Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

18 березня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 27.05.2014 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 167 915,00 грн., неустойку в розмірі 156 721,00 грн., борг за комунальні послуги у розмірі 13 130,00 грн., а всього 337 766,00 грн.; виселити відповідача з іншими особами, які від нього залежать з квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.02.2011 року між сторонами був укладений договір оренди житлового приміщення та майна за яким позивач передав відповідачу у строкове платне користування жиле приміщення, а саме: квартиру [ADDRESS] строком на 12 місяців з дня підписання договору з можливістю продовження договору. Квартира за актом приймання-передачі була передана відповідачу 01.02.2011 року. Як зазначає позивач, відповідач не виконує умов договору в частині оплати орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості, що підтверджується розпискою відповідача. Крім того, відповідач не виконує зобов'язань в частині сплати комунальних послуг. Також позивач зазначає, що так як відповідач зловживає своїми правами та не звільняє приміщення, він має бути виселений. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2003 року. 01.02.2012 року між [PERSON] (далі - Орендодавець) та [PERSON] (далі - Орендар) був укладений договір оренди житлового приміщення та майна. За умовами даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування приміщення загальною площею 105,9 кв.м. за адресою: квартира [ADDRESS] та майно, що знаходиться в квартирі на 12 місяців, починаючи з дня підписання договору (п.1.1, 2.1 Договору). 01.02.2012 року між сторонами був підписаний акт приймання передачі квартири. Сторони домовились та визначили в п.п.4.1 та 4.2 Договору, плата за оренду приміщення та майна за цим Договором становить 1 800,00 доларів США на місяць по курсу Національного банку України на момент підписання договору. Орендна плата вноситься орендарем наперед за наступний місяць не пізніше п'ятого числа поточного місяця. Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що сторони погодились з його умовами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 ст.762 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заборгував позивачу орендну плату за вісім місяців оренди офісу (квартири) [ADDRESS], що становить 14 400,00 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] А тому, так як відповідач не виконує своїх зобов'язань за договором оренди в частині сплати орендних платежів щомісячно, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 14 400,00 доларів США, що за умовами п.4.1 Договору (по курсу Національного банку України на момент підписання договору) становить 115 051,68 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2012 року 100 доларів США становить 798.97 грн.). Крім того, п.5.1 Договору передбачає, що плата за комунальні послуги вноситься на рахунок обслуговуючих організацій орендарем. З листа від 14.04.2014 року №3.1.1.1054.949250 КП «ЦОС Шевченківського району» вбачається, що станом на 01.04.2014 року заборгованість за житлово-комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] становить 13 130,02 грн. З розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги вбачається, що заборгованість виникла з серпня 2012 року. А тому на виконання умов Договору оренди з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 13 130,02 грн. Пункт 2.2 Договору визначає, що після закінчення строку зазначеного в п.2.1, строк Оренди може бути продовженим на наступні дванадцять місяців, якщо кожна із сторін не повідомила іншу сторону про припинення оренди. Таке повідомлення має бути зроблене за 30 днів до закінчення строку оренди. Як повідомив в судовому засіданні представник позивача, позивач не повідомляв відповідача про припинення оренди в спосіб, визначений п.2.2 Договору. Так само не було надано суду доказів про те, що відповідач звертався до позивача із повідомленням про припинення оренди. А тому договір вважається продовженим на строк до 01.02.2015 року. Позивач не звертався до суду з вимогами про розірвання Договору оренди. Умовами пункту 9.2 Договору передбачені підстави припинення договору, а саме: у випадку закінчення строку дії договору; розірвання договору за згодою сторін; розірвання договору за рішенням суду та з підстав, передбачених ст.825 ЦК України. Так як в судовому засіданні встановлено, що договір на даний час не припинив свою дію, позивач не звертався до суду з вимогою про розірвання договору оренди, тому суд не вбачає підстав для виселення відповідача з квартири. Пунктом 8.1 Договору передбачено, що у разі порушення зобов'язань Договору Сторона несе відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України. Представник позивача посилався на частину 2 статті 785 ЦК України, як на підставу нарахування пені. Стаття 785 ЦК України визначає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч.1). Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2). Враховуючи ту обставину, що договір оренди не припинив свою дію, позивач не звертався до відповідача із вимогою про повернення квартири, тому суд не вбачає підстав для стягнення неустойки. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved