Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

17 листопада 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ «Мінеральні води України» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 08 квітня 2017 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], та автомобіля [NUMBER], що належить ТОВ «Мінеральні води України». Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Мінеральні води України» була за страхова в ПАТ «СК «Провідна» за полісом № АК/4653417. Вона звернулась до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 60952 гривні 22 копійки. Згідно звіту № 321 від 02 травня 2017 року про оцінку транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], становить 130462 гривні 38 копійок. Крім того, нею було сплачено 1000 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Мінеральні води України» 70510 гривень 16 копійок майнової шкоди та 5000 гривень моральної шкоди. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року до участі у справі залучено ПрАТ «СК «Провідна» в якості співвідповідача. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про залучення співвідповідача від 21 листопада 2018 року, в якому він просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ТОВ «Мінеральні води України» та ПрАТ «СК «Провідна» 70510 гривень 16 копійок майнової шкоди та 5000 гривень моральної шкоди (а.с. 112-113). Сторона позивача у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 116). Представник позивача подав заяву про розгляду справи у його відсутність. Представник відповідача - ТОВ «Мінеральні води України» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 116). З відзиву на позовну заяву представника ТОВ «Мінеральні води України» вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначено, що позивачем на обґрунтування своїх вимог не надано постанову суду, якою визнано винною особу у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Також, заперечує проти стягнення з товариства 70510 гривень 16 копійок майнової шкоди, оскільки згідно з актом виконаних робіт № 0000012411 від 06 червня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 83577 гривень 42 копійки. Відповідно до квитанції № 411 від 06 червня 2017 року [PERSON] здійснила оплату за ремонт автомобіля на підставі акту виконаних робіт № 0000012411 від 06 червня 2017 року в розмірі 83577 гривень 42 копійки, що є фактичним розміром збитків, заподіяних позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем не доведено зазначені нею у позові обставини щодо завдання їй моральної шкоди. Крім того, ТОВ «Мінеральні води України» не є заподіювачем моральної шкоди, оскільки не було учасником дорожньо-транспортної пригоди. Моральну шкоду позивачу заподіяно особою, винною у зазначеній пригоді (а.с. 41-46). Відповідач ПрАТ «СК «Провідна» у судове засідання не з'явилось, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином (а.с. 121). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 122). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 квітня 2017 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], та автомобіля [NUMBER], що належить ТОВ «Мінеральні води України». Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія [PERSON] Власником джерела підвищеної небезпеки є ТОВ «Мінеральні води України». [PERSON] керував транспортним засобом марки «MAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, перебуваючи в трудових відносинах з товариством під час виконання ним трудових обов'язків, що підтверджується подорожнім листом № 024849 (а.с. 70). Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Мінеральні води України» була за страхова в ПАТ «СК «Провідна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4653417 (а.с. 69). У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить позивачу на праві власності (а.с. 15). Позивач з урахуванням уточнень позовних вимог просить стягнути майнову шкоду солідарно з ТОВ «Мінеральні води України» та ПрАТ «СК «Провідна». Позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 та зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована У цьому висновку зазначено, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15. Разом з тим, 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду України прийнято постанову, в якій зазначені наступні правові висновки. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на звіт № 321 від 02 травня 2017 року про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], становить 130462 гривні 38 копійок (а.с. 26-28). Разом з тим, у матеріалах справи міститься акт виконаних робіт № 0000012411 від 06 червня 2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] склала 83577 гривень 42 копійки (а.с. 49). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 411 від 06 червня 2017 року [PERSON] здійснила оплату за ремонт автомобіля на підставі акту виконаних робіт № 0000012411 від 06 червня 2017 року в розмірі 83577 гривень 42 копійки (а.с. 50). Вбачається, що розмір фактично завданих позивачу збитків становить 83577 гривень 42 копійки. На підставі страхового акту № 2300159931 від 24 травня 2017 року (а.с. 86) ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 60952 гривні 22 копійки. Відповідно до полісу № АК/4653417 розмір ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Провідна» за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 100000 гривень, а розмір франшизи - нуль гривень. Вбачається, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик, оскільки розмір завданої шкоди (83577 гривень 42 копійки) не перевищує ліміт за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ПрАТ «СК «Провідна» визнало дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком. Таким чином, стягненню з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача підлягає 22625 гривень 20 копійок страхового відшкодування (83577,42 - 60952,22 = 22625,20). Також, стягненню з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача підлягає 1000 гривень вартості проведення автотоварознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 8 від 28 квітня 2017 року (а.с. 29). Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON], який на день пригоди був працівником ТОВ «Мінеральні води України» та виконував свої трудові (службові) обов'язки, що підтверджується подорожнім листом № 024849 (а.с. 70). Суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивача про необхідність відшкодування їй моральної шкоди, як власнику пошкодженого майна відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено її майно, майнову шкоду відповідач у добровільному порядку відшкодував лише частково, що поглиблює страждання позивача. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків у результаті дорожньо-транспортної пригоди для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 500 гривень. Сума моральної шкоди підлягає стягненню з ТОВ «Мінеральні води України», оскільки шкода позивачу завдана працівником товариства [PERSON] під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, також стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial