову. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту своїх порушених прав. За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] набули право власності в порядку спадкування за законом на відповідну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а тому з цих підстав до них переходить право власності і на частку цієї земельної ділянки, яка знаходиться під цією будівлею. У зв`язку з наведеним, первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню,. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача як за первісним позовом, так і позивача за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved