Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

19 вересня 2017 року позивач, [PERSON], звернулась в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до відповідача, Лютенсько-Будищанської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що прийнявши спадщину за заповітом після смерті своєї матері, [PERSON], яка померла [INFO] року, позивач не може оформити перехід права власності на земельну ділянку, із-за відсутності реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. В судове засідання сторони не з'явились, від них надійшли заяви в яких, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а відповідач, Лютенсько-Будищанська сільська рада Зіньківського району Полтавської області не заперечує проти позовних вимог, просять суд справу розглянути за їх відсутності. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги письмові заяви сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: [INFO] року у віці 76 років в селі Супрунівка Полтавського району Полтавської області померла [PERSON]. За останнім місцем її проживання: [ADDRESS], Зіньківський район, Полтавська область відкрилася спадщина. За вказаною адресою на час смерті [PERSON], крім неї ніхто не проживав і не був зареєстрований. За життя, [PERSON], на випадок своєї смерті склала заповіт, який посвідчено 15 вересня 2011 року [PERSON], секретарем Лютенсько-Будищанської сільської ради за реєстровим номером 78. Згідно цього заповіту [PERSON] заповідано житловий будинок, земельні ділянки, грошові заощадження в установі Ощадного банку, а також все те, що належатиме [PERSON] на день її смерті і на що вона матиме право за законом. Спадкова справа на майно померлої [PERSON] за №144/2012 заведена Герасименко Л.В., державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори 01.06.2012 р. на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. 26 жовтня 2012 року державний нотаріус Зіньківської державної нотаріальної контори видала [PERSON], як спадкоємцю за заповітом, свідоцтва про право на спадщину на три земельні ділянки площею 2.92 га, площею 2.72 га, площею 2.72 га, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові заощадження в сумі 13183,48 грн. Крім майна на яке позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до складу спадщини охопленої заповітом і прийнятої [PERSON], також входить право власності на земельну ділянку площею 0.82 га, що розташована на території с.Л.Будища Лютенсько-Будищанської сільської ради, яка була передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Право власності на цю земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 12 січня 1998 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №131. [PERSON] померла [INFO] р., після її смерті спадщину прийняв батько [PERSON], [PERSON], як спадкоємець першої черги - син. [PERSON] оформив свої спадкові права на частку в житловому будинку по [ADDRESS] та на земельну частку (пай). Право власності на земельну ділянку площею 0.82 га, яка належала його матері, [PERSON], [PERSON] не переоформив. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла мати [PERSON], [PERSON], як спадкоємець першої черги - дружина. 22 серпня 2017 року державний нотаріус Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0.82 га з підстав відсутності реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус винесла постанову №891/02-31. Постанову нотаріуса позивач не оскаржила, так як вважає, що постанова винесена відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» з підстав визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України та ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Саме відсутність реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є перешкодою в належному оформленні та реєстрації спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], тому невизнане право [PERSON] на спадщину, як спадкоємця за заповітом, підлягає судовому захисту. З правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі № 6-3095цс15 постанова від 6 липня 2016 року слідує, що особа яка вчасно прийняла спадщину у спосіб встановлений законом, є власником спадкового майна, має право володіти й користуватися ним, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном. Родинні відносини [PERSON] зі спадкодавцями, [PERSON] та [PERSON], підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], в якому батьками народженої [INFO] року [PERSON], зареєстровано [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], подружжю присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 17 липня 1976 року серія [NUMBER]. З записів паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 15 вересня 1998 року Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області, [PERSON] народилася [INFO] року, в селі Л.Будища Зіньківського району Полтавської області, в розділі сімейний стан зроблено відмітку з проставлянням штампу про реєстрацію 17.07.1976 р. шлюбу з гр.. [PERSON], 1950 р.н.. Згідно Звітів про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0.82 га №DP-16717-1995 та №DP-16717-1996, її сумарна грошова оцінка складає суму 53010,00 грн. з якої визначено ціну позову та сплачено судовий збір у розмірі - 640,00 грн., відповідно до п.1.1. ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який зараховано на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно ст.529 ЦК Української РСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі0 померлого. Пунктом 1) частини першої ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Нормами ст. 328, п. 11, ч.1 ст. 346 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом, до складу якої входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами норм ст.1225 ЦК України та п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини без зміни її цільового призначення. Земельна ділянка, як об'єкт цивільних прав, ідентифікується визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, що передбачено ст.79 1 Земельного кодексу України. В Україні юрисдикційну функцію щодо оформлення спадкових прав виконує нотаріат. В тім, суб'єктивне право позивача на успадкування права власності на земельну ділянку перебуває у невизнаному стані по причині, що земельна ділянка не ідентифікована як об'єкт цивільних прав - не зареєстрована у Державному земельному кадастрі. Ця обставина не дозволяє позивачу через органи нотаріату оформити спадкові права на нерухоме майно та здійснити реєстрацію речового права на нього. Так як суд здійснює правозахисну функцію, а нотаріат в даному випадку - правоохоронну, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судові витрати покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене відповідно до ст.529, п.1) ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.16, ст. 328, ст. 346, ст. ст.1217, 1218, 1225, ст.1261, ч.ч.1,5 ст.1268, ст.1269 Цивільного кодексу України, п. г) ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр»,

Outcome: approved