Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

18.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.10.2014 року за нею в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,95 га кадастровий номер 4825481800:03:000:0672, яка розташована в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Зазначена земельна ділянки перебувала в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01.01.2006 року, укладеного її матір`ю за життя. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.04.2018 року договір розірвано у зв`язку з істотним порушенням орендарем умов договору. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 03.07.2018 року рішення суду залишено без змін. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.11.2018 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2019 року залишено без змін, стягнуто на її користь орендну плату за 2015-2017 роки. Будь-які інші договори оренди землі з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вона не укладала. Однак, відповідач продовжує незаконно користуватися земельною ділянкою, ігноруючи неодноразові вимоги про її повернення, продовжуючи на ній посів сільськогосподарських культур та обробку посівів, збір врожаю, чим безпідставно збагачується та позбавляє її можливості отримувати дохід від своєї земельної ділянки. Позивачка вважає, що відповідач повинен повернути земельну ділянку та відшкодувати кошти за безпідставне використання земельної ділянки за 2018-2019 роки в сумі 11 274 грн. 84 коп. Витрати по справи просить покласти на відповідача. Ухвалою суду 19.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні в підготовчому засіданні. Сторонам роз`яснено порядок надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та доказів. 04.03.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що обставини, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що належна позивачці земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Також вважає необґрунтованим розмір орендної плати, визначений позивачкою на підставі Указу Президента від 02.02.2002 року № 92, оскільки зазначений розмір є рекомендованим і остаточне його визначення залежить від домовленості сторін. Позивачка подала відповідь на відзив, в якому просила відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві. Зазначила, що лише з моменту складання акту прийому-передачі земельної ділянки можливо виконати договір в частині умов повернення земельної ділянки, однак такий акт не складався. Крім того, ігнорування відповідачем на вимоги про повернення належної їй земельної ділянки свідчить про подальше користування ним землею. Також вказала, що дійсно розмір плати є рекомендованим і остаточне вирішення залежить від домовленості сторін, однак такий розмір не може бути меншим за 3 відсотки визначеної вартості земельної ділянки. Сторонами, їх представниками не подано інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Ухвалою суду від 19.02.2020 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано надати інформацію щодо нарахування та виплати орендної плати за 2018-2019 роки (або інших платежів) [PERSON] за користування земельною ділянкою за кадастровим номером 4825481800: 03:000:0672 площею 6,95 га, що розташована в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Відповідачем ухвала суду не виконана; ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не повідомило суд про відсутність таких доказів або причини неподання таких доказів. Ухвалою суду від 27.03.2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились; надали заяву, в якій просили розглянути справу в їх відсутність на підставі наданих письмових доказів і пояснень і задовольнити позов. Представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в судове засідання не з`явився; надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність та відмовити в задоволенні позову. Вирішуючи справу на основі наявних доказів та викладених письмово позицій сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] належить земельна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,95 га кадастровий номер 4825481800:03:000:0672, яка розташована в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачка зареєструвала право власності на зазначену вище земельну ділянку. Дана земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких», відповідно до договору оренди землі від 01.01.2006 року, укладеного між ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та [PERSON] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.04.2018 року у справі № 484/3729/17 року договір оренди землі від 01.01.2006 року розірвано у зв`язку з істотним порушенням ТОВ «Агрофірма Корнацьких» умов договору. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 03.07.2018 року рішення суду залишено без змін, отже воно набрало законної сили 03.07.2018 року. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.11.2018 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2019 року залишено без змін, з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» стягнуто на користь [PERSON] орендну плату за 2015-2017 роки. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, що дія договору оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Частиною першою ст. 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі. ТОВ «Агрофірма Корнацьких» продовжує незаконно користуватись земельною ділянкою, ігноруючи звернення позивачки про її повернення. Доказів повернення відповідачем спірної земельної ділянки позивачці або правомірності користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельною ділянкою, суду не надано. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачкою надано довідку № 38 від 15.01.2020 року Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з якої вбачається, що належна позивачці земельна ділянка заходиться у використані та обробітку ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Суд вважає довідку належним та допустимим доказом. Доказів на спростування факту, що спірна земельна ділянка не перебуває у використанні та обробітку ТОВ «Агрофірма Корнацьких», відповідачем не надано. Частинами першою та третьою ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, на теперішній час правова підстава, на якій було набуто майно, відпала, а тому суд вважає, що позовна вимога про повернення земельної ділянки позивачці підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про відшкодування доходів від використання безпідставно набутого майна, суд зазначає наступне. Статтями 23,30 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В той же час фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. Відтак, недоотримання власником земельної ділянки доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними відносинами, які склалися між ним та фактичним користувачем за фактом неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Предметом позову в цій справі є стягнення з фактичного користувача земельної ділянки безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування нею без належних на те правових підстав. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц. За такого, враховуючи, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» безпідставно користується належною позивачці земельною ділянкою протягом 2018-2019 років, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою, є кондикційними, і повинні регулюватися положеннями статті 1212 ЦК України. Відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого Наказом Мінагрополітики від 23.05.2017року за № 262, нормативно грошова оцінка одиниці площі ріллі Миколаївської області складає 27 038 грн. Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток/паїв/» одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки/паю/ та поступового збільшення цієї плати, залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Виходячи із зазначеного у зв`язку із відсутністю домовленості сторін дохід за користування земельною ділянкою складає - 5 637 грн. 42 коп. (27 038 грн. х 6,95 га х 3%). Таким чином, загальна сума доходу за користування земельною ділянкою за 2018-2019 роки, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 11 274 грн. 84 коп. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved