Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

19 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, третя особа- Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 02 листопада 2013 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого 11 жовтня 2013 року в них народилася донька [PERSON]. Дитина мешкає разом із нею за адресою: м. Маріполь, бул. Шевченко, 276-45, й знаходиться на її утриманні, так як відповідач в вихованні та догляду за дитиною участі не бере, матеріальної допомоги не надає, дитину не відвідує. Влітку 2018 року для відпочинку та оздоровлення вона планує виїхати з донькою в [PERSON] Крим, де мешкає її рідна сестра [PERSON] та племінниця [PERSON] Однак, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини з нею на тимчасово окуповану територію України. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в АРК без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], на період з 01 червня 2018 року по 01 вересня 2018 року, дозволити їй без згоди батька дитини оформити документи для цього виїзду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та уточнила позовні вимоги, в яких просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в АРК без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], на період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2019 року. Представник третьої особи: Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради просила розглядати справу без участі представника виключно з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив, відзив не подава. Приймаючи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] з 02 листопадова 2013 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З копії виду на проживання вбачається, що родина позивачки [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Відповідно дост.141 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, не зважаючи на те чи перебували вони в шлюбі чи ні. Відповідно до ч.2ст.141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав по відношенню до дитини. Згідност.157 Сімейного Кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідност.159 Сімейного Кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, інший з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку. Стану здоров'я дитини, поведінки батька, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересам дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідност.154 ч.2 Сімейного Кодексу України, батьки можуть звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідност.16 ч.2 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, що порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом. У відповідності до ст.ст.150ч.2,155ч.1 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно дост.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно зіст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Встановлені судом обставини свідчать про те, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], на даний час проживає разом з позивачкою в Україні, в м.Маріуполі, батько дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає, не приймає участі у її вихованні, місце проживання відповідача на даний час позивачу не відоме. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995р, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України(під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в наданні дозволу на виїзд на відпочинок та оздоровлення громадянці України [PERSON], [INFO], в АРК, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2019 року, у супроводі її матері [PERSON] [PERSON], без згоди її батька [PERSON]

Outcome: approved