Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 листопада 2009 року з відповідача стягуються аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що з того часу матеріальне становище відповідача [PERSON] змінилось, він влаштувався на роботу і на даний час працює водієм-експедитором в ТзОВ «ВМП» в м. Нововолинську, отримує заробітну плату, його щомісячний середній заробіток становить 3760 гривень. Позивач працює неофіційно, має нестабільний мінливий дохід від тимчасових заробітків за кордоном. Вказує, що витрати на дитину значно збільшились, син навчається у школі, потребує шкільного приладдя, одягу, шкільної та спортивної форми, відповідного взуття та всього необхідного для навчання та розвитку дитини. Вважає, розмір аліментів стягуваних за рішенням суду в сумі 300 гривень незначним, та враховуючи, що у відповідача змінилось матеріальне становище, просить змінити розмір аліментів та присудити до стягнення в її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі ? частини доходу відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав в редакції 12 червня 2014 року. Пояснила, що матеріальний стан відповідача [PERSON] суттєво змінився, оскільки він працює водієм-експедитором в ТзОВ «ВМП» в м. Нововолинську, має постійний дохід. Вказала, що матеріальне становище відповідача є кращим від позивача, яка на даний час немає постійної роботи, отримує доходи від тимчасових заробітків. Зазначає, що витрати на дитину значно збільшились, син позивача як школяр потребує значних коштів для придбання необхідного шкільного приладдя, одягу та взуття. Просить збільшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання сина позивача [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] та стягувати щомісячно по ?? частині всіх доходів відповідача на утримання неповнолітнього сина до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав частково, не заперечив щодо зміни розміру аліментів, однак вважає достатньою сумою до стягнення 600 гривень щомісячно на утримання дитини. Зазначив, що розмір аліментів - ? частина від його доходів є завеликим, у нього є кредитні зобов'язання, які він виконує на даний час, оскільки отримував позику для задоволення потреб родичів теперішньої дружини. Пояснив, що інших утриманців, в тому числі неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, у нього немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі змін матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 листопада 2009 року (а.с.4) присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 300 гривень щомісячно починаючи з 22 жовтня 2009 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] працює в ТзОВ «ВМП» на посаді експедитора з правом керування автомобілем, його середня заробітна плата становить 3882,63 гривень, що підтверджується довідкою ТзОВ «ВМП» від 09.07.2014 року (а.с.23) та копією довідки про доходи від 18.07.2014 року (а.с.33). Як вбачається з товарних чеків за липень, серпень 2014 року (а.с.34-39) позивачем [PERSON] було понесено витрати на придбання синові одягу, взуття, канцелярських товарів, продуктів харчування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Правова позиція Верховного Суду України у справі за №143 цс 13 свідчить, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, відповідач не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність його заперечень на позов, в тому числі не надано доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини від його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що у відповідача змінився матеріальний стан, який став стабільним та збільшився за рахунок отриманої заробітної плати, яку він отримує, працюючи експедитором з правом керування автомобілем в ТзОВ «ВМП», суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір аліментів, які стягуються рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 листопада 2009 року з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], на 1/4 частину щомісячно від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитиною.

Outcome: approved