Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

18 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, а також аліментів на своє утримання в твердій грошовій сумі 500 грн. на місяць. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але через погіршення взаємовідносин останній проживає окремо. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В добровільному порядку кошти на утримання сина відповідач не надає, в зв'язку з чим позивач звернулась за захистом своїх прав та прав дитини до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, додатково повідомила, що стан здоров'я сина задовільний. З моменту окремого проживання відповідач коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає хоча має дохід, оскільки працює на будівництві без трудового оформлення. В той же час власного доходу позивача для належного утримання дитини не достатньо, крім того позивач перебуває на 8-му місяці вагітності та в силу цього також потребує утримання з боку відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, зазначив, що зможе виплачувати аліменти у вказаних в позовній заяві розмірах. Підтвердив, що на протязі 3-х місяців проживає окремо від позивача та сина і не надає протягом цього часу кошти на їх утримання. Інших утриманців він не має, є самозайнятою особою та працює без трудового оформлення на будівництві. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. 19 січня 2015 року відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.01.2015 (а.с.4). Сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 19 січня 2015 року, актовий запис № 01 (а.с.5). Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Шишацької РДА Полтавської області від 18.05.2016 № 2098 [PERSON] перебуває на обліку вказаного управління та одержує допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. (а.с.6). З пояснень сторін судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Протягом трьох останніх місяців відповідач проживає окремо від сім'ї та не надає в добровільному порядку допомоги на утримання сина та дружини, якого вони потребують в силу своїх природних потреб, віку, розвитку та стану здоров'я. Будь яких домовленостей з цього приводу подружжя не досягло. Відповідач працює на різних будівельних роботах, але без трудового оформлення. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 вказаної статті право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З огляду на вищевикладене, зважаючи на визнання позову відповідачем та враховуючи те, що неповнолітня дитина потребує належного утримання від обох батьків, зважаючи на відсутність домовленості між батьками про характер та обсяг утримання спільної дитини, нездійснення відповідачем, який проживає окремо від сина, участі в його постійному утриманні в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. З цих же міркувань суд приходить до висновку і про необхідність стягнення аліментів на утримання позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Документально підтверджені судові витрати позивача становлять 75 грн. за надання правової допомоги (а.с.7). Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору та нею було заявлено дві самостійні вимоги майнового характеру, судовій збір у сумі 1102,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved