Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

19.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вимоги позивач мотивує тим, що вона є основним наймачем квартири за адресою: м. суми. [ADDRESS] (гуртожиток), вселилась в квартиру у 1994 році. Відповідач це її син, він зареєстрований у вказаній квартирі з 2005 року, однак весь час з момента реєстрації не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири. У добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач відмовляється, однак не проживає у квартирі більше шести місяців. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у квартирі примушує її як основного наймача нести додаткові витрати на утримання житла, і вона позбавлена можливості оформити субсидію. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила, що з сином у неї склалися не дуже добрі стосунки, вони не спілкуються, вона достовірно навіть не знає, де син проживає. В дитинстві син був зареєстрований за місцем проживання сестри позивачки на вул. Кірова в м. Суми. З 2005 року позивач зареєструвала сина за своїм місцем проживання, але він з нею фактично ніколи не проживав. Зі слів інших людей їй відомо, що на даний час син проживає у Польщі. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не зявився, хоча повідомлялися про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, будь-яких заяв не подавав, відзиву не подавав. Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідки МЄІРЦ від 17.07.2018 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 2 особи: [PERSON] та [PERSON] (син) (а.с. 6). Тобто, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], що в свою чергу підтверджується також довідкою ЦНАП Сумської міської ради від 24.07.2018 року (а.с.13). Позивач є інвалідом 3-ї групи, отримує пенсію по інвалідності (а.с.9-11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, пояснили, що позивач [PERSON] проживає в квартирі сама вже більше 10 років, інші особи з нею не проживають. Свідки пояснили, що сина позивачки [PERSON] вони не бачили вже років 10, він не проживає у квартирі №3, його особистих речей там немає. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною 1, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з пояснень самої позивачки та показань свідків, син позивачки [PERSON] не проживає у квартирі з 2005 року, тобто більше десяти років, в квартирі відсутні його особисті речі, хоча перешкод щодо проживання в квартирі йому ніхто не чинив. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як основного наймача, так як позивач несе додаткові витрати по утриманню житла, додаткові комунальні витрати, та позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованим, та підлягає задоволенню. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з положень норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою як член сімї наймача, в звязку з його відсутністю і не проживанням в даній квартирі більше шести місяців без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач була звільнена судом від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved