Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

19 квітня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача від нечесної підприємницької практики, в якій просив суд: 1. Визнати права позивача, як споживача порушеними, а саме: при реалізації продукції відповідача порушується право позивача, як споживача, на свободу вибору продукції; при реалізації продукції відповідача порушується свобода волевиявлення позивача, як споживача, та/або висловлене ним волевиявлення; 2. Визнати дії відповідача КП «Жилкомсервіс», спрямованими на вимогу оплати продукції, за відсутності прямої та недвозначної згоди позивача на її придбання, як агресивну підприємницьку практику з боку відповідача, тобто нечесною в аспекті ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»; 3. Зобовязати відповідача КП «Жилкомсервіс» припинити дії, які є агресивною підприємницькою практикою з боку відповідача в частині вимоги з позивача оплати продукції у сумі 3 551,37 грн., поставленої відповідачем, без наявності прямої та недвозначної згоди позивача на її придбання (тобто заборонити відповідачу вимагати з позивача оплати продукції у сумі 3 551, 37 грн., поставленої відповідачем, без наявності прямої та недвозначної згоди позивача на її придбання); 4. Заборонити відповідачу вимагати з позивача оплати будь-якої продукції у будь-якій сумі, поставленої відповідачем, без наявності прямої та недвозначної згоди позивача на її придбання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що йому від КП «Жилкомсервіс» надійшла вимоги без № та дати, відповідно до якої відповідач вимагає від позивача суму оплати послуг у розмірі 3 551, 37 грн. Так, на думку [PERSON], відповідач вимагає від позивача оплату продукції, поставленої ним, незважаючи на відсутність прямої та недвозначної згоди позивача на її придбання. Позивач посилається на те, що згідно вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції, тобто порушити свободу волевиявлення споживача. Згідно вимог ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Так, на думку позивача, дії відповідача є нечесною підприємницькою практикою, яка порушує його права. У звязку з викладеним позивач і вимушений був звернутися до суду з вказаною позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача від нечесної підприємницької практики. Призначено судове засідання. 22 травня 2018 року від представника відповідача КП «Жилкомсервіс» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив суд у позовних вимогах [PERSON] відмовити в повному обсязі посилаючись на наступне. Так, КП «Жилкомсервіс» є особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, оскільки він є балансоутримувачем та управителем, який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг. Отже, однією із сторін договору про надання житлово-комунальних послуг є КП «Жилкомсервіс», а іншою позивач по справі, оскільки він є власником квартири [ADDRESS]. Враховуючи той факт, що позивачем по справі здійснювалася оплата наданих послуг, то він надав згоду на отримання послуг з утримання будинків та споруд і як власник зобовязаний утримувати своє майно. Окрім того, позивачем не було оскаржено дії КП «Жилкомсервіс» щодо надання йому послуг, будь-яких зауважень щодо якості послуг позивачем також надано не було. Згідно розпорядженнякерівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача від нечесної підприємницької практики прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В., призначено до розгляду в судове засідання. 06 серпня 2018 року від позивача по справі надійшла до суду відповідь на відзив, в якій він зазначає наступне. Так, відповідач не є ні власником будинку № 6 по вул. Данилевського у м. Харкові, ні юридичною особою, яка уклала договір з власником на утримання вищезазначеного будинку. За таких обставин, а також враховуючи положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на думку позивача, відповідач не може бути ні при яких обставинах ні балансоутримувачем, ні управителем зазначеного будинку до тих пір, доки не стане його власником, або до укладання відповідної угоди з його власником. Посилання відповідача на здійснення позивачем оплати за житлово-комунальні послуги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Більше того, відповідачем не було надано до суду жодних доказів на підтвердження наявності пропозиції укласти договір. Окрім того, позивач зазначає, що будь-якої згоди на придбання послуг КП «Жилкомсервіс» він не надавав, а отже, не є користувачем продукції поставленої відповідачем. Ухвалою Жовтневого\~районного судум. Харкова від 10 вересня 2018 року клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі 3-тьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача задоволено. Залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача від нечесної підприємницької практики в якості 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача Харківську міську раду (м. Харків, майдан Конституції, 7); Виконавчий комітет Харківської міської ради (м. Харків, майдан Конституції, 7), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради ( м. Харків, майдан Конституції, 16), начальника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради [PERSON] (м. Харків, майдан Конституції, 16). 01 жовтня 2018 року від представника третьої особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких вони зазначають, що КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем та управителем, який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг. Споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користуються ними. В свою чергу, виходячи з норм чинного законодавства, КП «Жилкомсервіс» вправі вимагати сплати заборгованості за надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Враховуючи вищевикладене, представник третьої особи просить суд залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення. 25 жовтня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова від представника третьої особи - Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, які ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2018 року залишені без розгляду, оскільки були подані з порушенням строків, встановлених ЦПК України. Ухвалою Жовтневого\~районного судум. Харкова від 01 лютого 2019 року заяви [PERSON] про витребування доказів від 23 січня 2019 року та від 01 лютого 2019 року залишено без задоволення. Позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 16.05.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представники відповідача КП «Жилкомсервіс» [PERSON], яка діє на підставі Довіреності № 2-141/2019 від 22.01.2019 року, [PERSON], який діє на підставі Довіреності №2-87/2018 від 20.03.2018 року, [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 2-22/2018 від 15.03.2018 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Харківської міської ради [PERSON], який діє на підставі Довіреності № 08-21/117/2-19 від 14.01.2019 року, в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував посилаючись на те, що позивачем не доведено та не надано жодного доказу на те, яким чином, на його думку, послуги які надаються КП «Жилкомсервіс» з управління будинком містять у собі елементи агресивної підприємницької практики. Позивач не звертався в установленому законом порядку з претензіями щодо надання послуг до КП «Жмлкомсервіс». Окрім того, [PERSON] з 2007 по 2014 рік сплачував кошти за користування житлово-комунальними послугами, що є підтвердженням того факту, що він є таким, що виявив бажання укласти публічний договір та прийняв відповідну пропозицію. Враховуючи викладене, представник Харківської міської ради вважає, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає. В подальшому представник третьої особи в судове засідання не зявився. Представник третьої особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради [PERSON], яка діє на підставі Довіреності № 28 від 02.01.2019 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, які були викладені в письмових поясненнях від 01.10.2018 року, додатково зазначивши, що пояснення [PERSON] щодо того, що КП «Жилкомсервіс» не є балансоутримувачем будинку № 61 по вул. Данилевського 6 у м. Харкові є необґрунтованими, адже спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. В подальшому представник третьої особи в судове засідання не зявилася, в своїх письмових поясненнях просила розглядати справу за відсутності представника Управління. Представник третьої особи Виконавчого комітету Харківської міської ради та начальник Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради [PERSON] в судове засідання також не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана ним на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2003 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 7999. (т.1, а.с. 14) Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2145285 від 01.12.2003 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123775863 від 14.05.2018 року. (т.1, а.с. 15, 109) Як зазначив позивач у судовому засіданні, у квітні 2018 року КП «Жилкомсервіс» надіслав на його адресу вимогу, в якій вони зазначають: «Доводимо до Вашого відома, що по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01.04.2018 року виникла заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» в сумі 3\~551, 37 грн. У звязку з наявністю у [PERSON] невиконаних зобовязань щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з метою попередження звернення КП «Жилкомсервіс» до суду з заявою/позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а також відшкодування судового збору, розмір якого з 01.01.2018 року становить 176, 20/1762, 00 грн. відповідно, з подальшим зверненням до органів виконавчої служби з відповідною заявою та поданням в межах виконавчого провадження клопотання про звернення стягнення на Ваше майно і тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», пропонуємо Вам врегулювати зазначене питання в досудовому порядку, та оплатити заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» протягом 7 днів з моменту отримання даного повідомлення та надати копії платіжних документів до бухгалтерії дільниці № 6 КП «Жилкомсервіс». (т.1, а.с. 4) Разом з вказаною вимогою, КП «Жилкомсервіс» було направлено на адресу позивача квитанцію на оплату послуг КП «Жилкомсервіс» на суму 3\~551, 37 грн. (т. 1, а.с. 5) На думку позивача, вказані дії відповідача не відповідають вимогам діючого законодавства України та є нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки жодного договору з КП «Жилкомсервіс» він не укладав, згоди на те, що саме КП «Жилкомсервіс» буде виконавцем послуг з утримання його будинку він не висловлював. Однак, суд не може погодитися з даним ствердженням позивача, та з цього приводу зазначає наступне: Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Як вбачається зі Статуту КП «Жилкомсервіс», його засновано відповідно до Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів України згідно з рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс». (т. 1, а.с. 84-94) Засновником Підприємства є Харківська міська рада, власником майна Підприємства є територіальна громада міста Харкова в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Предметом діяльності\~Підприємства є\~виконання функцій\~Управителя та\~Виконавця житлово-комунальних\~послуг. (т. 1, а.с. 84-94) Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто, згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - Управителем. (т. 1, а.с. 24) 22.02.2007 року Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2007 року № 188 «Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», у господарське відання КП «Жилкомсервіс» було передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто фактично, КП «Жилкомсервіс» набуло статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду. (т. 1, а.с. 25) 28 лютого 2007 року Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 189 «Про внесення змін в договір передачі майна в господарське відання № 760 від 30.05.1996 р. з ДКВЖРЕП Дзержинського району м. Харкова, договір передачі майна в господарське відання №1208 від 03.03.2004 р. з КВЖРЕП № 2 Дзержинського району м. Харкова та договір передачі майна в господарське відання № 1278 від 07.03.2006 року з КП «Жилкомсервіс», було внесено зміни в договір передачі майна в господарське відання № 1278 від 07.09.2006 р. з КП «Жилкомсервіс», а саме зараховано до акту прийом-передачі житловий фонд Дзержинського району м. Харкова загальною первісною вартістю 2471146109,82 грн., сумою зносу 1450251820,90 грн. та залишковою вартістю [NUMBER], 92 грн. за станом на 01.01.2007р. (т. 1, а.с. 77) Того ж дня, між Управлінням комунального майна і приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та КП «Жилкомсервіс» було укладено Договір № 1288/125 про передачу в господарське відання майна комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідно до якого було передано КП «Жилкомсервіс» майно, визначене у додатках до Договору. Прийом та передача майна оформлюється двосторонніми актами прийому-передачі». (т.1, а.с. 81-83) Як вбачається з [PERSON] приймання - передачі основних фондів (житлових фондів) від 28.02.2007 року будинок № 6 по вул. Данилевського у м. Харкові було передано в господарське відання КП «Жилкомсервіс». (т.1, а.с. 78-80) Відповідно до ч.2 п.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) належить до житлово-комунальних послуг. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем та управителем будинку № 6 по вул. Данилевського у м. Харкові, який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем, або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. 21.11.2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано договір про надання житлово-комунальних послуг, згідно якого передбачені предмет договору, права та обовязки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг, форс мажорні обставини. (т.1, а.с. 104) Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не становлено законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Судом встановлено, що позивач протягом місяця з дня опублікування договору, не звертався до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обовязком власника. В судовому засіданні позивач заперечував щодо порядку коригування розміру тарифів на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлена рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 року № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м, Харкова», згідно якого саме КП «Жилкомсервіс» наділено повноваженнями: «здійснювати нарахування сум оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у залежності від їх фактичного надання, а також здійснення перерахунку розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі». (т.1, а.с. 26-27) Вказане рішення було опубліковано в газеті «Харьковские известия» 28 січня 2012 року. (т.1, а.с. 37-38) Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.01.2012 року № 39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 р. № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», було внесено зміни в вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. (т.1, а.с. 28) Вказане рішення було опубліковано в газеті «Харьковские известия» 27 січня 2012 року. (т. 1, а.с. 107-108) Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 року № 283 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», було здійснено корегування тарифів послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. (т.1, а.с. 2-30) Вказане рішення було опубліковано в газеті «Харьковские известия» 13 травня 2017 року. (т.1, а.с. 39-40) Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Відповідно вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Так, як вбачається з довідки про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг по вул. Данилевського, 6 у м. Харкові, о/р 108199911 відкритий на імя [PERSON], на його особовий рахунок надходили грошові кошти на сплату житлово-комунальних послуг. (т. 1, а.с. 31-34) Але в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що дана оплата ним не проводилась, оскільки між ним та КП «Жилкомсервіс» договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався. Суд не погоджується з даною позицією позивача, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Окрім того, в судовому засіданні позивачем [PERSON] не доведено факту того, що ним не вчинялися дії щодо сплати житлово-комунальних послуг. В своєму позові [PERSON] зазначає, що усі вище перелічені дії відповідача є нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому він вимушений був звернутися до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права. Так, в частині 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Окрім того, ч. 5 ст. 19 цього ж Закону передбачено, що як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Позивач вважає дії відповідача щодо вимоги оплати житлово-комунальних послуг агресивною підприємницькою практикою. З цього приводу суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог чинного законодавства оплата житлово-комунальних послуг здійснюється в добровільному або примусовому (судовому) порядку. Як було встановлено в судовому засіданні, і проти цього не заперечував позивач, КП «Жилкомсервіс» не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги. Письмова вимога, яка була направлена на адресу позивача [PERSON] за своїм змістом мала лише інформативний характер щодо стану особового рахунку, наявності заборгованості за надані послуги. Позивачем не надано до суду доказів, які б давали підставу дійти до висновку, що КП «Жилкомсервіс», не мав права повідомляти позивача, який є споживачем житлово-комунальних послуг, про стан розрахунків, про права і обовязки у взаємовідносинах виконавця і споживача таких послуг. Отже, даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії відповідача по нарахуванню боргу мають інформативний зміст з метою спонукати позивача до погашення заборгованості та не змінюють обсяг прав та обовязків позивача. Станом на час розгляду справи в суді рішення про відключення квартири споживача від надання послуг не приймалося, підприємство продовжує надавати послуги і до цього часу з позовом до суду про стягнення заборгованості не зверталося. Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме по собі направлення КП «Жилкомсервіс» вимоги про погашення заборгованості носить у собі інформативний характер, а отже вказані дії відповідача не можна визнати нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивача на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed