Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

18.09.2019 року до суду звернувся з позовом [PERSON] з позовом до відповідачів, в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення № [NUMBER] виконавчого комітету Комінтернівської ради народних депутатів м.Харкова від 21.05.1987. В цій квартирі зареєстровані та проживають позивач з членами родини: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, у спірній квартирі є зареєстрованими, але з 2001 року не проживають [PERSON] та її син [PERSON] , особисті речі та майно за наведеною адресою відсутні. Вказаний факт підтверджується також рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.03.2006, яким встановлено, що відповідач з дитиною проживають зі іншою адресою. Комунальні послуги та інші обов`язкові платежі [PERSON] та [PERSON] не сплачує, участі в утриманні квартири, поточних та капітальних ремонтних роботах не бере. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2019, після усунення позивачем недоліків позову, було відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судове засідання. Ухвалою від 04.06.2020 за клопотанням представника позивача позовні вимоги до [PERSON] залишені без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Колобов Л.В. подав до суду заяву, в якій просить розглядати справи за його відсутності, викладене в позовній заяві підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, законний представник в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, про причини неявки не сповістив, відзиву та заперечень суду не надав. Представник третьої особи - департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, подав до суду письмові пояснення, просить розглядати справу за їх відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Судові повістки надсилались на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] посилається на те, [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані у його квартирі, проте в цій квартирі не проживає з 2001 року, перешкод в користуванні житловою площею їй ніхто не чинив, квартирою відповідач не цікавиться та не користується, комунальні платежі по ній не сплачує, її речей в квартирі немає, вказані обставини відповідачем належними доказами не спростовано. Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 17.03.2006 по справі № 2-429/13, [PERSON] визнано такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , також встановлено, що [PERSON] з дитиною [PERSON] проживають з іншою адресою. (а.с.3) Відповідно до письмових пояснень представника департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради неповнолітній [PERSON] , 2004 р.н. тривалий час не проживає за адресою спірної квартири: [ADDRESS] , у звязку з чим, права дитини на житло, навчання, медичне обслуговування при знятті з реєстрації не будуть порушені.(а.с.72-73) Згідно довідки Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради №623 від 19.03.2020 неповнолітній [PERSON] , 2004 р.н. в закладах осіти на території Київського району м.Харкова не навчався та не навчається.(а.с.74) Відповідно до довідка №57 від 25.02.2020 ХЗОШ №122 [PERSON] , 2004 р.н., що мешкає за адресою: [ADDRESS] навчається в 9В класі ХЗОШ № 122 .(а.с.75) Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР [PERSON] , 2004 р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS] з народження та знаходиться під наглядом поліклініки за цією адресою.(а.с. 76) Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Якщо виходити з розуміння сім`ї за житловим законодавством, то згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тут ознака постійного проживання є обов`язковою умовою розуміння сім`ї. Відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» 07.02.2014 №5, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких інших вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад строків, встановлених законом і втратив право користування нею, при знятті його з реєстраційного обліку за вказаною адресою права неповнолітнього не будуть порушені, оскільки дитина проживає, отримує медичну допомогу та навчається за іншою адресою. Перешкод в користуванні житловою площею йому ніхто не чинив і є всі підстави відповідно до ст.405 ЦК України для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши усі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Доказів на спростування зазначеного до суду не надано. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved