Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

18 липня 2017 року [PERSON], в подальшому заявою від 09.01.2018 року збільшивши позовні вимоги, заявою від 16.01.2018 року зменшивши позовні вимоги, заявою від 01.02.2018 року збільшивши позовні вимоги, звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30.03.2011 року по справі №2-487 стягнуто із [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, починаючи стягування аліментів з 16.03.2011 року та сплачувати аліменти матері дитини [PERSON] Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 11.02.2016 року по справі №583/3479/15-ц над неповнолітнім [PERSON] встановлено піклування та призначено [PERSON] піклувальником. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 22.04.2016 року по справі №2-487/11 замінено сторону виконавчого провадження №25959509 зі стягувача [PERSON] на [PERSON]. 01.08.2016 року до Охтирського ВДВС подана заява про проведення розрахунку та доведення розрахунку про аліментну заборгованість по утриманню неповнолітньої дитини до сторін виконавчого провадження. 10.04.2017 року проведений та виданий розрахунок заборгованості по виконавчому листу №2-487 від 30.03.2011 року. Наданий час існує спір про аліментну заборгованість, визначення якої проводиться з 01.07.2015 року по грудень 2017 року включно із урахуванням заяв та розписок стягувача [PERSON] при її житті. Під час виконання рішення сторони виконавчого провадження неодноразово зверталися до державного виконавця із заявами про надання розрахунку заборгованості, оскаржували дії державного виконавця по складанню розрахунку заборгованості, наслідком чого було скасування розрахунків. На підставі наведеного, позивач просить визначити розмір заборгованості по несплаті аліментів на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 30.03.2011 по справі №2-487, за період з 01.07.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 30753,75 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив задовольнити. Зазначив, що він та позивач зробили свій розрахунок, відповідно до консультацій з бухгалтерами. Просив за основу прийняти позовну заяву від 09.01.2018 року про збільшення позовних вимог у справі про стягнення аліментів по визначенню аліментної заборгованості на утримання неповнолітньої дитини та розрахунок по аліментам приведений в ній, оскільки саме зазначений розрахунок повністю відповідає обставинам справи та враховує те, що відповідач у зазначений період не мав офіційного місця роботи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач надав письмові заперечення від 10.08.2017 року, згідно яких зазначив, що починаючи з грудня 2016 року позивач невірно вказує суму заборгованості по аліментах. На даний час він займається особистим підсобним господарством і після закінчення поточного 2017 року знову задекларує свої доходи в Охтирській ОДПІ. Від сплати аліментів він ніколи не ухилявся. Тому розрахунок боргу має проводитись виходячи із цієї задекларованої суми. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, при визначенні заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-487/11 від 30.03.2011 року просив врахувати декларації [PERSON] Надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при визначенні розміру заборгованості по аліментах позивачем не враховано, що відповідач працював в січні лютому 2016 року у ФОП [PERSON] Крім того, позивачем не вірно вирахувана сума заборгованості по аліментах за період з 01.07.2015 року по 31.12.2017 року та невірно визначається заборгованість в розмірі 50% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, так як лише постановою апеляційного суду Сумської області від 30.01.2018 року відповідач [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Представник Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що боржник [PERSON] не був фізичною особою підприємцем, не був працевлаштований, а тому заборгованість по аліментам нараховувалася з середньомісячного заробітку по даній місцевості. Ухвалою суду від 19.07.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 15.08.2017 року, за клопотанням представника позивача, витребувано від Державної фіскальної служби України Охтирської обєднаної Державної податкової інспекції ГУДФС у Сумській області довідку про отримані доходи [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], за період з 01.07.2015 року по 2017 рік включно; Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області: належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №25959509 з примусового виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2011 року за №2-487/11 про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення аліментів з 16.03.2011 року та сплачувати аліменти матері дитини [PERSON], довідку розрахунок заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з помісячним зазначенням заборгованості; відділу статистики у Охтирському районі Сумської області інформаційну довідку про розмір середньої заробітної плати працівника для даної місцевості по Охтирському району за період з 01.07.2015 року по 2017 рік включно. Ухвалою суду від 14.03.2018 року, за клопотанням представника позивача, зобовязано Охтирську обєднану Державну податкову інспекцію ГУДФС у Сумській області надати інформацію про подання та реєстрацію декларацій про доходи за 2016-2017 роки поданих [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], а саме дату подання та реєстрації декларації, а також зазначити суму задекларовану в даних деклараціях та разом із довідкою про зазначену інформацію надіслати на адресу суду належним чином завірені копії поданих ним декларацій та доданих до них документів. Заслухавши думку учасників судового процесу, проаналізувавши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що на виконанні в Охтирському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває виконавчий лист №2-487/11 від 30.03.2011 року, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з [PERSON] ([INFO], РНОКПП: [NUMBER], місце проживання: [INFO]) аліментів і розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, починаючи стягування аліментів з 16.03.2011 року та сплачувати аліменти матері дитини [PERSON], заміненої на сторону виконавчого провадження в особі піклувальника [PERSON] ([INFO], РНОКПП: [NUMBER], місце проживання: [INFO]). На час прийняття судового рішення по справі дії державного виконавця по проведенню розрахунків по заборгованості по аліментах відповідача були визнані протиправними, що не заперечували сторони по справі. (а.с. 60-61, 62-63, 148-149, 156-157). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV, яка була чинною на час виникнення заборгованості, та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII, яка є чинною на час розгляду справи. Відповідно до ч. 8, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 9, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати виходячи з правил ст. 74 Закону N 606-XIV (606-14), відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 (146-93-п) (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Відповідно до ст. 195 СК України, у редакції на час виникнення правовідносин, заборгованість за\~аліментами,\~присудженими у\~частці від\~заробітку (доходу),\~визначається виходячи\~з фактичного\~заробітку (доходу),\~який платник\~аліментів одержував\~за час,\~протягом якого\~не провадилося\~їх стягнення.\~Якщо платник\~аліментів не\~працював на\~час виникнення\~заборгованості,\~але працює\~на час\~визначення її\~розміру,\~заборгованість визначається\~із заробітку\~(доходу),\~який він\~одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно ст. 195 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017, заборгованість за\~аліментами,\~присудженими у\~частці від\~заробітку (доходу),\~визначається виходячи\~з фактичного\~заробітку (доходу),\~який платник\~аліментів одержував\~за час,\~протягом якого\~не провадилося\~їх стягнення,\~незалежно від\~того,\~одержано такий\~заробіток (дохід)\~в Україні\~чи за\~кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно наведеного у позові (а.с. 115-118) розрахунку, який підтримує сторона позивача, розмір заборгованості за 2015 рік становить 6606 грн., за 2016 рік - 12048,15 грн., за 2017 рік 12099,60 грн. Загальна сума заборгованості становить 30753,75 грн. Даний розрахунок суд бере за основу, як такий, що проведений відповідно до закону, оскільки погоджується із доводами сторони позивача про те, що розмір заборгованості слід визначати виходячи\~із середньої\~заробітної плати\~працівника для\~даної місцевості.При проведенні розрахунку також і врахований час офіційного працевлаштування відповідача за період із січня по лютий 2016 року. У зазначеному розрахунку також враховані проведені відповідачем часткові виплати за аліментним зобовязанням. На вимогу сторони відповідача судом витребувано податкові декларації відповідача про майновий стан та доходи за 2016 та 2017 роки у яких він задекларував річний дохід у графі «інші доходи» по 3600 гривень щороку. Також відповідачем надано квитанції про сплату податкових зобовязань за результатами поданих декларацій (а.с. 56-57, 107-108, 123-124, 210-213). Сторона відповідача стверджує, що вищезазначений дохід задекларований відповідачем є його виключним річним доходом від присадибної ділянки та домашнього господарства і відповідно до п. 16 Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~лютого 1993\~р.\~N\~146\~(«Про\~перелік видів\~доходів,\~які враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей,\~батьків,\~інших осіб»\~має братися\~за основу\~при проведенні\~розрахунку суми\~аліментів. Однак суд не погоджується із позицією відповідача із огляду на те, що у період, за який йому проведено розрахунок аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості останній офіційно не працював. Сума задекларованого ним річного доходу в 2016 - 2017 р. не відповідає прожитковому мінімуму при її поділі на кожен місяць року, тобто є явно заниженою. Відповідач не надав суду будь-яких доказів своєї обмеженої працездатності у зазначений період. Навпаки, у матеріалах справи мається рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 07.10.2015 р. по справі №583/3094/15-ц за яким між відповідачем та померлою [PERSON] (колишня дружина та первинний стягувач за аліментними зобовязаннями) було визначено рівні частки у спільній власності на будинок по вул. Горького, 126, у м. Охтирці, Сумської обл. (а.с. 100-102). Зазначені обставини, а також подальша сплата відповідачем у 2016 р. аліментів в мінімальному розмірі по 100 грн. щомісяця підтверджують наявність конфлікту між сторонами та штучний характер декларування відповідачем свого доходу з метою ухилення від сплати аліментів у належному розмірі. До загальних засад цивільного судочинства згідно ст. 3 ЦК України відноситься справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved