Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

17 червня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася з позовом до Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 13 липня 1997 року померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач про наявність прав, що належали покійній тітці [PERSON] дізналася лише у 2014 році і у 2015 році звернулася до Бахмацької державної нотаріальної контори, проте, у відкриті спадкової справи було відмовлено з посиланням на пропущення строку для прийняття спадщини. Позивач своєчасно подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини від покійної тітки не змогла у звязку із хворобою, що є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із копією запису акта про смерть № 21 (а.с.7) [PERSON] померла 13 липня 1997 року. Виходячи із змісту копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 035396 від 30 липня 1996 року (а.с.10-11) померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Вказані обставини також підтверджується довідкою Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 03-07/276 від 05 листопада 2014 року (а.с.16). Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 05 лютого 2015 року (а.с.8-9) встановлено, що [PERSON] являється рідною племінницею [PERSON], яка померла 13 липня 1997 року, а також, що сертифікат серії ЧН № 035396 від 30 липня 1996 року належить померлій [PERSON] Позивачу було відмовлено в оформлені права на земельну частку (пай) з причин, що нею був пропущений строк для прийняття спадщини, неможливо встановити підстави для спадкування та визначити склад спадкового майна. Дані обставини підтверджується листом Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 10 червня 2015 року № 1189 (а.с.12). Спадкоємець за заповітом [PERSON], мешканець Туркменістана, відмовився від своєї частки спадкового майна по закону (заповіту), що підтверджується заявою від 22 вересня 2015 року, посвідченою державним нотаріусом державної нотаріальної контори міста Ашхабада [PERSON] (а.с.14). Згідно із витягом з історії хвороби амбулаторного стаціонарного хворого № 511 (а.с.17-20) позивач хворіла з 1997 року і перебувала на лікуванні з діагнозом: хронічна дисциркулярна атеросклеротична енцефалопатія; хронічний обмінний поліартрит; кардіосклероз; радикуліт; вертеброгенна виражена цервікокраніагія з вегетативно-судинним проявом; гіпертонічна хвороба ІІ ст., хронічний холецистопанкреатит. З встановленого випливають наступні висновки. В даних правовідносинах строк для прийняття спадщини завершився 13 січня 1997 року, тому при вирішенні даного спору, окрім іншого, суду необхідно керуватися нормами Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР). Зокрема, статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З іншої сторони і статтею 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК)\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1270 ЦК\~для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи із змісту\~статті 1220 ЦК, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Положеннями\~статті 1269 ЦК\~визначено, що спадкоємець, який бажає реалізувати своє право на прийняття спадщини, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подає нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений законом. Як вбачається з матеріалів справи, у визначений законом строк позивач не прийняла спадщину, і її право на спадкування виникло до набрання чинності ЦК. Так, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 ЦК УРСР, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними - стаття 550 ЦК УРСР. А згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви. Тобто, законом передбачена можливість встановлення строку для прийняття спадщини у випадку його пропущення, проте, це повязується з обовязковою наявністю поважних причин, що зумовили пропуск вказаного строку. Так, досліджуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд в даному конкретному випадку враховує сукупність таких обставин: Час відкриття спадщини (13 липня 1997 року) та момент закінчення строку для прийняття спадщини січень 1998 року. При цьому, в даній ситуації має місце значний проміжок часу від дати смерті спадкодавця та дати звернення до суду із вказаним позовом, а також з дати закінчення строку для прийняття спадщини і до дати звернення з позовною заявою до суду (більше 15 років). Крім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 24\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7) роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тому, перебування позивача саме на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні, його строк, з врахуванням характеру її захворювання, не свідчить про наявність істотних труднощів для спадкоємця для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори і не є причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, як це передбачено пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7. Наведені вище обставини в своїй сукупності не підтверджують наявність у позивача труднощів у зверненні із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки. Згідно із статтями 10, 60 Цивільно процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, надані позивачем докази не підтверджують тих обставин, які б свідчили, що вона вчасно не звернулася до нотаріальної контори за прийняттям спадщини у звязку з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed