Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

17 лютого 2014р. [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог просила: - встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім’єю без реєстрації шлюбу з 21.04.2012р. по 26.01.2014р.; - визнати автомобіль марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2013р., та причеп вантажний “Лев” до легкового автомобілю –В модель 183121 марки “Кремінь”, заводський номер С0005526, 2012року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) Y8R183121C0005526 державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ спільним майном [PERSON] та [PERSON]; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 172559 на автомобіль ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2013р. та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 879083, виданого Охтирським відділенням РЕР ДАІ УМВС України в Сумській області, виготовленого та виданого на [PERSON] на причеп вантажний “Лев” до легкового автомобілю –В модель 183121 марки “Кремінь”, заводський номер С0005526, 2012року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) Y8R183121C0005526державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ; - визнати, що ідеальні частки у автомобілі марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого 29.08.2013р., та у причепі вантажному “Лев” до легкового автомобілю –В модель 183121 марки “Кремінь”, заводський номер С0005526, 2012року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) Y8R183121C0005526 державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ, рівними по 1/2 частини , з визнанням за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного автомобілю і причепу. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2011р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ще до квітня 2012р. позивачка стала проживати з [PERSON] разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 18.11.2012р. [PERSON] та [PERSON] повінчалися. 04.05.2013р. народився їх спільний син [PERSON]. 28.06.2012р. за накладною б/н був придбаний причеп вантажний “Лев” до легкового автомобілю –В модель 183121 марки “Кремінь”, заводський номер С0005526, 2012року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ і зареєстрований на матір [PERSON]- [PERSON], причеп придбаний за спільні кошти [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] була домовленість, що причеп буде зареєстрований за нею, але з виготовленням заповіту на [PERSON]. 17.08.2011р. був складений заповіт [PERSON] на [PERSON] 20.04.2013р. на [PERSON] був оформлений поліс обов’язкового страхування – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2563229 на даний причеп. 27.08.2013р. був придбаний автомобіль марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], який також зареєстрований на матір [PERSON] – [PERSON], а поліс страхування на [PERSON] Фактично даний автомобіль використовував, володів та керував ним [PERSON] Позивачка спілкувалася з сім’єю [PERSON] 26.01.2014р. [PERSON] помер, позивачка приймала участь у його похованні, замовляла ритуальні послуги. Після поховання чоловіка його родичі стали пред’являти позивачці претензії, щодо утримання майна у вигляді автомобіля та причепа. 12.02.2014р. померла мати чоловіка [PERSON] З 14.02.2014р. позивачці родичі чоловіка вимагають видати їм причеп з автомобілем. Спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не визнають. Причеп та автомобіль були придбані за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], автомобіль за 18400грн., а причеп за 4500грн., що і стало причиною звернення до суду. 19 березня 2014р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій, після уточнення, просить: - визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого 03.07.2012р. на його дружину [PERSON], та причепу вантажного “Лев” до легкового автомобілю – В, модель 183121, марки “Кремінь”, заводський номер С0005526, 2012року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) Y8R183121C0005526, державний реєстраційний номер ВМ 4363ХТ, зареєстрованого 03.07.2012р. на його дружину [PERSON], як спільне майно подружжя; - витребувати з незаконного володіння у [PERSON] легковий автомобіль марки ВАЗ-21009 ЗНГ, легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА 210990W2274252, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого 03.07.2012р. на його дружину [PERSON], яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2004р. він разом з дружиною та своїми дітьми продали квартиру, та за отримані кошти придбали будинок та автомобіль “Фіат”,яким користувались всі члени сім’ї по дорученню від попереднього власника. Автомобіль “Фіат” продали у 2007р. і в 2008р. він купив автомобіль ВАЗ-2106 по дорученню, який в 2011р. продав за 2400,00 доларів США. В серпні 2011р. він з дружиною [PERSON] добавили 1400,00 доларів США і за 3800,00 доларів США придбали автомобіль ВАЗ-21099 сірого кольору, довіреність було виписане на їх сина [PERSON], з метою в подальшому переоформити цей автомобіль на дружину. Позивач та його дружина давали автомобіль користуватися всім синам. В серпні 2013р. дружина зареєструвала автомобіль на своє ім’я, автомобіль стояв в гаражі в с. Високе, брали користуватися сини [PERSON] та [PERSON]. 26.01.2014р. помер син [PERSON], перед смертю взяв в користування даний автомобіль собі і ставив його вдома у хрещеної [PERSON]. У [PERSON] була барсетка при собі з усіма документами на автомобіль. В розмові з [PERSON] позивачу стало відомо, що 25.01.2014р. знайома його сина [PERSON] прийшла до [PERSON] і звідти поїхала на його автомобілі ВАЗ-21099 до себе до дому та взяла берсетку сина з документами. З того часу автомобіль не повернула. 12.02.2014р. померла його дружина – [PERSON] і фактично він та сини є спадкоємцями частини її майна, тобто автомобіля та причепа “ Кремній”, який був придбаний ним у 2012р. за кредитні кошти, та який зареєстрований на ім’я дружини [PERSON] 07.02.2014р., за життя дружини, син [PERSON] звернувся з заявою до Охтирського МВ УМВС, про те, що [PERSON] незаконно заволоділа автомобілем ВАЗ-21099. Була проведена перевірка і складено висновок, в якому зазначено, що даний автомобіль знаходиться у користуванні [PERSON], що і стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що за час спільного проживання з [PERSON] вони вели спільне господарство. [PERSON] на той час займався гральним бізнесом, тому мав заробіток. Зі свого боку вона вклала в автомобіль кошти у сумі 2000,00доларів США, які їй передав колишній чоловік [PERSON] після розірвання їх шлюбу. Причеп купляли в Богодухові. При укладенні договорів купівлі-продажу транспортних засобів присутня не була. Автомобілем і причепом користувався її чоловік [PERSON], брат [PERSON] брав причеп щоб перевезти зерно. Оскільки бізнес [PERSON] був незаконним, з метою приховання майна, [PERSON] зареєстрував транспортні засоби на матір – [PERSON], яка склала на його користь заповіт. Надати конкретну відповідь чому спірне майно [PERSON] зареєстрував на матір, а не на неї, - не змогла. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, з підстав викладених у ньому, зазначив, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Додатково пояснив, що автомобіль [PERSON] купив у 2011році, користувався ним, у серпні 2013року уклав договір купівлі-продажу автомобіля з матір’ю, оскільки в цей час він перебував під слідством за зайняття незаконним гральним бізнесом. Причеп [PERSON] та [PERSON] купили в червні 2012року та зберігали у брата. Представник відповідача [PERSON] – [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні позову [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім’єю поклався на розсуд суду, в іншій частині позовних вимог просив відмовити в задоволенні. Зустрічний позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Звертав увагу суду на те, що спірні транспортні засоби придбані в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], джерела походження коштів детально викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] – [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні позову [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім’єю поклався на розсуд суду, в іншій частині позовних вимог просив відмовити в задоволенні. Просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] – [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Від центру надання послуг, пов’язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Охтирка, Охтирського, Великописарівського та Тростянецького районів, підпорядкований УДАІ УМВС надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Інші особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з’явились, про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із вимогами ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2011р., яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. (а.с.9) Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2012року, яке набрало законної сили 21.04.2012р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 10) [PERSON] був зареєстрований з 29.05.2012року за адресою проживання [PERSON] [INFO], що підтверджується копією аркушу з домової книги та копією сторінок паспорту.(а.с. 11, 134) 18.11.2012року відбулося вінчання [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва. (а.с. 12) 04 травня 2013року народився син [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14.05.2013р. (а.с. 13) 26 січня 2014року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.01.2014р.. (а.с. 25) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] і часто була у неї вдома за адресою вул. Нахімова, 15, м. Охтирка. Підтвердила, що в період з січня 2012року по час смерті [PERSON] , вони з [PERSON] проживали однією родиною, вели спільне господарство, у них народився спільний син. З огляду на викладене, враховуючи, що обставини щодо факту спільного проживання однією сім’єю [PERSON] та [PERSON] в період з 21.04.2012р. по 26.01.2014р. відповідачами не спростовані, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Щодо визначення частки у спільному майні подружжя суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 14 вересня 1974року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 12.11.2009р.(а.с. 107) Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 13 лютого 2014року [PERSON] померла 12.02.2014року, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 73) Таким чином, [PERSON] та [PERSON] проживали у шлюбі з 14 вересня 1974року по 12 лютого 2014року. Встановлено, що 09 лютого 2004року [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] за 42 400,00грн., що підтверджується копією договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 341. (а.с. 49) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною матір’ю [PERSON], тому вона добре знала сім’ю [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] та їх синів : [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У 2004 році вони продали квартиру в Охтирці та купили будинок у с. Високе Охтирського району, куди переїхали жити. За кошти, які залишилися після купівлі будинку, сім’я придбала автомобіль “Фіат”. Водійські посвідчення були у [PERSON] та [PERSON] . У 2008-2009роках продали “Фіат” та купили ВАЗ 2106, а восени 2011року, продали ВАЗ 2106 за 2700,00доларів США, та добавивши кошти купили ВАЗ 21099. На купівлю останнього автомобіля [PERSON] позичала у неї ([PERSON]М.) 10000,00грн.. Щодо купівлі причепа пояснила, що він придбаний за кошти, які отримала у кредит [PERSON] у сумі 2000,00грн..Заповіт [PERSON] склала на користь [PERSON] за власною ініціативою, оскільки на час складання заповіту – влітку 2011року, [PERSON] мав свій будинок, а [PERSON] і [PERSON] – ні. Так як [PERSON] любили і довіряли йому більше, то за умови, що він не скривдить братів, все майно [PERSON] заповіла [PERSON]. Разом з цим пояснила, що за тиждень до смерті [PERSON] проживав у неї, бо в цей період у них з [PERSON] виникли непорозуміння. Він приїхав на спірному автомобілі та мав при собі барсетку з документами. 25 січня 2014року його на таксі відвезли до батьків у село, а 26 січня [PERSON] помер. [PERSON] передав документи та автомобіль [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він 25 01.2014року відвіз на таксі [PERSON] до його батьків. Коли повернувся до [PERSON], з’ясувалося, що машина не закривається, тоді він зателефонував [PERSON], яка приїхала та відігнала автомобіль до себе, забравши документи [PERSON]. Судом встановлено, що 17 серпня 2011року [PERSON] склала заповіт згідно якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла на користь [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 20) Встановлено, що свідоцтво про право власності на автомобіль [NUMBER] видане 29.08.2013року на ім’я [PERSON], як власнику автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 27 серпня 2013року, при цьому право користування надано [PERSON]. Свідоцтво про право власності на причеп марки “Кремінь” 183121 д.н.з. [NUMBER] видане 03.07.2012року на ім’я [PERSON], як власнику причепа відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 28 червня 2012року, при цьому право користування надано [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 126-146) Таким чином, суд вважає доведеним, що придбання спірних транспортних засобів здійснювалось за кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] за час їх спільного проживання. Частиною 3 ст. 10 та частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доводи [PERSON] щодо визнання спірних автомобіля та причепа спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] суд розцінює критично з наступних підстав. До матеріалів справи [PERSON] надано копії трудових книжок її та [PERSON], з яких вбачається, що останній запис в трудовій книжці [PERSON] здійснено 28.08.2011році, відповідно до якого їй припинено виплату по безробіттю, а в трудовій книжці [PERSON] – 04.08.2009р., відповідно до якого його звільнили за власним бажанням, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 202-208) Відповідно до вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 243-244) Однак, належних та допустимих доказів, які б підтверджували джерела походження спільних коштів [PERSON] та [PERSON] на придбання спірних транспортних засобів, позивачем до суду не надано. З копії накладної б/н від 28 червня 2012року вбачається, що Аграрна механізація Богодухів відпустила [PERSON], який діяв за дорученням серія ВМВ №048088 від 27.06.2009р., підстава: транспортування по Україні: лев-18, тент фура та колеса. (а.с. 14) Суд вважає вказаний доказ неналежним, оскільки, він не підтверджує, що товар придбавався [PERSON] для себе особисто, в накладній не зазначено ціна придбаного товару, не додано доказу фактичної сплати коштів за товар [PERSON]. Посилання позивачки на те, що заповіт складний [PERSON] за домовленістю з [PERSON] для можливості переходу йому при спадкуванні права власності на транспортні засоби суд вважає необґрунтованими, оскільки заповіт складено 17 серпня 2011року, тобто ще до розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON], предметом заповіту є все майно спадкодавця, а не виключно причеп та автомобіль. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним визнати, що спірні транспортні засоби: автомобіль та причеп, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на ? частини транспортних засобів, що є підставою для задоволення його позову та виключає можливість задоволення в цій частині зустрічного позову [PERSON]. Розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial