Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

18 вересня 2018 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області до відповідачів з відповідним позовом, в якому зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок розташований по [ADDRESS] У житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів та їх малолітнього сина [PERSON], які в ньому не проживають, місце їх знаходження невідоме. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідачів у будинку позбавляє її у повній мірі користуватися наданими їй правами, позивач просила визнати відповідачів та їх малолітнього сина такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням та опублікуванням оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надали. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26.11.2012 року виданого виконавчим комітетом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що також підтверджується і копією Витягу про державну реєстрацію прав № 36598031 від 07.12.2012 року (а.с.7,8). З довідки виданої виконавчим комітетом Новосевастопольської сільської ради № 351/01-28 від 11.09.2018 року слідує, що у вказаному будинку також зареєстроване місце проживання відповідачів та їх малолітнього сина [PERSON] (а.с.9). Однак з акту обстеження місця проживання від 11 вересня 2018 року убачається, що відповідачі, а саме син і невістка позивачки та їх малолітній син [PERSON] зареєстровані в будинку за вищевказаною адресою, але ніколи в ньому не проживали (а.с.10). Отже, відповідачі порушують право позивача тим, що не знялися з реєстрації як такі, що не проживають і не користуються жилим приміщенням. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Враховуючи те, що відповідачі та їх малолітній син не проживають у житловому приміщенні понад шість місяців з моменту реєстрації, не надали суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їм користуватися житловим приміщенням, відсутність права власності на житловий будинок, суд приходить до висновку, що відповідачі можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим будинком, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів обов'язок по відшкодуванню позивачу судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved