Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

19 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. В будинку окрім нього зареєстрована відповідачка [PERSON], яка є колишньою його дружиною та неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 04.09.2008 року. Після розірвання шлюбу вони ще деякий час продовжували проживати спільно, проте у 2008 році вона забрала усі свої речі та виїхала з будинку, і з того часу не проживає в будинку, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в його утриманні. Наявність реєстрації відповідачки у помешканні створює для позивача низку додаткових витрат. Вважаючи, що відповідачка втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, від нього надійшли заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.07.2002 року. З інформації виданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що в будинку [ADDRESS], крім позивача зареєстрована також [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КСН «Таганрозький» від 20.12.2018 року [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації не мешкає з 2012 року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved