Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

19.03.2021 року до суду звернулися позивачі [PERSON] і [PERSON] , з позовом про визнання права власності до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора 22.03.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 28.04.2021 року. 06.04.2021 року відповідачем надана заява згідно якої відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 28.04.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ними право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0.0663 га, кадастровий номер 1221010100:06:007:0010 розташованої за адресою: [ADDRESS] , за кожною. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступне: [INFO] помер батько [PERSON] та дід [PERSON] , [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем його майна за законом була дружина, [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] . Після смерті спадкодавців відкрилась спадщина яка складається із земельної ділянки площею 0.0663 га, кадастровий номер 1221010100:06:007:0010 розташованої за адресою: [ADDRESS] . На житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вони вступили у власність по Ѕ частині даного будинку: - [PERSON] , отримала у власність Ѕ частину вищевказаного будинку на підставі договору довічного утримання від 27.12.2004 року після смерті батька [PERSON] та мачухи, [PERSON] . Інша Ѕ частина зазначеного будинку дісталась у власність за договором довічного утримання [PERSON] яка є рідною сестрою позивача [PERSON] - [PERSON] , отримала у власність Ѕ частину вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2021 року після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . На сьогоднішній день вони є співвласниками вищевказаного житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначена вище земельна ділянка має цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, який перебуває у їхній власності, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) проте вона не перейшла їм у спадок (у власність), так як була зареєстрована в Державному земельному кадастрі після складання договору довічного утримання, а саме 15.12.2020 року, що порушує їхні права, оскільки будинок та присадибна земельна ділянка утворюють одне ціле, садибу, що дає можливість використовувати її за призначенням. Дані обставини і стали підставою звернення до суду. Позивач, [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснивши, що в позовній заяві правильно викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування. Також пояснила, що вона з [PERSON] , є співвласниками Ѕ частини зазначеного в позові будинку по Ѕ частині кожна, але присадибна земельна ділянка їм не належить так як вона була приватизована попереднім власником. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] та дід [PERSON] , [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкоємцем майна [PERSON] , за законом була дружина, [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] . Після смерті спадкодавців відкрилась спадщина яка складається із земельної ділянки площею 0.0663 га, кадастровий номер 1221010100:06:007:0010 розташованої за адресою: [ADDRESS] . На житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивачі вступили у власність по Ѕ частині даного будинку: - [PERSON] , отримала у власність Ѕ частину вищевказаного будинку на підставі договору довічного утримання від 27.12.2004 року після смерті батька [PERSON] , та мачухи, [PERSON] . Інша Ѕ частина зазначеного будинку дісталась у власність за договором довічного утримання [PERSON] яка є рідною сестрою позивача [PERSON] , що підтверджується копією договору довічного утримання від 27.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Листопад О.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 3783 - [PERSON] , отримала у власність Ѕ частину вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2021 року після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2021 року.. На сьогоднішній день позивачі є співвласниками вищевказаного житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначена вище земельна ділянка має цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, який перебуває у власності позивачів, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) проте вона не перейшла їм у спадок (у власність), так як була зареєстрована в державному земельному кадастрі після складання договору довічного утримання, а саме 15.12.2020 року Відповідно до витягу з державного земельного кадастру право власності на присадибну земельну ділянку площею 0.0663 га, кадастровий номер 1221010100:06:007:0010 розташованої за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , тобто попереднім власником будинку, який помер. Таким чином зазначена вище земельна ділянка входять до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , в подальшому його дружини [PERSON] , яка проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] , на час його смерті, та фактично прийняла спадщину. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями померлого [PERSON] , за законом. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги і реалізували своє право на прийняття спадщини та подали заяви про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку. Проте постановою держаного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 03.03.2021 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні родинні стосунки між позивачами та спадкодавцем [PERSON] . Судом встановлено, що зазначена вище земельна ділянка, є присадибною земельною ділянкою, оскільки має цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку . Тобто тісно пов`язана із будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Тому суд погоджується із доводами позивачів, що фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю (садибою). Адже будинок неможливо використовувати без присадибної земельної ділянки , і навпаки - земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того, чи іншого об`єкта нерухомості, який є складовою річчю земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України - До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України - До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1, 2 ст. 381 ЦК України - Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки позивачі є співвласниками будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] ,. на підставі договору довічного утримання, а позивач [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, отриманого на частину зазначеного будинку після смерті матері, яка в свою чергу отримала частину вищевказаного житлового будинку на підставі того ж самого договору довічного утримання. Отримати право власності на присадибну земельну ділянку шляхом оформлення спадкових прав позивачі не мають можливості, оскільки між ними і спадкодавцем [PERSON] ,. відсутні родинні зв`язки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки після укладення договору довічного утримання попередні власники будинку [PERSON] , і [PERSON] , втратили право власності на зазначене домоволодіння в цілому. І дана обставина не була врахована при приватизації земельної ділянки. В свою чергу зазначена земельна ділянка є складовою частиною будинку, який належить на праві власності позивачам, з яким створює одне ціле, садибу. За наведених вище обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачами способом захисту порушених прав, Понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 908.00 грн. кожною, суд вважає за можливе покласти на позивачів так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Outcome: approved