Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

19.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КСГ БАНК» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, у якому просив суд: - визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію інформацію, поширену ПАТ «КСГ БАНК» [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: [INFO], в заяві під заголовком «[INFO]», а саме, що міститься у наступних висловах: «В Банке, в выше указанный период, неоднократно проводились обыск, а [PERSON] был привлечен, к следствию на основании сфабрикованных материалов бывшего акционера «Родовид Банка» [PERSON] Агрессия [PERSON] обусловлена желанием получить KSG BANK, как «компенсацию» за нераспределенную прибыль с [PERSON], акционером которого с марта 2013 года является [PERSON] и [PERSON].»; - зобов'язати ПАТ «КСГ БАНК» спростувати недостовірну інформацію, яка стосується його, поширену ПАТ «КСГ БАНК» [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: [INFO], в заяві під заголовком «KSG BANK заложник последствий личностного конфликта «старых друзей» - [PERSON] и [PERSON]», а саме, що міститься у наступних висловах: «В Банке, в выше указанный период, неоднократно проводились обыск, а [PERSON] был привлечен, к следствию на основании сфабрикованных материалов бывшего акционера «Родовид Банка» [PERSON] Агрессия [PERSON] обусловлена желанием получить KSG BANK, как «компенсацию» за нераспределенную прибыль с [PERSON], акционером которого с марта 2013 года является [PERSON] и [PERSON].», шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду за електронною адресою: http://www.ksgbank.com.ua протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили; - стягнути з ПАТ «КСГ БАНК» на його користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2051,21 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] відповідачем в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» за адресою: [INFO], була розміщена заява під заголовком «KSG BANK заложник последствий личностного конфликта «старых друзей» - [PERSON] и [PERSON]». Разом з тим, позивач вважає, що вказана заява містить розповсюджену недостовірну інформацію, яка завдає шкоду його діловій репутації та зачіпає честь та гідність, та є на думку позивача такою, що підлягає спростуванню. Крім того, вищезазначена інформація, була поширена серед необмеженого кола людей, що додатково спричинило позивачу моральні страждання, які він оцінив в 100000,00 грн. З метою захисту порушеного права, позивач звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» у вільному доступі за адресою: [INFO], відповідачем була розміщена заява під заголовком «KSG BANK заложник последствий личностного конфликта «старых друзей» - [PERSON] и [PERSON]», у якій серед іншого стверджується, що «В Банке, в выше указанный период, неоднократно проводились обыск, а [PERSON] был привлечен, к следствию на основании сфабрикованных материалов бывшего акционера «Родовид Банка» [PERSON] Агрессия [PERSON] обусловлена желанием получить KSG BANK, как «компенсацию» за нераспределенную прибыль с [PERSON], акционером которого с марта 2013 года является [PERSON] и [PERSON].». При цьому, факт оприлюднення вказаної інформації на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» за адресою: [INFO] не заперечувався сторонами по справі та підтверджується зібраними в справі доказами (а.с.30-48). Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення посилався на те, що вищенаведена інформацію, яка стосується безпосередньо його особи, є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Так, проаналізувавши зміст заяви від [INFO] під заголовком «[INFO]», розміщеної в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» за адресою: [INFO], яку позивач просить суд спростувати, вважаючи її недостовірної, суд приходить до висновку, що зазначені в позові твердження дійсно є в цій заяві і відносяться до особи позивача [PERSON] В свою чергу, згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Згідно п.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб - на свій вибір. Зважаючи на ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В ст. 5 Закону України «Про інформацію» закріплені принципи інформаційних відносин, серед яких - об'єктивність, вірогідність, повнота і точність інформації. Згідно з ст. 42 вказаного Закону учасниками інформаційних відносин є громадяни, юридичні особи або держава, які набувають передбачених законом прав і обов'язків у процесі інформаційної діяльності. Стаття 43 зазначеного Закону передбачає обов'язок учасників інформаційних відносин забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин, передбачених статтею 5 цього Закону. Розповсюдження інформації, що не відповідає дійсності, та порушує немайнові права особи відповідно до ст. 47 Закону України «Про інформацію» є порушенням інформаційного законодавства, за яке передбачена відповідальність. Стаття 297 ЦК України передбачає право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Частиною 2 ст. 302 ЦК України встановлено обов'язок фізичної особи, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Частина 3 ст. 277 ЦК України передбачає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ч.4 - Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.; ч.6 - Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.….; ч.7 - Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З огляду на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1, зокрема, на п.15 постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п.18 зазначеної постанови, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У п.22 даної постанови зауважено, що підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають. При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов'язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування. 10.08.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою зняти заяву під заголовком «[INFO]», розміщеної в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» за адресою:[INFO], а також з вимогою здійснити публікацію спростування недостовірної інформації (а.с.13-14). Зазначені вимоги з боку відповідача задоволені не були. Крім того, судом було встановлено, що згідно висновку судового експерта Наукового-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності № 221/16 від 15.08.2016 року, власником веб-сайту http://www.ksgbank.com.ua є ПАТ «КСГ БАНК», що також не заперечувалось сторонами у справі. Враховуючи обставини справи, особу позивача та те, що в заяві, розміщеної відповідачем в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» за адресою:[INFO] згадується прізвище та ініціали позивача, а саме «[PERSON]», суд вважає, що у поширеній інформації особа позивача чітко ідентифікована - названо його прізвище та ініціали у даній заголовку та тексті заяви; інформація має характер твердження про факт; інформація не відповідає дійсності; інформація є негативною у відношенні до [PERSON], а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання поширеної інформації, яка зазначена в позові, недостовірною та її спростування. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Звертаючись з позовом до суду, позивач обрав спростування недостовірної інформації як спосіб захисту свого порушеного права. В свою чергу, відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що інформація, викладена в заяві, розміщеній відповідачем в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ПАТ «КСГ БАНК» за адресою:[INFO], є недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача, суд дійшов до висновку про зобов'язання ПАТ «КСГ БАНК» спростувати вказану недостовірну інформацію, яка стосується [PERSON], шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду за електронною адресою: http://www.ksgbank.com.ua протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Між тим, стосовно позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Так, у відповідності з ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України). Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, а також беручи до уваги роз'яснення, які містяться в п.4, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», та в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження заявлених вимог та розміру шкоди. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial