Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

19.05.2014 року позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно. Позов обґрунтувала тим, що з 31.10.2009 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Вказала, що подружні відносини між сторонами не склалися через різності характерів, відсутність взаєморозуміння і поваги. В сім`ї виникають конфлікти та сварки. Шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу не можливе. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіркою питання наявності законних підстав для задоволення позову та питання того, чи не порушує визнання позову відповідачем вимог закону, прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом встановлено: З досліджених у справі доказів встановлені такі обставини та визначені такі правовідносини сторін, що з них випливають: З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб (а.с.6) встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ульяновського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 62. В силу різності характерів, відсутності взаєморозуміння і поваги в сім`ї виникають конфлікти та сварки, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. Цю обставину судом на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України визнано звільненою від доказування як визнану сторонами. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження (а.с.7) встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми: Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідач записаний батьком дитини, а тому зобов'язаний надавати допомогу на її утримання до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів повинен визначатись у пропорційних частках до заробітку відповідача. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З досліджених судом обставин справи судом встановлено законні підстави для задоволення позову. Тому суд приймає визнання позову відповідачем і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved