Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

18.08.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати з нею право власності на автомобіль марки «Mazda-6», номер шасі (кузова, рами [NUMBER], державний номер [NUMBER] та скасувати арешти, накладені ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі № 348/1417/16-ц від 19.08.2016, Рівненського міського суду Рівненської області у кримінальній справі №569/16544/16-к від 14.12.2016, Луцького міськрайонного суду Волинської області у кримінальній справі №161/6722/17 від 28.04.2017 в частині автомобіля марки «Mazda-6», номер шасі ( кузова, рами [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 11.11.2015 між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №003035 (далі-Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Mazda-6», та передати предмет лізингу у користування [PERSON] на строк та на умовах, передбачених цим договором. На виконання умов договору позивач сплатила повну вартість предмета лізингу в розмірі 875 778 грн. 10 коп. 17.03.2017, на виконання п.11.6 Договору між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №003035/01, предметом якого є набуття [PERSON] у власність означеного автомобіля. Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 17.03.2017 №003035/01 вказаний автомобіль було передано позивачу у власність. З метою оформлення державної реєстрації права власності вказаного автомобіля, позивач у квітні 2017 року звернулась до Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві із заявою про реєстрацію права власності автомобіля, проте останній відмовив позивачу у реєстрації права власності вказаного автомобіля, у зв'язку з накладенням арешту на даний автомобіль в рамках кримінальної справи. Посилаючись на те, що позивач є законним володільцем означеного автомобіля, не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою у вказаній кримінальній справі, в інший спосіб позбавлена можливості реалізувати своє право на арештоване майно, остання змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідач позов визнав в повному обсязі та не заперечив проти його задоволення, про що подав суду відповідну заяву. Третя особа Слідче управління ГУ НП у Волинській області заперечило проти задоволення позову, просило відмовити у задоволенні позову. Згідно письмових заперечень, представник третьої особи зазначив, що арешт, накладений вказаними ухвалами слідчих суддів може бути скасований виключно в порядку, передбаченому КПК України, а тому вважав відсутніми підстави для задоволення позову. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання в судове засідання не з'явився. 19.12.2017 від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання свого уповноваженого представника в судове засідання не направив та не повідомив суду про причини його неявки, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Треті особи, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання своїх уповноважених представників в судове засідання не направили. Від Слідчого управління ГУ НП в Рівненській області до суду надійшов лист про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України визнав можливим розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.11.2015 між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №003035 (далі-Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Mazda-6», вартітсю 601000 грн. та передати предмет лізингу у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором. (а.с.9-17) На виконання умов Договору позивач оплатила вартість Предмета Лізингу та інші платежі по Договору у загальному розмірі 875 778 грн. 10 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. (а.с. 18,19,20,21) Відповідно до п.11.1 Договору в разі належного виконання протягом усього строку дії Договору зобов'язань щодо сплати всіх лізингових платежів, та інших зобов'язань, визначених Договором, Лізингоодержувач має право набути у власність Предмет лізингу. Відповідно до п.11.3 Договору набуття у власність (викуп) Предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.11.1 та 11.2 даного Договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо Предмета Лізингу. Пунктом 11.6 Договору передбачено, що перехід права власності на Предмет Лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем Договору купівлі-продажу Предмета Лізингу. На виконання п.11.6 Договору, 17.03.2017 між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу №003035/01, відповідно до якого Лізингоодержувач має право придбати у власність (викупити) Предмет Лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу.(а.с.22-23,24) У відповідності до п.1.2 Договору купівлі-продажу Продавець зобов'язується передати належний йому транспортний засіб - автомобіль марки «Mazda-6», номер шасі (кузова, рами [NUMBER], державний номер [NUMBER], а Покупець зобов'язується прийняти Товар та сплатити за нього на умовах Договору. Перехід права власності відбувається після підписання Сторонами акту приймання-передачі транспортного засобу, який є невід'ємною частиною цього договору. Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2017 сторонами був підписаний акт приймання-передачі №003035/01 транспортного засобу, відповідно до якого відповідач передає, а позивач приймає у власність по кількості та якості, в повній комплектності автомобіль «Mazda-6», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], державний номер [NUMBER]. (а.с.25) З метою оформлення державної реєстрації права власності автомобіля «Mazda-6», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], державний номер [NUMBER]. за позивачем, остання звернулась до Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України із заявою про державну реєстрацію права власності на означений автомобіль. Листом Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України від 16.08.2017 №31/26-540АЗ представнику позивача [PERSON] було повідомлено про неможливість реєстрації права власності на означений автомобіль, у зв'язку з накладенням арештів на цей автомобіль. (а.с.170) Так, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14.12.2016 №569/16544/16-к, накладено, серед іншого, арешт на вказаний вище автомобіль. Дана ухвала станом на час розгляду справи набрала законної сили. (а.с.39-42) Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2017 №161/6722/17 також накладено, серед іншого, арешт на вказаний вище автомобіль. Дана ухвала станом на час розгляду справи набрала азконної сили. (а.с.26-32) З вказаних ухвал слідчих суддів вбачається, що арешти були накладені на означений вище автомобіль в рамках кримінального провадження №12015140220000773 від 21.09.2015, за підозрою [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснив Пленум ВССУ у п.11 Постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК). Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши належність та допустимість наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд, виходячи з того, що наявність арештів на вказаний автомобіль, накладених ухвалами слідчих суддів в рамках кримінального провадження позбавляє позивача можливості в інший спосіб, передбачений законом реалізувати свої права на арештований автомобіль марки «Mazda-6», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], державний номер [NUMBER], вважає прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позов в частині вимог про визнання за позивачем права власності на вказаний автомобіль. Разом із тим, вимоги про скасування арешту з означеного автомобіля, накладені вказаними вище ухвалами слідчих суддів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як роз'яснено у Постанові Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Таким чином, виходячи з вимог чинного КПК та приймаючи до уваги Постанову Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016, суд приходить до висновку, що питання про скасування арешту з вказаного автомобіля, накладеного в рамках розслідування кримінального провадження, вирішується за правилами, встановленими чинним КПК України. Що стосується вимоги про скасування арешту, накладеного ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі №348/1417/16-ц від 19.08.2016, то вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки арешт, накладений вказаною ухвалою скасований ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2016 у цивільній справі №348/1417/16-ц. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 6010 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial