Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

18 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.03.2015 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року, розпочато стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. У зв'язку з тим, що відповідач офіційно працевлаштований у Сполучених Штатах Америки та має постійний дохід у розмірі 10 400 доларів США на рік, позивач просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення повноліття дитиною. Позивач та представник позивача у судове засідання з'явилися, просили задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила, що з моменту присудження аліментів за рішенням суду нічого не змінилося, підстави для зміни розміру аліментів відсутні. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого є позивач та відповідач (а.с. 3). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2015 року до досягнення дитиною повноліття, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 4-5, 17-18). Відповідач має дохід у розмірі 10 400 доларів США на рік (а.с. 8). [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] (а.с. 16, 19). Син [PERSON] проживає разом з позивачем, що не оспорюється сторонами. Ст. 51 Конституції України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1- 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст. 182 Сімейного кодексу України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, законом встановлені обставини, за яких у судовому порядку може бути прийнято рішення про збільшення або зменшення розміру аліментів. Оскільки порушено питання про збільшення розміру аліментів, то суду для задоволення позову необхідно встановити зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я позивача та/або відповідача. На необхідність встановлення цих обставин також вказано у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки). Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм щодо обов'язків батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). За ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обґрунтовуючи можливість збільшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що відповідач працює офіційно у Сполучених Штатах Америки та має постійний дохід у розмірі 10 400 доларів США на рік, проте дана обставина досліджувалася Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області та Апеляційним судом Івано-Франківської області при ухваленні судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. З позовної заяви і пояснень позивача та представника позивача, а також пояснень представника відповідача не вбачається, що змінилося матеріальне становище позивача та/або відповідача, стан здоров'я позивача та/або відповідача не погіршився та не поліпшився, також судом не встановлено, що змінився сімейний стан позивача та/або відповідача. У відповідності до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав, передбачених законом для збільшення аліментів, на момент розгляду справи в суді не встановлено, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, які з врахуванням змагальності та диспозитивності цивільного процесу повинні бути доведені позивачем. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що дослідженими у справі доказами не встановлені підстави, передбачені ст. 192 Сімейного кодексу України, для збільшення розміру аліментів, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed