Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: розірвання договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21 грудня 2018 року та повернення сторін у первісний стан. В обґрунтування позову зазначив, що 21 грудня 2018 року між ним, з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Тельпіш М.М. На підставі вказаного договору відповідачка набула у власність житловий будинок [ADDRESS] , однак свої зобов`язання за договором не виконує, належний догляд позивачу не надає, у зв`язку із чим останній змушений звернутися до суду. Позивач в судому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Треті особи, [PERSON] та [PERSON] , під час судового розгляду не заперечували проти задоволення позову. Третя особа, приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш М.М., в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, був укладений договір довічного утримання, за умовами якого позивач передав відповідачці у власність житловий будинок [ADDRESS] , а остання зобов`язалася довічно забезпечувати його триразовим харчуванням, належними лікувальними засобами на суму 500 грн на місяць, надання грошового утримання у розмірі 500 грн щомісячно. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш М.М. та зареєстрований в реєстрі за №827 (а. с. 4-5) В судовому засіданні відповідачка факт невиконання зобов`язань за вказаним договором в повному обсязі визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із системного аналізу положень вказаних правових норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання покладається на відповідачку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за його клопотанням. На підставі викладеного,

Outcome: approved