Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

18 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2018 року у справі № 757/42353/18-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач стверджує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 19 серпня 2018 року [PERSON] не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Через цей факт позивач з метою отримання компенсації за заподіяні його транспортному засобу (автомобілю Ніссан) збитки звернувся 26 листопада 2018 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України. У відповідь на звернення Моторне (транспортне) страхове бюро України надало позивачу копію документу, що має ознаки договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ/3996293), укладеного між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» 01 травня 2018 року. Позивач наголошує, що 07 червня 2018 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання риків фінансових послуг України, анульовано всі ліцензії Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», а 02 липня 2018 року це товариство втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборговано сіть п сплаті відрахувань до фондів МТСБУ. [PERSON] вказує, що згідно з витягами перевірки чинності полісу АМ/3996293 як на 01 березня, так і на 01 серпня 2018 року бланк цього полісу облікований як невикористаний. Позивач робить висновок, що в МТСБУ подано копію сумнівного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3996293. Також позивач стверджує, що з метою забезпечення доказів було направлено адвокатський запит до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», але відповіді отримано не було. Виходячи з вищевикладеного позивач просить визнати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3996293 Страхового товариства «Домінанта» від 01 травня 2018 року недійсним, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку. Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2018 року у справі № 757/42353/18-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до тексту згаданої постанови дорожньо-транспортна пригода сталася 19 серпня 2018 року між автомобілем «Ланос» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «Ніссан» д.н. [NUMBER] . У тексті постанови відсутні відомості про те, хто є власником або особою, що керувала автомобілем «Ніссан» д.н. [NUMBER] на час виникнення ДТП. Єдина згадка прізвища [PERSON] у тексті постанови полягає у констатуванні факту надання останнім письмових пояснень. Позивачем не додано до позовної заяви будь-яких доказів того, що він є власником автомобіля «Ніссан» д.н. [NUMBER] . Таким чином, позивачем не доведено факт завдання йому шкоди [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 серпня 2018 року. Позивач просить визнати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ 3996293 від 01 травня 2018 року з підстав того, що він є заінтересованою особою через порушення його прав на отримання передбаченої законом компенсації матеріальної шкоди, отриманої внаслідок ДТП (через подання до МТСБУ копії вказаного договору). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно норм ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Частиною 1 ст. 81 ЦПК У країни визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 зазначеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахування цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено вище, позивач не є стороною оспореного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ 3996293 від 01 травня 2018 року. Суд констатує відсутність у справі будь-яких доказів, що підтверджують твердження позивача про завдання йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що відбулося 19 серпня 2018 року. Таким чином, позивач не довів, що є заінтересованою особою, яка має право відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач не довів порушення, невизнання або оспорювання своїх прав з блоку відповідача. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, ураховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позову безпідставні, належним чином не доведені, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed