Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

17 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання ордеру на житлове приміщення та свідоцтва про право власності недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 1949 року матір позивача [PERSON] проживала за адресою: [INFO] (колишні назви міста Івано-Франківська та [ADDRESS]) до моменту своєї смерті. Даний факт підтверджується актом від 22 жовтня 1962 року. 29 травня 1950 року [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих від 29 травня 1950 року за № 469 отримала ордер № 422 на право заняття житлоплощі в комунальному будинку міста Станіслава по вулиці Соцзмагання, 31а. Житлове приміщення складалося з однієї кімнати та однієї кухні. 01 грудня 1978 року на підставі ордера № 422 від 02 червня 1950 року між керуючим управлінням будинками №3 [PERSON] і квартиронаймачем [PERSON] укладений договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР з додатком-актом здачі і приймання квартири, кімнати у місті Івано-Франківську про те, що керуючий будинками [PERSON] здав, а квартиронаймач [PERSON]А прийняла квартиру (кімнату) в будинку №17 по вулиці Соцзмагання на першому поверсі. Відповідач [PERSON] фактично не проживала у приміщенні за адресою: [ADDRESS], натомість у даній квартирі проживали квартиранти.У червні 2014 року позивачем було отримано повідомлення № 02-04/1843 від 10 червня 2014 Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» про те, що відповідно до рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 29 грудня 2011 року № 549-18 «Про затвердження Положення про порядок передачі житлових будинків, що перебувають на балансі комунальних підприємств міста Івано-Франківська, в самоуправління власникам» з наступними змінами від 01 серпня 2013 року № 1169-37, на підставі наказу №313 Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий: центр» від 10 червня 2014 року будинок № 17 по вулиці Романа Левицького в місті Івано-Франківську разом з належними до нього допоміжними приміщеннями та господарськими будівлями спорудами передано в самоуправління власників. Лише після цього листа позивачу стала відомо, що відповідач отримала ордер на житлове приміщення. За таких обставин позивач просить визнати ордер на житлове приміщення та свідоцтво про право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], видані на імя [PERSON], недійсними. 31 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про зміну позовних вимог. У даній заяві позивач просить визнатинедійсним пункт 2 Розділу VII рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року в частині закріплення квартири № 2 площею 18,3 кв.м з кухнею по вулиці Соцзмагання, 17 як гуртожитку для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу, визнати недійсним підпункт 4 пункту а Розділу VI рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 20 від 29 січня 1997 року у частині переоформлення гуртожитку для проживання малих сімей в ордерну квартиру однокімнатну № 2 житловою площею 18,3 кв.м на вулиці Романа Левицького, 17 працівниці Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» [PERSON] без зняття з квартирного обліку, визнати ордер на житлове приміщення № 002845 та свідоцтво про право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] видані на імя [PERSON] недійсними. Ухвалою суду від 18 травня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів залучено [PERSON]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач 1 та представник відповідача 1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача 2 пояснила, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскаржувані рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, просила суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 жовтня 1962 року складений акт про факт проживання [PERSON] у квартирі за адресою: місто Станіслав, вулиця Соцзмагання, 31а з 1949 року (а.с. 7). 02 червня 1980 року [PERSON] виданий ордер № 422 на житлове приміщення за адресою: місто Станіслав, вулиця Соцзмагання, 31а (а.с. 8). 01 грудня 1978 року між управлінням будинками № 3 житлового управління (відділу комунального господарства) району в особі керуючого управлінням будинками [PERSON] та [PERSON] укладений договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР (а.с. 9-11). 20 липня 1993 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 57, 110-112). 03 серпня 2007 року укладений договір дарування квартири між [PERSON], Дарувальником, та [PERSON], Обдаровуваною, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно квартиру № 1 в місті Івано-Франківську по вулиці Левинського, будинок № 17, а [PERSON] прийняла в дар вищевказану квартиру (а.с. 12-13). 08 вересня 1987 року складений акт огляд стану квартири [ADDRESS] (а.с. 14). На квартиру [ADDRESS] складена будинкова книга для прописки громадян (а.с. 15-17). Позивач отримала листа від Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 10 червня 2014 року про укладення з виконавцями договорів: на вивезення і утилізацію твердих побутових відходів, на вивезення рідких нечистот (за наявності вигрібних ям), на обстеження димовентиляційних каналів (а.с. 18). Згідно наказу Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» № 313 від 10 червня 2014 року будинок № 17 по вулиці Романа Левицького в місті Івано-Франківську разом з належними до нього допоміжними приміщеннями та господарськими будівлями та спорудами переданий в самоуправління власників (а.с. 19). Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 29 січня 1997 року № 20 переоформлено гуртожитки для проживання малих сімей в ордерні квартири, враховуючи клопотання адміністрації та профкомів підприємств, установ організацій; закріплено і переоформлено однокімнатну квартиру № 2 житловою площею 18,3 кв.м на вулиці Романа Левицького, 17 працівниці Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» [PERSON] без зняття з квартирного обліку, склад сімї 4 особи (вона,чоловік, сини [PERSON], [PERSON]) (а.с. 20, 71-72). 06 лютого 1997 року [PERSON] видано ордер № 002845 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). 04 серпня 1997 року між управлінням будинками № 7 житлового управління (відділу комунального господарства) району в особі керуючого управлінням будинками [PERSON] та [PERSON] укладений договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ кооперативних і громадських організацій та складено акт здачі і приймання квартири (а.с. 21-26). [PERSON] отримала відповідь з Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про те. що у 1978 році затверджено генеральний план міста, відповідно до якого територія на вулиці Романа Левицького, 17 відноситься до території одноповерхової садиби (існуючий стан), червоні лінії вулиці (а.с. 27). Позивач отримала відповідь Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про те, що відповідно до рішення народних депутатів рішенням № 147 від 08 червня 1988 року квартиру № 2 площею 18,2 кв.м по вулиці Соцзмагання, 17 закріплено як гуртожиток для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу (а.с. 28-30). [PERSON] зверталася до прокуратури міста Івано-Франківська щодо правильності документів, виданих [PERSON], про що складений висновок 12650 від 13 жовтня 2015 року (а.с. 31). [PERSON] отримала відповідь Івано-Франківського управління по експлуатації газового господарства про те, що в результаті обстеження системи газопостачання квартири [ADDRESS] виявлено газову плиту, яка встановлена в коридорі з грубим порушенням вимог діючих нормативних документів. (а.с. 32). Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 60, 63, 157). Директор Івано-Франківського ремонтно-механічного заводу звернувся до Івано-Франківського міськвиконкому з листом про закріплення однокімнатної квартири [ADDRESS] як гуртожиток для проживання малих сімей з правом прописки (а.с. 68). Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року погоджено списки працівників і службовців, які прийняті на квартирний облік на підприємствах, в організаціях та установах (а.с. 69). 14 листопада 1996 року складений витяг з протоколу № 15 спільного засідання адміністрації, РТК і профспілки Івано-Франківський завод «Агромаш» (а.с. 73-74). 10 липня 1996 року затверджений список працівників Івано-Франківського Відкритого акціонерного товариства «Агромаш», які потребують отримання і покращення житла (а.с. 75-76). Рішенням № 147 від 08 червня 1988 року двокімнатну квартиру № 75 площею 28,1 кв.м з кухнею [ADDRESS] площею 18,2 кв.м по вулиці Соцзмагання, 17, № 120 площею 18,5 кв.м з кухнею по вулиці Дзержинського, 173, корпус 3, закріплено як гуртожиток для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу (а.с. 77). Відповідач зверталася з заявою до голови правління Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» про надання дозволу на переоформлення однокімнатної квартири в заводському гуртожитку по вулиці Романа Левицького, 17/2 в ордерну (а.с. 78, 83). У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], наймач, [PERSON], чоловік, [PERSON], син, [PERSON], син (а.с. 79). Голова правління і голова профкому Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» звернулися з клопотанням до Голови міської ради народних депутатів про переоформлення однокімнатної квартири в заводському гуртожитку по вулиці Романа Левицького, 17/2 з правом проживання сімї [PERSON]Ю, яка проживає в цій квартирі з 1988 року (а.с. 80, 81-82). Розпорядженням органу приватизації від 18 липня 2000 року № 33950 прохання наймача [PERSON] задоволено і передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 86, 89). Згідно довідки Житлово-експлуатаційної організації № 7 у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 87). 10 липня 2000 року [PERSON] звернувся з заявою до начальника Житлово-експлуатаційної організації № 7 про те, що не має відношення до приватизації квартири [ADDRESS](а.с. 88). 14 серпня 2000 року [PERSON] здійснила оплату за обєкт приватизації (а.с. 90, 91). Згідно архівної довідки від 08 червня 2016 року № Р-21/04-10 у списках мешканців будинку 31а по вулиці Більчевського міста Станіславова станом на 22 серпня 1939 року у графі «підпис власника, адміністратора, управителя будинку» значиться [PERSON], разом з ним в цьому будинку проживала його дружина [PERSON] (а.с. 105). 10 квітня 1964 року Івано-Франківська міська рада депутатів трудящих прийняла рішення № 189 від про впорядкування нумерацій будинків по вулиці Московській, Замкнутій, Граничній, Фрунзе, Комсомольській, Верещагіна, Тельмана, Соцзмагання, Матросова (а.с. 107). Рішенням Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 28 червня 1990 року перейменовано вулицю Соцзмагання на [PERSON] (а.с. 108-109). Квартира [ADDRESS] є приватизованою, власником є [PERSON] (а.с. 113-114). Згідно листа Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 27 травня 2013 року, станом на 30 листопада 1959 року до господарських будівель до житлового будинку по вулиці Левицького, 17 в місті Івано-Франківську відносилися цегляний сарай літера Б, деревяний сарай літера В та деревяна вбиральня літера [PERSON] будівлі не були включені до квартир в процесі приватизації (а.с. 124). З листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради від 01 червня 2016 року вбачається, що у Департаменті відсутня інформація щодо будівельних робіт, які проводилися до 14 квітня 1987 року (а.с. 125). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з положеннями статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 14 липня 1993 року № 280 [PERSON], яка є матірю позивача [PERSON], була приватизована однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 42,4 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності на житло від 20 липня 1993 року. Згідно договору найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР, укладеного 01 грудня 1978 року між управлінням будинками № 3 житлового управління (відділу комунального господарства) району в особі керуючого управлінням будинками [PERSON] та [PERSON], останній передано у користування окрему квартиру з однієї кімнати жилою площею 23,90 кв.м, підсобні приміщення: кухня площею 18,5 кв.м. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що матірю позивача було приватизовано саме ту частину житлового будинку, що перебувала у її користуванні. 03 серпня 2007 року укладений договір дарування квартири між [PERSON], Дарувальником, та [PERSON], Обдаровуваною, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно квартиру № 1 в місті Івано-Франківську по вулиці Левинського, будинок № 17, а [PERSON] прийняла в дар вищевказану квартиру. Таким чином, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що їй, її матері або іншим членам сімї належав житловий будинок № 17 по вулиці Левицького в місті Івано-Франківську. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність відповідачу та третій особі у відповідності до вимог чинного законодавства. Оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилалася, як на підстави своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року в частині закріплення квартири № 2 площею 18,3 кв.м з кухнею по вулиці Соцзмагання, 17 як гуртожитку для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу, а також рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 20 від 29 січня 1997 року у частині переоформлення гуртожитку для проживання малих сімей в ордерну квартиру однокімнатну № 2 житловою площею 18,3 кв.м на вулиці Романа Левицького, 17 працівниці Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» [PERSON] без зняття з квартирного обліку прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, квартира [ADDRESS] була передана у користування, а згодом у приватну власність [PERSON] та [PERSON] на законних підставах.\~\~\~\~\~\~ Виходячи з безпідставності позовних вимог, суд приходить до переконання, що строк позовної давності, який просила застосувати представник відповідача 2 до позовних вимог не може бути застосований, оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів [PERSON] про визнання недійсними ордеру на житлове приміщення та свідоцтва про право власності, визнання частково недійсними рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року, № 20 від 29 січня 1997 року не підлягають задоволенню. На підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідачів. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 328, 392 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed