Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

18.06.2014 року позивач ПАТ «ПриватБанк», звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 21.12.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за двома кредитними договорами: від 22.06.2006 року № SAMDN20000007870694 (Договір 1) та від 04.08.2005 року № SAMDN22000003407473 (Договір 2). Згідно п.п. 1.1.2, 1.2.2 вказаної угоди сторонами визначено, що на час підписання угоди (21.12.2012 року) заборгованість за договором 1 складає 19524,82 грн., а за договором 2 складає 4246,30 грн.. Також згідно п.п. 1.1.3, 1.2.3 вказаної угоди датою остаточного повернення заборгованості сторонами визначено - 31.12.2017 року. Крім того, позивач стверджує, що згідно п. 2.1. генеральної угоди від 21.12.2012 року на умовах приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт позивач шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку надав на споживчі цілі відповідачу кредит у розмірі 22371,12 грн., з щомісячною сплатою 18 % річних за користування ним, із строком остаточного погашення не пізніше 31.12.2017 року. Позивач стверджує, що внаслідок невиконання відповідачем власних зобов'язань за генеральною угодою від 21.12.2012 року, станом на 10.06.2014 року виникла загальна заборгованість в сумі 31105,53 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21902,97 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 5173,77 грн. та залишку за несплаченим штрафом згідно п. 2.2. генеральної угоди у розмірі 4028,79 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила суду, що дійсно отримувала кредит на умовах реструктуризації заборгованості за раніше отриманими кредитами. Пояснила, що причиною невиконання нею зобов'язань за угодою є те, що вона є матір'ю одиначкою на утриманні якої перебувають двоє дітей, яка у даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Просить суд застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення заборгованості за штрафом. В судове засідання не з'явилася подала заяву з проханням розглянути справу без її розгляду через хворобу малолітньої дитини та застосувати до вимог позивача позовну давність. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З генеральної угоди від 21.12.2012 т вбачається, що її укладено 21.12.2012 року між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON]. з метою реструктуризації заборгованості за двома кредитними договорами: від 22.06.2006 року № SAMDN20000007870694 (Договір 1) та від 04.08.2005 року № SAMDN22000003407473 (Договір 2). При цьому у п.п. 1.1.2, 1.2.2 вказаної угоди визначено, що на час підписання угоди (21.12.2012 року) заборгованість за договором 1 складає 19524,82 грн., а за договором 2 складає 4246,30 грн.. Також згідно п.п. 1.1.3, 1.2.3 вказаної угоди датою остаточного повернення заборгованості сторонами визначено - 31.12.2017 року. Крім того, вбачається, що згідно п. 2.1. генеральної угоди від 21.12.2012 року на умовах приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт позивач шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку надав на споживчі цілі відповідачу кредит у розмірі 22371,12 грн., з щомісячною сплатою 18 % річних за користування ним, шляхом внесення щомісячного платежу у сумі 571,13 грн., якій складається з заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умовами і правилами надання банківських послуг, із строком остаточного погашення не пізніше 31.12.2017 року. (а.с.11) Судом встановлено, що розмір та порядок нарахування позивачем сум заборгованості відповідає умовам генеральної угоди від 21.12.2012 року. В обґрунтування фактичного розміру заборгованості позивачем надано розрахунок від 10.06.2014 року, з якого вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача станом 31105,53 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21902,97 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 5173,77 грн. та залишку за несплаченим штрафом згідно п. 2.2. генеральної угоди у розмірі 4028,79 грн.. (а.с.8) Крім того, з розрахунку судом встановлено, що відповідач починаючи з 28.02.2013 року систематично не виконував обов'язків щодо погашення кредиту та відсотків за ним. Відповідно до п.п. 2.2 генеральної угоди від 21.12.2012 року при порушенні позичальником строків погашення заборгованості вказаних у генеральній угоді та Умовах і правилах надання банківських послуг, більш як на 31 день за зобов'язаннями строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи с 32-го дня порушення, вважається простроченою. При цьому позичальник сплачує банку штраф у твердій сумі 4028,79 грн.. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими факти укладення між позивачем і відповідачем генеральної угоди від 21.12.2012 року та отримання і використання останнім кредитних коштів в сумі 22371,12 грн., а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості за вказаним кредитом станом на 10.06.2014 року у сумі 31105,53 грн., оскільки ці факти не спростовані відповідачем та підтверджуються письмовими матеріалами справи. Крім того, суд визнає, що право пред'явити вимогу про стягнення штрафу у твердому грошовому розмірі 4028,79 грн. виникло у позивача 01.04.2013 року (32 день відповідно до п.п. 2.2 угоди), оскільки 28.02.2013 року відповідачем не було внесено черговий платіж на погашення кредиту. Суд, зважаючи на те, що з часу виникнення у позивача права на вимогу про стягнення штрафу у розмірі 4028,79 грн., (01.04.2013 року) до звернення позивача з позовом (10.06.2014 року) минув більш як один рік, визнає що встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строк спеціальної (скороченої) давності сплив 31.03.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна (скорочена ) позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Як випливає з правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав власних зобов'язань за договором. В той же час, суд, з урахуванням заявленої відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності, відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин, відмовляє останньому у стягненні заборгованості у виді залишку за несплаченим штрафом згідно п. 2.2. генеральної угоди у розмірі 4028,79 грн., оскільки визнає, що з часу виникнення у позивача права на звернення з позовом щодо стягнення вказаної заборгованості сплив встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строк спеціальної (скороченої ) позовної давності тривалістю один рік. За таких обставин, суд визнає, що відповідач [PERSON] допустила істотні порушення умов генеральної угоди від 21.12.2012 року і всупереч вимог ст. ст. 526, 610, 611, 1054 ч.1 ЦК України не виконала законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за угодою, тому ухвалює про дострокове стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в загальному розмірі 27076,74 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21902,97 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 5173,77 грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, всього у сумі 270,77 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial