Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

19 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року було постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 21 лютого 2017 року він надав відповідачу [PERSON] у борг 800 доларів США до 21 жовтня 2017 року зі сплатою 5% від суми позики за кожен місяць до повного погашення боргу, про що було складено відповідну розписку. Також 21 лютого 2017 року з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, яким остання зобов`язалася відповідати перед позивачем солідарно з позичальником за виконання нею своїх зобов`язань. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачами взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ними грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 1 912 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 53 153 гривень 60 коп., з яких: 800 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 22 240 гривень 00 коп., основного боргу, 1 112 доларів США, що за курсом НБУ становить 30 913 гривень 60 коп., проценти за договором позики, а також судові витрати. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надали. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Будь-які заяви чи клопотання від відповідачів до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки та договору позики грошових коштів від 21 лютого 2017 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 800 доларів США і зобов`язалася їх повернути у строк до 21 жовтня 2017 року зі сплатою 5 % щомісячно від суми позики, що залишилася (а.с. 6, 13-14). Розписка була написана власноруч відповідачем, договір позики грошових коштів також був заповнений [PERSON] власноруч. 21 лютого 2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася перед [PERSON] за виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики: повернення суми позики, сплати відсотків та пені (а.с. 15-16). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 800 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку та підписано договір позики грошових коштів. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно з розпискою та договором позики грошових коштів [PERSON] взяла у позивача грошові кошти та зобов`язалася повернути у строк до 21 жовтня 2017 року, але до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, з урахуванням того, що внаслідок підписання договору поруки від 21 лютого 2017 року [PERSON] є солідарним боржником за договором позики від 21 лютого 2017 року, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно сума боргу, розмір якої складає 800 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики грошових коштів від 21 лютого 2017 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків у розмірі 5 % від суми позики, яку надано до 21 жовтня 2017 року. Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики грошових коштів, то після 21 жовтня 2017 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики грошових коштів, укладеним 21 лютого 2017 року між [PERSON] і [PERSON] Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з викладеним, відповідачі зобов`язані сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі - 5% щомісячно від суми позички на залишок суми боргу (5% х 800 доларів США = 40 доларів США щомісячно) за період з 21 лютого 2017 року по 21 жовтня 2017 року. Таким чином, розмір відсотків за договором позики грошових коштів від 21 лютого 2017 року, який було укладено між [PERSON] і [PERSON] , що підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 800 доларів США за період з 21 лютого 2017 року по 21 жовтня 2017 року, становить 240 доларів США (8 місяців х 40 доларів = 240 доларів США). Таким чином, загальна сума заборгованості складає 1 040 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 13 грудня 2018 року (1 долар США = 27 гривень 80 коп.), становить 28 912 гривень 00 коп, яка складається з суми боргу у розмірі 800 доларів США, процентів у розмірі 240 доларів США. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 383 гривень 36 коп. (28 912 х 704 гривні 80 коп. : 53 153 гривні 60 коп.) у рівних частках, тобто по 191 гривні 68 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial