Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

17 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 25 січня 1985 року Новомосковським міським відділом ЗАГС Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 31. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття. Позивач зазначила, що з липня 1989 року чоловік постійно проживав в м. Мурманськ [PERSON] Федерації, в 1992 році отримав громадянство Росії. Вона та відповідач з 2006 року припинили сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам, в звязку з чим, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує, в разі розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON], будучи опитаним 09 березня 2017 року Первомайським районним судом м. Мурманська [PERSON] Федерації, в порядку, визначеному Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних справах від 22.01.1993 року в редакції Протоколу від 28.03.1997 року та розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затверджених спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54, пояснив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, вважав, що його шлюб з [PERSON] вже розірваний, в судовому засіданні приймати участь не бажає, просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 січня 1985 року Новомосковським міським відділом ЗАГС Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають від шлюбу ь дочку [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття, що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2006 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, відповідач є громадянином [PERSON] Федерації, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved