Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

17 лютого 2015 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З батьком доньки, [PERSON], вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. За їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації відповідач записаний батьком [PERSON]. Вона звернулася до відповідача з проханням матеріально підтримувати доньку, сплачуючи аліменти, так як вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а донька проживає з позивачем і знаходиться на повному забезпеченні позивача. На даний час відповідач повністю відмовився від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання їхньої неповнолітньої дитини. Позивач неодноразово казала та нагадувала відповідачу про його батьківський обов'язок, але він відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу для утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку їхньої дитини. Позивач просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення донькою повноліття. Позивач надала до суду заяву з проханням позов задовольнити, справу розглядати за її відсутності (а.с. 15). Відповідач також надав до суду заяву відповідно до якої позов визнав, просив розглядати справу без його участі (а.с. 16). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], в графі батько записаний [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], від 16 грудня 2008 року, актовий запис № 800 (а.с. 3). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, оскільки він знаходиться у працездатному віці, та будучі батьком дитини, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved