Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

19 липня 2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою звернувся [PERSON] у якої заначив, що після смерті [INFO] його батька - [PERSON] залишилося майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1464 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги були він, як син батька та його мати - [PERSON] як дружина померлого чоловіка. У 6-місячний строк мати відмовилась від отримання спадщини на його користь, а тому єдиним спадкоємцем, який отримав майно був тільки позивач. Оскільки при житті батько з належної йому земельної ділянки в розмірі 0,25 га продав її частину, а переоформити право власності на ту частину ділянки, яка в нього залишилася в зв`язку із смертю він не встиг, то нотаріус не мала можливості видати йому свідоцтво про право на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 0,1464 га, на якій розташований жилий будинок з господарським будівлями та спорудами за браком правовстановлюючих документів на неї. Ця обставина спонукало його звернутися до суду із заявою про визнання права власності на земельну ділянку. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, а за наслідками розгляду справу позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала на позовну заяву відзив у якому з обставинами викладеними у позові погодилася, підтвердила їх, а тому просила суд позов задовольнити та визнати за сином право власності на спірну земельну ділянку. Одночасно відповідач просила суд розглянути справу за її відсутністю на підставі наданих позивачем матеріалів. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін на підставі наданих доказів без фіксування судового процесу. Вивчивши думку сторін викладених у позовної заяві та відзиві на неї, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, а позовні вимоги підлягають задоволенню в зв`язку з наступним: Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З Державного акту на земельну ділянку серії ЯА №276323, свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок від 14.12.2020 р., свідоцтва про народження позивача та свідоцтва про смерть вбачається, що після смерті [INFO] батька позивача залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Під час життя 30.08.2006 р. батько позивача із земельної ділянки загальною площею 0, 25 га з кадастровим номером 5123781300:04:001:0055, яка розташована в [ADDRESS] , продав частину земельної ділянки площею 0,1036 га після чого у його власності залишилося частина земельної ділянки площею 0,1464 га, на якій розташований жилий будинок з господарським будівлями та спорудами. Факт продажу частини земельної ділянки засвідчений написом нотаріуса у позову Державному акті на право власності на земельну ділянку. Факт початку переоформлення батьком позивача частини земельної ділянки, яка залишилася у його власності підтверджений: актом «Приймання-передачі межових знаків на зберігання», яким були визначені межі земельної ділянки площею 0,1464га, якій був привласнений кадастровий номер 5123781300:04:001:0661, експлікацією земельних угідь з кадастровим номером ділянки 5123781300:04:001:0661, відомостями про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5123781300:04:001:0661 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.09.2020 р. з доданим до нього кадастровим планом земельної ділянки з номером 5123781300:04:001:0661. З довідки державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса №7571/02-14 від 13.11.2020 р. вбачається, що спадкоємцями за законом були позивач та його мати [PERSON] .. Так як відповідач від отримання спадщини відмовилась, то нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину на будинок за законом лише на ім`я позивача. У видачі свідоцтва про право на спадщину відносно земельної ділянки нотаріус відмовила через те, що батько позивача належним чином не оформив правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,1464 га, яка залишилася у власності батька позивача на час його смерті, що підтверджено копією супровідного листа нотаріуса №1501/02-31 від 17.03.2021 р. та копією Постанови «Про відмову у вчинені нотаріальної дії» від 17.03.2021 р. З огляду на цю обставиною, суд погоджується з думкою позивача, що нотаріус не мав можливості видати йому свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, а тому його майнові права повинні бути захищені у судовому порядку. Відповідно до ст. 4, 13 ЦПК України та ст.ст 15, 16ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, а одним із способів захисту якого є визнання права. Згідно ст.1216, 1218 ЦК України під спадкуванням розуміється перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Набуття права власності у порядку спадкування на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки передбачено ст.ст. 328, 1216, 1225 ЦК України та ст.81 ЗК України. Таким чином, суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими, достовірними доказами, які у сукупності є достатніми, а тому позов підлягає задоволенню. Вимоги, щодо відшкодування судових витрат позивачем не були заявлені, а тому питання про їх розподіл судом не вирішувалися. За приписами п.1 ч.7 ст.265 ЦПК України суд, у разі необхідності, може вказати порядок і строк виконання рішення. При цьому відповідачка позов визнала.

Outcome: approved