Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

19.12.2017 КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації в сумі 5\~044,95 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач проживає у [INFO] та користується послугами позивача. Проте, оплату за послуги здійснює не в повному обсязі, у звязку із чим має заборгованість за період з 01.10.2014 по 28.02.2017 на суму 5\~044,95 грн. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], однак ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2017 р. судовий наказ було скасовано. Посилаючись на вимоги ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу (далі ЖК) України, ст.ст. 11, 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у зазначеному вище розмірі, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~600 грн. (а.с. 2). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2018 прийнято до розгляду позовну заяву КП «Водоканал» та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 14). 13.07.2018 відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій відповідач вказала, що позивач звернувся з даною позовною заявою у грудні 2017 р., отже сума заборгованості заявлена до стягнення із пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Тому просила суд застосувати при вирішенні справи строк позовної давності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав. Надала суду письмове клопотання про поновлення строку позовної давності з тих підстав, що 14 квітня 2017 р. КП «Водоканал» звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою суду від 6 червня 2017 р. судовий наказ було скасовано. Крім того, відповідач у 20152017 рр. користувалась субсидією, а також проводила оплати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав пропуску відповідачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідачі [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] та є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Зазначені обставини відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами під час розгляду справи. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду 01.10.2014 по 28.02.2017 відповідач вносила оплату за послуги водопостачання та водовідведення несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого має заборгованість за надані послуги. Як свідчить розрахунок суми заборгованості, розмір заборгованості станом на 28.02.2017 складає 5\~044,95 гривень. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог КП «Водоканал», а саме в межах стягнення заборгованості за період жовтень 2014 р. березень 2017 р. Разом із тим, визначаючи загальну заборгованість за цей період, позивач вказав про те, що станом на 1 жовтня 2014 р. за відповідачем вже рахувалась заборгованість у розмірі 2\~658,60 грн. Отже, розмір загальної заборгованості визначено відповідачем з урахуванням сальдо на 01.10.2014. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідач [PERSON] заявила про застосування позовної давності, що підтверджується її заявою від 13.07.2018. Разом із тим, в силу ч. 1 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно із частиною третьою цієї ж статті ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості випливає, що у липні 2015 р. відповідач здійснила оплату за надані послуги в розмірі 149,21 грн., та сплачувала за послуги у серпні, вересні 2016 р., лютому 2017 р. Зазначені дії відповідача свідчать про визнання відповідачем свого боргу, а тому суд доходить висновку, що строк позовної давності перервався у липні 2015 р. Тому в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідач здійснювала оплату за послуги водопостачання та водовідведення несвоєчасно та не в повному обсязі, а тому в позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме у розмірі 5\~044,95 грн. за період з 01.10.2014 по 28.02.2017 з урахуванням сальдо станом на 01.10.2014. Крім того, судом враховується, що позивач звертався до суду із заявою про стягнення заборгованості з відповідача в порядку наказного провадження, проте ухвалою суду від 6 червня 2017 р. судовий наказ було скасовано. Таким чином, позовні вимоги КП «Водоканал» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 600 грн., що документально підтверджені.

Outcome: approved