Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

19 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 січня 2017 року помер [PERSON], з яким вона зареєструвала шлюб 05 травня 2016 року, але з 2002 по 2016 роки проживала разом однією сімєю, без офіційної реєстрації шлюбу. За час спільного проживання ними були придбані житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0784 га за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Таврійська (до зміни назви Свердлова), 145 в м. Очакові Миколаївської області. Посилаючись на викладене, просила встановити факт проживання її однією сімєю з [PERSON] в період з 2002 року по 05 травня 2016 року, а також визнати за нею право власності на ? частину вказаних вище житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 17 січня 2017 року. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачки будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилися, про причини своєї неявки не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Суд вважає, що правовий режим цього спору має визначатись лише за нормами СК України, оскільки цей Кодекс не має зворотної сили у часі і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію, а оскільки КпШС України не передбачав встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі має визначатися лише з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб (а. с. 8), 05 березня 2016 року [PERSON] та позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище Хабловська) [PERSON] зареєстрували шлюб. 17 січня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 253416 від 18.01.2017р. (а. с. 9). В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] не перебували у будь-якому іншому шлюбі. Зазначена обставина була визнана всіма особами, які беруть участь у справі, у звязку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Як вбачається з довідок, виданих головою правління ОСББ «Надія» та ОСББ «Ніка», [PERSON] з 2002 року по 2013 рік проживав разом із позивачкою у квартирі [ADDRESS], а з 2013 року по 2015 рік вони проживали за адресою: [INFO] (а. с. 19, 20). Даний факт узгоджується з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 2002 року проживали однією сімєю, вели сумісне господарство та мали спільний бюджет, а також з оглянутими в судовому засіданні фотознімками. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Суд дійшов висновку, що докази, представлені стороною позивачки, свідчать про те, що вони з померлим [PERSON] проживали однією сімєю, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, з 2002 року по 2016 роки вони фактично були співмешканцями, і саме в роки спільного проживання придбавали майно. Як вбачається з нотаріально посвідченого договору міни, 26 березня 2015 року у власність [PERSON] перейшли житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0784 га за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Таврійська (Свердлова), 145 (а. с. 10-11). Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих позивачкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved