Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

19 липня 2012 року [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір іпотеки від 05.10.2006 року, укладений між іпотекодавцем майновим поручителем [PERSON], іпотекодавцем - позивальником [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» ( правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 9692; зобов'язати приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири, яка була передана в іпотеку та знаходиться у [ADDRESS], за реєстрованим номером 9693 від 05.10.2006 року. В подальшому позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить визнати недійсним кредитний договір №014/0046/82/45667 від 02.10.2006 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»( правонаступником якого є «Райффайзен Банк Аваль»); визнати недійсним договір іпотеки від 05.10.2006 року, укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON] та [PERSON]. В обгрунтування позову покликається на те, що 02.10.2006 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено кредитний договір №014/0046/82/45667. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між нею, [PERSON] та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого вони передали Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] однак даний договір не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей. При його укладенні в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ, ст.177 СК України, ст.71 ЦК України відповідачем не встановлено факт права користування предметом застави неповнолітніх дітей іпотекодавця, та не отримано для цього дозволу Органу опіки та піклування, чим порушено права неповнолітніх дітей. Крім того, вважає, що кредитний договір є недійсним, оскільки даний договір був укладений в іноземній валюті без відповідної ліцензії, яка є необхідною для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником, а також використання іноземної валюти як засобу платежу. Окрім того, вказує на те, що взяті зобов'язання перед Банком вони виконували в повному обсязі до 2012 року, однак в подальшому через погіршення матеріального становища виконувались не в повному обсязі у зв'язку із стрімким підвищенням долару США. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням переукладення кредитного договору за умов повернення кредиту в національній валюті, однак її звернення залишились без задоволення, чим було порушено її права та інтереси. 11 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 02.10.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0046/82/45667, згідно з умовами якого та додаткових угод від 09.04.2008 року, 30.04.2009р. від 20.09.2010 р. та від 01.02.2012р. банк зобов'язався надати відповідачу - [PERSON] кредит у сумі 223337,24 доларів США строком по 02.04.2026 року, а відповідач прийняв не себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02.10.2006 року було укладено договір поруки № 014/0046/82/45667 між Банком та [PERSON] та 09 квітня 2008 року № 014/0046/82/45667-1 між Банком та [PERSON], згідно з яким поручителі на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. З метою зменшення фінансового навантаження на відповідача 09.04.2008р., 30.04.2009р., 20.09.2010р. та 01.02.2012 року було укладено додаткові угоди № 1, № 2, № 3 та № 014/0046/82/45667/4 до кредитного договору, згідно яких графік погашення та інших платежів за кредитним договором викладений в новій редакції в Додатку № 1 та додаткових угод та є невід'ємною частиною додаткових угод. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і має заборгованість станом на 23.11.2012 року в розмірі 195045,82 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом - 171723,75 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування коштами - 13175,56 доларів США, загальна сума пені - 10146,52 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 23.11.2012 року становить 1559001,23 гривень. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість та судові витрати. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27 червня 2012 року об'єднано в одне провадження позов [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - [PERSON], Відділ опіки та піклування Галицького району м.Львова, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки та позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, присвоєно цивільній справі номер № 1304/6524/12. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у фабулі позову, уточненнях до позову та заяві від 09.09.2014 року, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Кизима А.В. у судовому засіданні проти первісного позову [PERSON] заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях (т.1 а.с. 35-37, 161-164), просив задоволити зустрічний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 195 045,82 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 23.11.2012 року становить 1 559 001,23 гривень. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Галицького району м.Львова проти первісного позову заперечив та пояснив, що розпорядженням ГРА №1332 від 19.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на укладення договору застави кредиту, при цьому, були враховані рекомендації опікунської ради ГРА від 08.09.2006 року. Вирішення зустрічного позову ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відніс на розсуд суду. Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов [PERSON] підтримав з підстав, викладених у фабулі позову, уточненнях до позову та заяви представника [PERSON], у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, тому суд вирішує справу на підставі ст.169 ЦПК України, та враховує письмові заперечення на первісний позов [PERSON] ( т.1, а.с.21). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Ст.1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.10.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0046/82/45667, згідно з умовами якого та додаткових угод від 09.04.2008 року, 30.04.2009р. від 20.09.2010 р. та від 01.02.2012р. банк зобов'язався надати відповідачу - [PERSON] кредит у сумі 223337,24 доларів США строком по 02.04.2026 року, а відповідач прийняв не себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02.10.2006 року було укладено договір поруки № 014/0046/82/45667 між Банком та [PERSON] та 09 квітня 2008 року № 014/0046/82/45667-1 між Банком та [PERSON], згідно з яким поручителі на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. З метою зменшення фінансового навантаження на відповідача 09.04.2008р., 30.04.2009р., 20.09.2010р. та 01.02.2012 року було укладено додаткові угоди № 1, № 2, № 3 та № 014/0046/82/45667/4 до кредитного договору, згідно яких графік погашення та інших платежів за кредитним договором викладений в новій редакції в Додатку № 1 та додаткових угод та є невід'ємною частиною додаткових угод. З матеріалів справи вбачається, що Банк за кредитним договором свої зобов'язання належним чином виконав, надавши відповідачу - [PERSON] кошти в розмірі 223337,24 доларів США, проте відповідач не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 23 листопада 2012 року виникла заборгованість в розмірі 195045,82 доларів США. Відповідно до п.6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитним договором, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадку невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим Договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п.9.1 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених Кредитним договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. 20.09.2012 року відповідачу [PERSON] було направлено письмову вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором ( а.с.30). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] покликається на те, що договір іпотеки від 05.10.2006 року, укладений між іпотекодавцем майновим поручителем [PERSON], іпотекодавцем - позивальником [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 9692, був укладений без погодження з Органом опіки та піклування Галицької районної адміністрації, однак суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки це спростовується письмовими запереченнями приватного нотаріуса [PERSON] ( а.с.21) та матеріалами справи, зокрема, розпорядженням ГРА ЛМР №1332 від 19.09.2006 року ( а.с.38), а тому є безпідставними. Крім того, позивач [PERSON] вказує на те, що підставою для визнання кредитного договору №014/0046/82/45667 від 02.10.2006 року недійсним є надання та одержання кредиту в іноземній валюті, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - споживача кредитних послуг. Суд не погоджується з даними твердженнями позивача з наступних підстав. Відповідно до ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частиною 3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою НБУ від 30.05.2007 року №200, та іншими документами. Відповідно до кредитного договору усі платежі повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися Позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених кредитним договором. У відповідності до ст.ст.47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. З матеріалів справи вбачається, що Національний Банк України видав ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» банківську ліцензію №10 від 11.10.2006 року та дозвіл №10-4 від 11.10.2006 року, дозвіл №10-5 з 21.09.2009 року), на підставі якого банк право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки є безпідставною та необґрунтованою, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому відповідно до розрахунку заборгованості ( а.с.5-8) станом на 23.11.2012 року має заборгованість в розмірі 195045,82 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом - 171723,75 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування коштами - 13175,56 доларів США, загальна сума пені - 10146,52 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 23.11.2012 року становить 1 559 001,23 гривень, а тому в задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволити повністю. При цьому, слід зазначити, що задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягуючи з відповідачів суму заборгованості станом на 23.11.2012 року в розмірі 195045,82 доларів США, суд виходив з пояснень представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які були надані в судовому засіданні 09.09.2014 року та 15.09.2014 року. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3219,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed