Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

17 травня 2013 року позивач звернувся до Краснокутського районного суду з вказаним позовом. В обгрунтування своєї заяви позивач вказав, що 5 травня 2011 року між ним та [PERSON] був укладений трудовий договір, згідно якого відповідач працював продавцем непродовольчих товарів магазину «[INFO]», власником якого являється позивач. 10 вересня 2012 року, в результаті ревізії підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей, в магазині виявлено нестачу в сумі 39000,00 грн., яка виникла внаслідок порушення відповідачем та іншим реалізатором [PERSON] своїх трудових обов'язків. На думку позивача, факт нестачі визнаний відповідачем, крім того, згідно нотаріально посвідченої угоди, відповідач зобов'язувався погашати вказану нестачу щомісячними платежами. Однак, до вказаного часу відповідач повернув лише 2500,00 грн.. Залишок боргу відповідач добровільно не повертає, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, як зазначає [PERSON], внаслідок неправомірної поведінки відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в переживаннях та душевних стражданнях, які зазнав позивач внаслідок нестачі його майна. Моральну шкоду позивач оцінює в 17000,00 грн.. Прохав стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 17000 грн., моральну шкоду у сумі 17000 грн. та сплачений судовий збір. У відкритому судовому засіданні позивач зі своїм представником підтримали позовні вимоги і просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, прохали в позові відмовити, пояснивши, що ніякого відношення відповідач до нестачі в магазині коштів не має, а заяву в нотаріуса написав внаслідок душевного хвилювання. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, 5 травня 2011 року між приватним підприємцем [PERSON] та фізичною особою - [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно якого [PERSON] був прийнятий на роботу продавцем непродовольчих матеріалів магазину «[INFO]» з повною матеріальною відповідальністю, що відповідає вимогам ст. ст. 134, 135-1 КЗпПУ. Даний договір зареєстрований Краснокутським районним центром зайнятості 6 травня 2011 року за № 20281100071. Відповідно до умов вказаного договору відповідач повинен був виконувати прийом та реалізацію непродовольчих товарів і оформлення вітрин. Проведеною 10 вересня 2012 року ревізією підзвітних відповідачеві товаро-матеріальних цінностей, виявлено нестачу в сумі 39000,00 грн.. Вказана нестача була заподіяна солідарно відповідачем та іншим реалізатором - [PERSON] внаслідок порушення останніми своїх трудових обов'язків. Факт заподіяння своїми умисними діями матеріальної шкоди був визнаний відповідачем. В зв'язку з цим між сторонами було досягнуто згоди щодо добровільної сплати половини суми нестачі, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідача. Зокрема, з тексту заяви вбачається, що [PERSON] визнав, що сума його боргу перед позивачем становить 19500,00 грн., яку він зобов'язувався погашати щомісячно, до 20 числа кожного місяця по 1000,00 грн.. Як пояснив у судовому засіданні позивач, на виконання взятого на себе зобов'язання, позивачем відшкодовано лише 2500,00 грн., що підтверджується квитанціями про переказ боргу. Станом на 30 квітня 2013 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 17000,00 грн.. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив, що він працює реалізатором в магазині «[INFO]» і дійсно у вересні 2012 року під час проведення в магазині ревізії було виявлено нестачу в сумі 39000 грн.. Він та реалізатор [PERSON] погодилися з вказаною нестачею та домовившись з [PERSON], щоб останній не звертався до органів міліції, добровільно написали заяви про повернення коштів. Примусу з боку [PERSON] ніякого не було, він та [PERSON] добровільно погодилися повертати борг. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила, що 20 років тому працювала бухгалтером у державному підприємстві. Щодо порядку проведення ревізії у приватного підприємця, їй невідомо. Свідок повідомила, що повинні бути акти інвентаризації та інші бухгалтерські документи , що підтверджують факт нестачі. Представник відповідача вказує на те, що відсутні у позивача будь-які докази, які підтверджують факт нестачі станом на 10 вересня 2012 року і тому підстав для задоволення позову не має. Однак, довідка ФО-П [PERSON] свідчить про те, що на момент ревізії станом на 10.09.2012 року велася книга обліку ревізії, але по закінченню терміну зберігання була знищена, вказані документи не збереглися. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, оскільки вони базуються на нормах закону та підтверджені необхідними доказами. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як передбачає ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішення справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. З огляду на вищезазначене, позивач не довів суду, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, в чому виразились його моральні страждання та які малися наслідки, а також не надав доказів, що існує причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та моральними стражданнями позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральних збитків задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 340,00 грн., про що свідчить квитанція про сплату. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved