Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

17.12.2020 Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу відповідно до якої відмовив у задоволенні заяви [PERSON] щодо ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком. 28.12.2020 [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду у зв`язку з тим, що при прийнятті рішення поза увагою суду залишено позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача передати їй малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] для їх проживання з позивачем. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 24.02.2021 колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2020 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги заяви підтримали та просили задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач долучає дітей до крадіжок продуктів в супермаркеті, керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного спяніння, перебуваючи при цьому разом з дітьми. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва відповідача було засуджено за ст. 187 КК України. Відповідно до вироку Дарницького районного суду м.Києва відповідача було засуджено за ст. 185 КК України. Крім того, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КпАПУ. Діти перебувають в небезпеці, тому відлягають негайному відібранню. Відповідач за первісним позовом - [PERSON] та представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали цивільної справи 753/16685/19-ц, суд вважає заява [PERSON] є обґрунтованою з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно із ст. 274 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як вбачається матеріалів справи, 22.08.2019 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Позивач просить визначити місце проживання дітей з матір`ю та передати дітей матері. Під час розгляду справи позивач [PERSON] надавала суду пояснення, з письмовими доказами, що на її думку доводять факт перебування дітей з відповідачем у небезпеці. Вказувала, що півтора року не бачить дітей, яких відповідач переховує, змінюючи постійно місце проживання. Знаходячись у розшуку в правоохоронних органах відповідач на час розгляду справи судом потрапляв в поле зору правоохоронних органів, що мало правові наслідки. Дітьми займається бабуся. Сини не відвідують дитячий садочок, не розвиваються. Діти живуть та виховуються без матері, що призведе до невиправданих наслідків. 22.02.2021 до апеляційної скарги [PERSON] було долучено до матеріалів справи копію вироку щодо [PERSON] , копії повідомлень з ФК «Кредит-Капітал», копію довідки з ТОВ «Мілбуд» щодо звільнення [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про охорону дитинства», система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Надаючи оцінку доводам сторін за наданими доказами суд дійшов до переконання про те, що дії відповідача, а саме: самочинна, без згоди позивача, зміна місця проживання дітей способом її викрадення; вилучення дітей зі звичного для них середовища та переховування їх без дотримання умови для повноцінного розвитку, зокрема діти позбавлені спілкування з однолітками та невиконання рішення суду в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю свідчать про те, що відповідач не є законослухняним членом суспільства, а його неправомірна поведінка явно суперечить інтересам дітей, оскільки позбавляє їх права на материнську любов, турботу, виховання, піклування, належний догляд та духовний і емоційний зв`язок з матір`ю, що дуже важливо для дітей з огляду на її вік та стать. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що негайне відібрання дітей від батька та повернення їх матері буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей, а відтак вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та доведеними. Зважаючи на викладене та ураховуючи, що норма статті 162 Сімейного кодексу України зобов`язує суд негайно постановити рішення про відібрання дитини. Водночас з урахуванням тривалої протиправної поведінки відповідача щодо переховування дітей від матері суд вважає за необхідне встановити спосіб виконання даного рішення, відповідно до якого відібрання дитини у батька означає відібрання дітей у будь-якої особи, з якою діти перебувають на час його примусового виконання. Відтак, оскільки позивачем заявлялась вимога про відібрання дітей та надавались пояснення в судовому засіданні щодо обставин, які є підставою негайно повернути дітей матері, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved