Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

19. 10. 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, вимоги у якому під час розгляду справи уточнила, обґрунтовуючи їх тим, що 27 грудня 2004 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 5,560 га, яка розташована на території Писарівської сільської Ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яка в свою чергу належала йому на праві приватної власності на землю, згідно Державного акту №082866 від 21. 11. 2000 року на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Писарівської сільської Ради народних депутатів №30 від 18. 05. 2000 року. Зазначає, що в звязку із тим, що позивач мешкала в іншій області та мала скрутне матеріальне становище, тому тривалий час не мала змоги приїхати до житлового будинку в якому мешкав батько до своєї смерті. В квітні 2015 року на адресу позивача надійшов лист від Писарівської сільської ради, в якому її повідомлено про те, що батько був власником земельного паю в розмірі 5,56 га, розташованого на території Писарівської сільської ради. Оскільки весь час батько позивача проживав в домоволодінні, яке належало СВК «Долина», та не був приватизований [PERSON], а також ним не було оформлено право власності на вказаний будинок, позивач [PERSON] вважала, що в нього відсутні будь-які матеріальна блага, стосовно яких вона має право на спадщину. Про існування земельної ділянки площею 5, 560 га, яка розташована на території Писарівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області позивач не знала до квітня 2015 року, оскільки і сам батько жодного разу їй про це не говорив. З цих підстав вона не мала змоги вчасно звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини. В вересні 2015 року позивач звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) площею 5,560 га, яка розташована на території Писарівської сільської Ради Синельниківського району Дніпропетровської області. 30 вересня 2015 року державним нотаріусом їй видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №02-31/767 в звязку з пропуском нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, який почався з часу відкриття спадщини. При цьому їй було розяснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. З урахуванням ч. 3 ст. 1272 ЦК України позивач вважає причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори поважною, тому просить суд визначити їй додатковий строк, тривалістю в два місяці, для подання до Другої синельниківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], померлого 27 грудня 2004 року. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні виклав обставини справи таким чином, як це вказано вище, уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року на підставі заяви представника позивача [PERSON], залишено без розгляду частину позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка розташована на території Писарівської сільської Ради Синельниківського району Дніпропетровської області, площею 5,560 га в порядку спадкування за законом, після смерті її батька [PERSON], який помер 27 грудня 2004 року. Відповідач до початку проведення судового засідання надав суду заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника селищної ради. Третя особа Друга синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області у судове засідання не зявилася. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ №600861, виданого 28 грудня 2004 року виконкомом Писарівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області підтверджується факт смерті 27 грудня 2004 року спадкодавця [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №082866, виданого на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Писарівської сільської Ради народних депутатів №30 від 18 травня 2000 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,560 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території Писарівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 7). В матеріалах справи знаходиться копія Свідоцтва про народження 13. 10. 1979 року [PERSON] (серія ІІІ-КИ №269087, виданого Роздорською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області 12 листопада 1979 року), яким підтверджено факт того, що позивач є дочкою спадкодавця [PERSON], та відповідно є спадкоємцем першої черги за законом. Однак, як вбачається із наданого суду 22. 10. 2015 року листа Другою синельниківською державною нотаріальною конторою, після померлого 27 грудня 2004 року [PERSON] спадкова справа не заведена, а в довідці Писарівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 16. 11. 2015 року зазначено, що на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO], з 1979 року по день смерті 27. 12. 2004 року. Разом із ним мешкала та була зареєстрована [PERSON], яка померла у 2010 році (а. с. 20) та спадщину після [PERSON] не прийняла (а. с. 18). Судом також оглянуто Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій Другої синельниківської нотаріальної контори від 30. 09. 2015 року за вих. №02-31/767, де зазначено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті 27 грудня 2004 року [PERSON], у звязку із не поданням спадкоємцем у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини (а. с. 9). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16. 05. 2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Посилання [PERSON] на незнання нею про наявність спадкового майна земельної ділянки, після смерті у 2004 році батька [PERSON] не може бути визнано судом як поважна причина пропуску шестимісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, оскільки дана обставина не повязана із обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Окрім того, суд зазначає, що позивач знаючи про смерть у 2004 році батька та маючи бажання прийняти спадщину після його смерті, повинна була діяти у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, яка встановлює: «Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.», а ч. 2 вказаної статті передбачає можливість особи, яка подала заяву про прийняття спадщини відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, тобто у строк шість місяців (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Так, у Постанові Верховного Суду України за №6-1486цс/15 від 04. 11. 2015 року зроблено правовий висновок про те, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Таким чином, з огляду на вищевикладене, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про існування майна у спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у визначенні строку [PERSON] для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed