Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

17 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісних дітей: синів - [PERSON] та [PERSON], чим порушує їх права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких пояснила, що з 21 серпня 2001 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей - синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 17 лютого 2014 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, продовжують мешкати за однією адресою, однак мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Діти проживають з ними і на їх утримання відповідач нерегулярно, у добровільному порядку надає матеріальну допомогу, розмір якої визначає сам. Вона не бажає залежати від волевиявлення відповідача і бажає отримувати аліменти за виконавчим листом. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дітей не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, погодившись з поясненнями позивачки в суді та розміром, вказаних нею аліментів. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з 17 лютого 2014 року вони припинили з [PERSON] сімейні стосунки, продовжують мешкати за однією адресою, однак мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Він офіційно не працевлаштований, фізично здоровий, на обліку в медичних установах не перебуває, аліментів нікому не виплачує, на його утриманні не перебувають непрацездатні члени родини. У добровільному порядку він періодично надає матеріальну допомогу на утримання дітей, розмір якої визначає сам. Не заперечує щоб аліменти стягувались з нього за виконавчим листом і у розмірі, на якому наполягає позивачка. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 серпня 2001 року у Макіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 787. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з ними і на утримання яких відповідач у добровільному порядку періодично надає матеріальну допомогу, розмір якої визначає сам. З 17 лютого 2014 року сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинені і з цього ж часу сторони не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Батько дітей - [PERSON] на утримання дітей у добровільному порядку періодично надає матеріальну допомогу, самостійно визначаючи її розмір. Відповідач [PERSON] офіційно не працює, він здоровий, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, він фізично здоровий, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що [PERSON] належним чином не виконує у відношенні своїх неповнолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує право дітей на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, майновий і сімейний стан відповідача та визначає аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], у відсотковому співвідношенні - у розмірі однії третьої частини від заробітку (доходу) їх батька - [PERSON]. Відповідно до статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved