Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

17 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якому просив суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з 19/50 частини будинку [ADDRESS], який належить [PERSON], накладений на підставі постанови Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, АА №255431 від 01.12.2003 року. В обґрунтування позову зазначив, що згідно постанови Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, АА№ 255431 від 01.12.2003 року було накладено арешт на майно боржника - [PERSON] та оголошенно заборону на його відчуження, а саме на 19/50 частини будинку [ADDRESS], на підставі виконавчого листа № 2-227/96 виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 29.08.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Одесагробуд» грошової суми у розмірі 2015, 25 грн. У 2008 році, виконавче провадження було завершене на підставі п.8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 05.12.2013 року позивач звернувся до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про зняття арешту з нерухомого майна, проте 10.12.2013 року позивачем була отримана відповідь, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-227/96, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 29.08.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Одесагробуд» грошової суми у розмірі 2015, 25 грн., було знищено через закінчення строків його зберігання також позивачу роз'яснено його право на звернення до суду з метою зняття арешту з майна,у зв'язку з чим він вимушений звернутись з зазначеним позовом до суду. Позивач надав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача позов визнав, проти його задоволення не заперечував, про що надав відповідну заяву. Представник третьої особи - АТ «Одесагробуд» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 1982 року належить 19/50 частини будинку [ADDRESS]. Постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, АА№ 255431 від 01.12.2003 року було накладено арешт на майно боржника - [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, а саме на 19/50 частини будинку [ADDRESS], на підставі виконавчого листа № 2-227/96 виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 29.08.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Одесагробуд» грошової суми у розмірі 2015, 25 грн. Згідно відповіді Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції №0642-43077 від 10.12.2013 року, згідно акту про знищення виконавчих проваджень від 2008 року на підставі розпорядження начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з метою виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботу з документами в органах державної виконавчої служби», Положень порядку з діловодства в органах державної виконавчої служби з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2- 227/96, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 29.08.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Одесагробуд» грошової суми у розмірі 2015, 25 грн., було знищено через закінчення строків його зберігання. У 2008 році, виконавче провадження було завершене. Зі змісту ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З аналізу викладеної норми вбачається, що державною виконавчою службою незважаючи на звернення позивача, не вжито дій, направлених на скасування запобіжних заходів, що призвело до порушення майнових прав позивача. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що 19/50 частини будинку [ADDRESS] - належить позивачу, суд вважає можливим захистити його право власності, задовольнити позовні вимоги, звільнивши з-під арешту спірне нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved