Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому після уточнення просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01.09.2014 року квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що їм на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Долі виділені не були. Під впливом тяжких життєвих обставин ([PERSON] потрібні гроші на операцію) [PERSON] вмовила його передати квартиру під заставу 15 000 доларів США. 01 вересня 2014 року його з матір'ю якісь сторонні люди привезли в м. Краматорськ до приватного нотаріуса Меркулова П.Ю. для посвідчення договору, який вони з матір'ю вважали договором позики. Спочатку вони з матір'ю підписували якісь сторонні документи та написали розписки [PERSON] Потім жінка, яка назвалася сестрою [PERSON], показала їм гроші в пакеті, але не віддала і тому він відмовився підписувати договір купівлі-продажу квартири. Грошей за договором вони не отримували. 17 листопада 2015 року [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.09.2014 року, реєстровий № 890, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Меркуловим П.Ю. та зареєстрованого у державному реєстрі прав власності №6852305 від 01.09.2014 року. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2014 року, реєстровий № 890, посвідченим приватним нотаріусом Краматорського нотаріального округу Меркуловим П.Ю. та зареєстрованим у державному реєстрі прав власності № 6852305 від 01.09.2014 року, власником вказаної квартири став [PERSON] В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування та виселення. Вважає, що він правомірно набув право власності на вказану квартиру, а недотримання сторонами встановленої законом письмової форми правочину не може означати його недійсність. Гроші за договором були передані продавцям в повному обсязі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.09.2014 року квартири [ADDRESS], відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01.09.2014 року, реєстровий № 890, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Меркуловим П.Ю. та зареєстрованого у державному реєстрі прав власності № 6852305 від 01.09.2014 року, відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] та [PERSON] подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог [PERSON] та [PERSON] В частині відмови [PERSON] у задоволені зустрічного позову, рішення залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилались на неправильність та незаконність рішення суду першої інстанції, неповне дослідження матеріалів справи та обставин, які мають суттєве значення для її вирішення. Вважають, що судом порушені норми матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON], а також зустрічних позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень статей 203,207,209, 210, 215, 218, 638, 640, 655, 657 ЦК України, з урахуванням роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суд вважав, що факт не підписання оспорюваного договору купівлі-продажу спірної квартири продавцем [PERSON] не є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та те, що порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків. Що стосується заявлених у зустрічному позові вимог щодо визнання оспорюваного договору дійсним, суд вважав, що вони не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. З висновком суду про відмову [PERSON] та [PERSON] у задоволені позовних вимог апеляційний суд не погоджується, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив в цій частині рішення з порушення норм процесуального права, а саме не встановив належне коло осіб. Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Меркуловим П.Ю. за реєстровим № 890 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купив зазначену вище квартиру за 340 754 грн. Підпис продавця [PERSON] у договорі купівлі-продажу квартири відсутній (а.с.4-5). Право власності за вказаним договором було зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.6). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23 лютого 2016 року вбачається, що 09 лютого 2015 року між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки,предметом якого є спірна квартира [ADDRESS] ( а.с. 102-104). З врахуванням викладеного, майно, яке є предметом оскаржуваного правочину, на час розгляду справи судом першої інстанції, перебувало у іпотеці [PERSON]. Порушуючи норми процесуального права, суд першої інстанції, не з'ясував, чи не будуть порушені права [PERSON] у випадку визнання недійсним спірного правочину та не вирішив питання про залучення його до участі у справі. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом . Отже, саме на суд, як на державний орган, покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Відповідно до статті 33 ЦПК України суд першої інстанції мав з'ясувати зазначені обставини, визначити процесуальне становище іпотекодержателя майна, яке є предметом оскаржуваного правочину та вирішити питання про залучення його до участі у справі в якості співвідповідача з належним оформленням цієї процесуальної дії. В силу наданих ЦПК України повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду справи залучити [PERSON] до участі у справі. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 307 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] та [PERSON], з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови [PERSON], [PERSON] у задоволені позовних вимог і ухвалює у цій частині нове рішення про відмову [PERSON] та [PERSON] у задоволені позовних вимог з інших підстав . В іншій частині рішення залишити без змін.

Outcome: partial