Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

18.12.2018 року заявниця звернулась із означеною заявою до суду, вказавши, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], проте фактично шлюбні відносини між ними припинені, вони спільно не проживають, [PERSON] проживає в [INFO]. У 2018 році нею подано до Деражнянського районного суду заяву про розірвання шлюбу. Незважаючи на це, 27.11.2018 року біля 18 год. 00 хв. [PERSON], перебуваючи в стані спяніння, у черговий раз прийшов до будинку за місцем проживання її з дітьми в с. Богданівці, вул. Шкільна, 2 Деражнянського району, де вчинив сварку. При цьому він принижував її, словесно ображав та погрожував їй, у звязку з чим того ж дня працівниками Деражнянського відділення поліції відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Заявниця стверджує, що такі дії вчиняються [PERSON] не вперше, оскільки згідно з постановою Деражнянського районного суду від 03.03.2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та зобовязано пройти корекційну програму для кривдників. Проте, стверджує заявниця, таку програму [PERSON] у повному обсязі не виконав, продовжує систематично вчиняти відносно неї психологічне та фізичне насильство, а тому вона просила видати обмежувальний припис та застосувати до [PERSON] захід тимчасового обмеження прав особи у вигляді заборони йому перебувати в місці проживання заявниці та її дітей, за адресою с. Богданівці, вул. Шкільна, 2 Деражнянського району Хмельницької області. В судовому засіданні представник заявниці вимоги заяви підтримала та просить їх задоволити із викладених у заяві підстав. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, покладаючись при вирішенні справи на думку суду. Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав. Свобод чи законних інтересів. Згідно з п.1 ч.1 ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі - Закон). Відповідно до ст.\~1\~ Закону\~ домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно із п.1 ч.2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на подружжя. Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч.2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків. У відповідності до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п.9 ч.1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Як встановлено судом зі змісту заяви та пояснень представника заявниці в судовому засіданні, заявниця перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], проте фактично шлюбні відносини між ними припинені, вони спільно не проживають, [PERSON] проживає в [INFO], заявницею подано до суду заяву про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог заявниця також вказала, що протягом 2018 року [PERSON] неодноразово вчиняв відносно неї дії, пов'язані з словесними образами, приниженням та погрозами, а також що він систематично вчиняє психологічне і фізичне домашнє насильство по відношенню до неї. В обґрунтування таких доводів заявницею подано до суду копію акту зясування обставин вчинення домашнього насильства або реальної загрози його вчинення №161 від 27.11.2018 року, повідомлення Управління соціального захисту населення Деражнянської райдержадміністрації №3164-01-22 від 30.11.2018 року та письмові повідомлення Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області №753/104-2018 від 01.02.2018 року та №8893/104-2018 від 04.12.2018 року, копію постанови Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03.03.2018 року у справі №673/138/18 із Єдиного державного реєстру судових рішень. Із наведених документів судом встановлено, що 20.01.2018 року та 21.11.2018 року відносно [PERSON] Деражнянським ВП ГУНП в Хмельницькій області було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. З інформації, яка міститься у вказаному повідомленні Управління соціального захисту населення Деражнянської райдержадміністрації, вбачається, що постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03.03.2018 року у справі №673/138/18 [PERSON] зобовязано пройти корекційну програму строком три місяці згідно графіка її проведення, проте за період з 08.08.2018 року по 30.11.2018 року він відвідав лише 6 занять. Станом на 30.11.2018 року до поліції направлено 11 повідомлень про ухилення [PERSON] від проходження програми для кривдників. При цьому, наданим заявницею актом зясування обставин вчинення домашнього насильства або реальної загрози його вчинення №161 від 27.11.2018 року підтверджується, що заявницею, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], подано до суду позов про розірвання шлюбу, а сварка, яка мала місце між сторонами 27.11.2018 року, сталася по причині того, що [PERSON] бажає зберегти сімю та має намір повернутися до спільного проживання разом із заявницею та їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON] Таким чином, вище вказані безпосередньо досліджені судом письмові докази дають суду підстави зробити висновок про те, що між заявницею та її чоловіком [PERSON] тривають неприязні відносини, які склалися внаслідок подання заявницею до суду заяви про розірвання шлюбу та з цього приводу між ними постійно виникають сварки. Разом із цим, суд вважає недоведеними твердження заявниці про те, що її чоловік [PERSON] систематично вчиняє відносно неї психологічне і фізичне домашнє насильство, оскільки такі її доводи не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, які б могли бути прийняті до уваги судом. Зокрема, матеріали справи не містять достатніх відомостей про неодноразове притягнення [PERSON] до відповідальності, встановленої законом, за вчинення домашнього насильства, а також про те чи перебуває він на відповідному профілактичному обліку. Крім того, надані заявницею докази не свідчать про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті заявниці внаслідок неправомірних дій її чоловіка [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявниця є особою, яка постраждала від домашнього насильства, проте надані заявницею докази, на думку суду, лише свідчать про наявність конфлікту між подружжям, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства [PERSON], однак не є достатніми для того, щоб зробити висновок про наявність ризиків, за яких можливе застосування обмежувального припису стосовно кривдника. Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, на підставі оцінки ризиків суд вважає, що доводи заявниці не знайшли свого підтвердження, оскільки нею не доведено наявність обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON], у звязку з чим в задоволенні заявниці про видачу обмежувального припису слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed