Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

18 червня 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаною позовною заявою до приватного підприємця [PERSON] , в якій просили розірвати договори оренди землі, укладені у квітні 2005 року між ними та відповідачем. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що за умовами вказаних договорів сторони погодили розмір орендної плати у розмірі 1,5-2% від грошової оцінки земельної ділянки на рік. Посилаючись на те, що відповідач умови договорів не виконує - з 2015 року орендну плату систематично не сплачує та передав земельні ділянки у користування третій особі без укладення відповідних договорів субаренди, просили про задоволення позову. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачів і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 194 від 20 травня 2004 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] , спадкоємцем якого є позивачка [PERSON] (а. с. 65-75) одержали державні акти на право власності на земельні ділянки за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 37, 44, 54, 90, 97, 102-104). 22 та 25 квітня 2005 року[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали з приватним підприємцем [PERSON] договори оренди землі (а. с. 39-41, 45-47, 49-51, 55-59, 62-64, 92-94, 98-100), за умовами яких передали в строкове платне користування відповідачеві земельні ділянки строком на двадцять п`ять років, після чого між сторонами було складено відповідні акти про приймання-передачу земельних ділянок, які передаються в оренду. Пунктом 4.1 вказаних договорів передбачено, що орендна плата сплачується у розмірі 1,5-2% від грошової оцінки земельної ділянки на рік, форма оплати визначається під час розрахунків за усною домовленістю. Відповідно до п. 4.6 договорів орендна плата вноситься у строк до 31 грудня кожного року оренди. Відповідно до п. 9 договорів орендар має право передавати орендовані земельні ділянки в суборенду з обов`язковою реєстрацією договору суборенди земельних ділянок. Згідно зі ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, при цьому істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічні норми закріплені Законом України «Про оренду землі», відповідно до ч. 1 ст. 32 якого договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Таким чином, залучення третіх осіб до обробки землі та несплата орендної плати орендодавцям з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем. Пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставами для захисту прав орендодавця на підставі вищезазначених норм є саме систематичність (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідачем у 2015-2019 роках не нараховано та не виплачено позивачам орендну плату за договорами оренди землі, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів (а. с. 43, 48, 53, 61, 76-79, 96, 101). Зміни щодо порядку сплати орендної плати за договорами оренди землі та передачі землі в суборенду безпосередньо до договорів оренди землі, укладених між сторонами, не вносились. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що на суд покладений обов`язок вирішити переданий на його розгляд спір, а також той факт, що відповідач свого процесуального обов`язку доказування не виконав, суд вважає встановленим, що останнім вказані вище умови договорів не виконано, до теперішнього часу суму орендної плати позивачам не сплачено та земельні ділянки позивачів передано у користування третій особі без укладення відповідних договорів субаренди. Проаналізувавши надані позивачами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачів за клопотанням представника останніх. На підставі викладеного,

Outcome: approved