Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

19 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є власницею житлового будинку з усіма спорудами та забудовами за адресою: [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання на будинок від 09 серпня 2003 року. У вказаному будинку з 15 листопада 2019 року зареєстрована знайома [PERSON] [PERSON] , яка жодного дня не проживала у домоволодінні, ніяких витрат з утримання будинку не несе, її місцезнаходження позивачу невідомо. [PERSON] має намір продати будинок, однак наявність формальної реєстрації у ньому відповідача порушує її права розпорядження та відчуження майна, з огляду на що вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 12 січня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. До початку судового засідання на адресу суду надала заяву, у якій зазначила, що просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась. 15 грудня 2020 року на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання на будинок від 09 серпня 2003 року (а.с. 7-8), що також підтверджується копією витягну про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4096586 від 09 липня 2004 року (а.с. 9). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 12 січня 2021 року за № 240089836, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 24-25). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 212 від 12 листопада 2020 року, виданої головою квартального комітету № 31 [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 38453 від 24 листопада 2020 року, відповідач зареєстрована з 14 листопада 2019 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). З акту, складеного комісією у складі: голови квартального комітету № 31 [PERSON] та мешканців вулиці Є. Онопрієнко [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 15 листопада 2019 року, оскільки виїхала у невідомому напрямку, що підтверджують сусіди (а.с. 11). З доданої відповідачем до заяви про визнання позовних вимог копії паспорта громадянина Російської Федерації № 70 20 9833428, виданого УМВС Росії по Тульській області 07 жовтня 2020 року, вбачається, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації (а.с. 21). З копії свідоцтва про реєстрацію за місцем перебування № 1284, виданого 22 жовтня 2020 року начальником МВ № 1 відділу з питань міграції МУ МВС Росії «Любрецьке» Войтовою Т.Ю., вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20 жовтня 2020 року по 20 жовтня 2021 року (а.с. 22). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач з 15 листопада 2019 року не користувалась житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки вибула до Російської Федерації, де отримала громадянство та зареєструвалась за іншим місцем проживання ( [ADDRESS] ), не є членом сім`ї власника вказаного будинку, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за нею не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved