Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

18 серпня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та з урахуванням уточнень просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 63/100 частини\~\~ домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 23.06.2005 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 5-1351 за спадковою справою № 2/04 та на підставі якого був внесений запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року; визнати за [PERSON] право власності на 21/100 частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлій 27 листопада 2003 року; визнати за [PERSON] право власності на 21/100 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Індустріального району, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та яка пропорційна її частці у домоволодінні, яка належала [PERSON], померлій 27 листопада 2003 року та в цілому складала 63/100 частки площею 0,0576 га і була передана їй у власність в порядку приватизації на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25.10.2001 року № 2410, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:046044:0008; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 1301 грн. 22 коп. У червні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 42/100 частки земельної ділянки площею 0,0915 га в м. Дніпропетровську по вул. Іркутській, 31 (кадастровий номер 1210100000:04:044:0008), та стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2014 року було обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора , [PERSON] про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів про визнання права власності на частину земельної ділянки. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 63/100 частини\~\~ домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 5-1351 за спадковою справою № 2/04 та на підставі якого був внесений запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року. В іншій частині позову відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.246-252). Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 42/100 частки земельної ділянки площею 0,0915 га в м. Дніпропетровську по вул. Іркутській, 31 (кадастровий номер 1210100000:04:044:0008). Також вирішено питання щодо судових витрат ( том 3 а.с.169-171). В апеляційній скарзі [PERSON] посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог [PERSON] та ухвалити нове, яким в цій частині позовних вимог відмовити в повному обсязі (том 3 а.с. 9-12). В апеляційній скарзі [PERSON] посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог [PERSON], щодо визнання права власності на 21/100 частину земельної ділянки та ухвалити нове, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 3 а.с. 15-20). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду та додаткове рішення, яке є його невідємною частиною, слід скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Судом 1 інстанції встановлено, що домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську належало на праві спільної часткової власності: [PERSON] у розмірі 37/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2002 року та [PERSON] у розмірі 63/100 на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 12.10.2004 року (т.2 л.д.17). Згідно копії дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0915 га, яка була передана їй у власність в порядку приватизації на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25.10.2001 року № 2410, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:046044:0008, і яка знаходиться на території Індустріального району та розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31, і призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд спільно з [PERSON] і її частка складає 63/100 частки (т.1 л. д. 90, т.2 л.д.16). 27 листопада 2003 року померла [PERSON] (т.2 л.д.125). Після її смерті відкрилася спадщина на 63/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та 63/100 частини земельної ділянки, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння. За життя [PERSON] було складено заповіт від 27 грудня 2002 року, яким вона заповідала належні їй 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31 [PERSON] у розмірі 21/100 частини та [PERSON] у розмірі 42/100 частини (т.1 л.д. 7). Після смерті [PERSON] Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. 08 січня 2004 року до нотаріальної контори подала заяву [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 20 січня 2004 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 16.04.2004 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка є її матірю. [PERSON] 23 червня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 5-1351, за яким вона отримала у спадщину після смерті [PERSON] 42/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську (т.2 л.д. 9). На підставі даного свідоцтва [PERSON] 09 жовтня 2006 року зареєструвала за собою право власності в КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації на 63/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, а не належні їй 42/100 частки, що підтверджується записом в Реєстрі прав власності на нерухоме майно і що відповідно до листа КП ДМБТІ відбулося помилково (т.2 л.д. 10). У видачі свідоцтва на право власності на земельну ділянку [PERSON] було відмовлено, оскільки заповітом земельна ділянка не охоплена, а також розяснено, що відповідно до ст.. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, тобто частки у праві власності на житловий будинок та на земельну ділянку повинні бути пропорційними. 09.07.2013 року [PERSON] звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Постановою державного виконавця від 10.07.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через те, що згідно запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] 09.10.2006 року КП ДМБТІ на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстровано право власності на 63/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, тоді як за свідоцтвом [PERSON] належить 42/100 частки. [PERSON] України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та відповідно до ст. 15 ч. 9 цього Закону державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої нотаріальної дії. Нотаріус у даному випадку не може здійснити державну реєстрацію права власності, оскільки необхідно внести зміни до запису про право власності , але до компетенції нотаріуса такі дії не входять. [PERSON] токож було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на земельну ділянку, оскільки остання не надала Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця [PERSON] 06.03.2014 року [PERSON] звернулася до КП ДМБТІ із заявою про усунення розбіжностей в реєстрі прав власності на нерухоме майно стосовно належної частки у домоволодінні на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] Листом КП ДМБТІ № 2666 від 14.03.2014 року було повідомлено, що під час проведення державної реєстрації прав власності за [PERSON] на частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2005 року, виданого на 42/100 частки домоволодіння було допущено описку та у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме в графі частки власника було зазначено «63/100» замість «42/100» та у звязку із невідповідністю інформації щодо права власності на частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та документі, що підтверджує проведення державної реєстрації права власності, з метою уникнення в подальшому перешкод в розпорядженні набутим в порядку спадкування майном, [PERSON] було надіслано листа з проханням звернутися до КП ДМБТІ для внесення необхідних виправлень. Відповідачка [PERSON] до КП ДМБТІ та до [PERSON] служби Дніпропетровського міського управління юстиції для внесення виправлень не зверталася. 05.06.2014 року [PERSON] звернулася до [PERSON] служби Дніпропетровського міського управління юстиції з приводу внесення виправлень. [PERSON] служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 3065/10-11-19/650 від 23.06.2014 року відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно повідомив, що здійснити виправлення частки права власності у Державному реєстрі речових прав можливо, якщо право у реєстрі зареєстровано з 01.01.2013 року, а за [PERSON] право зареєстровано до 31.12.2012 року. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року, суд першої інстанції посилався ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухомість та їх обтяжень», та виходив з того, що при реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] було допущена описка, [PERSON] не зверталася до державного реєстратора із заявою про усунення помилки, допущеної при реєстрації права власності на відповідну їй на підставі свідоцтв про право на спадщину частку у домоволодінні № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та не реєструвала своє право власності на належні їй 42/100 частки домоволодіння, а тому суд 1 інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 63/100 частини\~\~ домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 5-1351 за спадковою справою № 2/04 та на підставі якого був внесений запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року. Відмовляючи [PERSON] у решті позовних вимоги, суд 1 інстанції виходи з того, що після скасування рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 63/100 частини\~\~ домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, позивачка не позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на належну їй 21/100 частку домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську за заповітом. Щодо відмови [PERSON] у визнанні права власності на земельну ділянку, то суд зазначив, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], померлої 27.11.2003 року, є: її дочка [PERSON], за правом представлення онуки [PERSON] та [PERSON]. Всі спадкоємці за законом прийняли спадщину у встановленому законом порядку:\~\~ [PERSON] звернулася із заявою до нотаріальної контори, [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав разом із спадкодавцем та був неповнолітнім. Згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13.10.2004 року Дніпропетровською міською радою, розмір земельної ділянки складає у цілому 0,0915 га, співвласниками якої є [PERSON] 63/100 частки та [PERSON] 37/100 частки. Земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:046044:0008, тому позивачка не позбавлена можливості отримати у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частку земельної ділянки після смерті [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд 1 інстанції, виходив з того, що згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13.10.2004 року Дніпропетровською міською радою, розмір земельної ділянки складає у цілому 0,0915 га, співвласниками якої є [PERSON] 63/100 частки та [PERSON] 37/100 частки. Земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:046044:0008. Позивачка є спадкоємицею після смерті [PERSON] та отримала в порядку спадкування за заповітом право власності на 42/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 42/100 частки земельної ділянки для обслуговування даного домоволодіння нотаріусом було відмовлено. Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, суд 1 інстанції задовольнив позовні вимоги [PERSON], та скасував рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 63/100 частини\~\~ домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 23.06.2005 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровананого в реєстрі за № 5-1351 за спадковою справою № 2/04 та на підставі якого був внесений запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року. Тобто, суд 1 інстанції вирішив скасувати рішення прийняти КП «ДМБТІ», яке не було стороною по справі, отже суд 1 інстанції вирішив питання про його права та обовязки без залучення до участі у справі, позбавивши його реалізації своїх процесуальних прав, передбачених ст..ст. 27,31 ЦПК України, що є порушення норм процесуального права та відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення. [PERSON], що питання щодо визнання за [PERSON] права власності за заповітом на 21/100 частки домоволодіння, та визнання за [PERSON] і [PERSON] права власності на земельну ділянку, є похідними і залежними від зареєстрованої за [PERSON] частки (63/100) права власності на домоволодіння, а виходячи зі змісту ст. ст. 377, 1225 ЦК України, частки у праві власності на житловий будинок та на земельну ділянку повинні бути пропорційними, з урахуванням, що спірна земельна ділянка не охоплена заповітом, і відповідно спадкується за законом, але з урахуванням ст.. 377 ЦК України, то колегія суддів вважає, що розгляд цих питань по суті є передчасним і не можливим без вирішення питання щодо реєстрації права власності за [PERSON] частки, відповідно до частки, зазначеної у отриманому нею свідоцтвом про право власності за заповітом. З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що суд 1 інстанції в повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що спричинило ухвалення незаконного рішення та додаткового рішення, яке є невідємною його частиною, в порушення норм матеріального та процесуального права, яке підлягає скасуванню з ухваленням\~ нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з вищезазначених підстав, що не позбавляє сторони звернутися до належного суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Outcome: dismissed