Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

18 травня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 1998 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 80. Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, разом сторони не проживають з серпня 2014 року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені. Вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю і пояснила суду, що 20 серпня 1998 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], [INFO]. Але сімейне життя не склалось. За останній час спільного життя між ними виникали сварки, не було взаємопорозуміння. Разом вони не проживають з серпня 2014 року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені. Тому вона просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, дійсно, сім'я розпалася, подружні стосунки між ними припинені. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.3), 20 серпня 1998 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 80. Відповідно до свідоцтва про народження позивачка та відповідач мають сина [PERSON], [INFO].(а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що разом сторони не проживають з серпня 2014 року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають. Від надання судом строку на примирення відмовилися. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved