Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

17 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 02 червня 2001 року, від якого [INFO] року народила сина - [PERSON]. З 2010 року сторони мешкають окремо, крім того в зв'язку із проведенням АТО на території Донецької області позивач з дитиною змушена була переїхати та змінити місце проживання та через це остаточно втратила зв'язок з батьком дитини. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний, моральний розвиток. Позивач зазначає, що через відсутність зв'язку, і як наслідок і дозволу від відповідача на виїзд дитини без його супроводу, не змогла відправити сина до літнього табору на відпочинок до Туреччини за кошти благодійної організації, що надає допомогу внутрішньо переміщеним особам, а тому бажає найближчі півроку таку подорож все ж таки здійснити в одну із країн (Іспанія, Латвія, Литва, Туреччина, тощо), з метою оздоровлення сина, фізичного, духовного та морального розвитку, а тому просить суд надати їй, [PERSON], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, а саме: до Литви, Латвії, Іспанії, Туреччини, її сина [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], на строк шість місяців (з 15 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації - газеті центральних органів виконавчої влади «Урядовий кур'єр» (а.с.32-33), розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судової влади» (а.с.19, 21, 23). За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.36), заперечень проти задоволення позову не надав. З'ясувавши позицію позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони 02 червня 2001 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис № 175 (а.с.5). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька (а.с.4), яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З 2010 року сторони мешкають окремо, крім того в зв'язку із проведенням АТО на території Донецької області позивач з дитиною змушена була переїхати та змінити місце проживання, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 11 вересня 2015 року на ім'я [PERSON] (а.с.4), витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1213-304919-2017 від 27 лютого 2017 року на ім'я [PERSON] (а.с.6). Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Дитина мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходиться на її повному утриманні, на теперішній час місцезнаходження батька дитини не відомо. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її неповнолітнього сина [PERSON], оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Оскільки місцезнаходження батька неповнолітньої дитини відповідача [PERSON] на теперішній час не відомо, стосунки з відповідачем позивач не підтримує, вона позбавлена можливості отримати добровільну згоду відповідача на тимчасовий виїзд за кордон з дитиною без його супроводу з метою оздоровлення дитини, тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги, надавши такий дозвіл позивачу строком по 31 грудня 2017 року, починаючи з дня набранням цим рішенням законної сили. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 640,00 грн. (а.с.1) та у відшкодування витрат на оплату оголошення про виклик відповідача у друкованому засобі масової інформації 630,00 грн. (а.с.31).

Outcome: approved