Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

18.11.2016 року позивач - Житомирське обласне управління (філія) Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13127,01 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON]було укладено додатковий договір №1 від 15.04.2013 року до договору №202 від 13.09.2011 року про відкриття фізичній особі-працівнику бюджетної установи (отримувачу державної соціальної допомоги) карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії зі встановленим лімітом у сумі 8100,00 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 15.11.2016 року має заборгованість 13127,01 грн., яка складається з наступного: 8061,97 грн. - заборгованість за кредитом; 3861,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1047,63 грн. - інфляційні втрати; 156,38 грн. - 3% річних від простроченої суми. Відповідно до заяви позивача про зменшення та уточнення прохальної частини позовних вимог, яка надійшла до суду 04.08.2017 року представником позивача [PERSON] повідомлено суд про той факт, що відповідач [PERSON] добровільно сплатив суму заборгованості по договору №202 від 13.09.2011 року у розмірі 13127,01 грн. і станом на 31.07.2017 року заборгованість відповідача по даному договору погашена повністю, тому позивач не підтримує своїх первісних позовних вимог, а просить лише стягнути з відповідача суму понесених позивачем судових витрат (судового збору у розмірі 1378,00 грн.) (а.с. 74). Сторони та їх представники у судове засідання не з'явились, однак, на підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного додаткового договору №1 від 15.04.2013 року до договору №202 від 13.09.2011 року про відкриття фізичній особі-працівнику бюджетної установи (отримувачу державної соціальної допомоги) карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою відповідач отримав кредит шляхом відкриття кредитної лінії зі встановленим лімітом у сумі 8100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних (а.с. 10-25). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, враховуючи, що позивачем визнано повне виконання відповідачем свого зобов'язання за договором, суд вважає таке зобов'язання припиненим і вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню. Відповідно до роз'яснень, наданих судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Отже, враховуючи, що відповідач не має заборгованості перед позивачем, суд приходить до висновку, що права позивача як кредитора відповідачем не порушені і не потребують судового захисту, а вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами згідно з положеннями ЦПК України не є позовною вимогою, а є обов'язком суду, який здійснюється при ухваленні судового рішення після завершення розгляду справи, тому позов Житомирського обласного управління (філії) Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами суд здійснює відповідно до вимог частини 1 статті 89 ЦПК України, згідно з якою у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved