Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

19.12.2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті матері, вона, як єдиний спадкоємець за заповітом, у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася, оскільки тривалий час перебувала в жалобі та не була обізнана з процедурою оформлення спадщини. Коли вона у подальшому звернулася до нотаріальної контори, їй було роз'яснено, що строк, визначений законом на прийняття спадщини, вона пропустила і їй потрібно звернутися до суду. Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, який пропущений з поважних причин. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Успенської сільської ради до суду не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутності. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частина 4 статті 206 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 08.02.2017 року (а.с.6). При житті, 03.02.2017 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області та зареєстрований в реєстрі за №10, на користь [PERSON] (а.с.5). Із матеріалів справи вбачається, що позивачка, у визначений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не зверталася, але бажає прийняти спадщину, відсутня її письмова заява про відмову в прийнятті спадщини. Інші спадкоємці за законом з приводу отримання спадщини у встановленому законом порядку не зверталися, про що свідчить лист приватного нотаріуса №1566/01-16 від 14.12.2017 року та інформаційна довідка зі спадкового реєстру (а.с. 11,12). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згода Успенської сільської ради Буринського району Сумської області на задоволення позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб . Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки остання тривалий час після смерті матері перебувала в жалобі та не була обізнана з процедурою оформлення спадщини. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони були для позивачки об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивачка, пов'язана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правах людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved