Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

19.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який було зареєстровано 06.10.2020 року, мотивуючи тим, що 14.05.1994 року між відповідачем та нею було укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про що складений відповідний актовий запис № 1898, від шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 21.06.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/3088/17 шлюб між ними було розірвано, діти залишились проживати з нею. 18.04.2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/1502/18 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 22.05.2018 року рішення суду набрало законної сили та було видано виконавчий лист для примусового виконання. 21.06.2018 року постановою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткачом А.П. відкрито виконавче провадження. З моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання та на день подання цього позову державним виконавцем вжиті примусові заходи з метою виконання рішення суду, однак відповідач свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, утворилась заборгованість по виплаті аліментів, за період з 13.02.2018 року по 01.09.2020 року в розмірі 57 833,25 грн., що призводить до порушення охоронюваних законом прав та інтересів малолітньої дитини на належне утримання. Державним виконавцем було здійснено ряд примусових дій, проте, відповідачем заборгованість не погашена, розмір заборгованості визначеної державним виконавцем відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Відповідач продовжує не належним чином виконувати зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 19.09.2020 року. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилось стягнення. В зв`язку з викладеним просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 19.09.2020 року (по аліментним платежам з 13.02.2018 року по 31.08.2020 року) в сумі 58 443,00 грн. та стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу 2500,00 грн. 03.11.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї за зареєстрованою у встановленому порядку адресою місця проживання (а.с. 12), та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач отримав ухвалу суду від 03.11.2020 року та позов з додатками до неї 06.11.2020 року (а.с. 35), та подав до суду у встановлений строк відзив на позов. 10.11.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Любченко (Швецова) Наталії Юріївни, надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки довідку про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14.09.2020 року № 115577 було сформовано державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС Ткач А.П. без врахування факту офіційного працевлаштування відповідача в період з лютого 2018 року по березень 2019 року, що підпадає під період формування заборгованості з лютого 2018 року по серпень 2020 року. В довідці про заборгованість зазначено відомості взяті для розрахунку аліментів за середньою заробітною платою по м. Біла Церква та Білоцерківському району, за відповідні квартальні періоди року, в той час, як відповідач був офіційно працевлаштований та отримував офіційну заробітну плату. Також, позивачем було приховано відомості про факт отримання нею оплати (перерахування) аліментів відповідачем на її карткові рахунки. Відповідачу, до часу подання позивачем довідки від 14.09.2020 року № 115577, до часу ознайомлення з матеріалами ВП 28.11.2020 року, не було відомо про той факт, що старшим державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС Ткач А.П. не було здійснено відповідних обов`язкових дій за матеріалами ВП, не дотримано вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, тане вчинено обов`язкових дій з повідомленням боржника, що призвело до внесення недостовірних відомостей у формування довідки від 14.09.2020 року № 115577. Також, у відзиві зазначено, що відповідачем не було отримано жодного повідомлення, жодного листа, жодної постанови від державного виконавця по ВП 56612831. Оскільки, відповідач не погоджується з наданим розміром заборгованості, який зазначений в довідці виданій ДВС, то відповідач 09.11.2020 року подав заяву до Білоцерківського МВ ДВС, щодо здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів, враховуючи додаткові докази, а саме: довідку з місця роботи відповідача та копії чеків про сплату аліментів. Відповідач повідомив, що ним буде подано до суду відповідь на заяву від 09.11.2020 року до Білоцерківського МВ ДВС, щодо оновленого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом від 22.05.2018 року № 2/357/1344/18. 25.11.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни, відповідно до якого позивач не погоджується з відзивом на позов з наступних підстав, відповідач повідомляє, що державним виконавцем не було вірно обраховано розмір заборгованості по сплаті аліментів та позивач приховала інформацію щодо отримання коштів на її картковий рахунок, відповідні доводи не відповідають дійсності та спростовуються наступним. Із наданих відповідачем чеків, квитанцій та платіжних доручень вбачається, що платником та отримувачем платежу є [PERSON] , а тому, державний виконавець правомірно в межах виконавчого провадження не зарахував відповідні перекази як сплату аліментних платежів. Розрахунок заборгованості від 14.09.2020 року, складений старшим державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС Центрального МУЮ МЮ (м. Київ) Ткачом А.П., ані в адміністративному порядку, ані в судовому порядку не оскаржений та не оскаржується, 10 денний строк для оскарження розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який визначений ст. 449 ЦПК України сплив, а відтак, розмір заборгованості по сплаті аліментів є узгодженим. Перерахування грошових коштів в Україні через банківські установи регулюється Інструкцією про ведення касових операцій банками України від 25.09.2018 року, тобто здійснення будь-якого платежу через банківські установи має бути підтверджено наданням касового документу встановленого зразку із усіма необхідними реквізитами, відсутність будь-якого із перелічених реквізитів є підставою для визнання такого доказу неналежним. Так, до відзиву до позовної заяви стороною відповідача долучено копії квитанцій про перерахунок аліментних платежів, проте, із наданих квитанцій вбачається, що платником та отримувачем коштів є [PERSON] , а не отримувач аліментів - [PERSON] . Таким чином, стороною відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує належну сплату аліментних платежів. Таким чином, стороною відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує належну сплату аліментних платежів. Відповідач знаючи про наявність судового рішення про стягнення аліментів, проте, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, відповідне рішення не виконував, не з`являвся до державного виконавця з метою зв`язування про виконання рішення суду, внаслідок чого допустив прострочення аліментних платежів, а відтак, до нього слід застосувати заходи майнової відповідальності у вигляді стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Станом на день розгляду цієї справи, кошти в рахунок погашення боргу по сплаті аліментів та сплати поточних аліментів надійшли 09.11.2020 року у розмірі 3000 грн., проте відповідний платіж не може взятися до уваги при обрахуванні пені, оскільки, неустойка(пеня) за прострочення сплати аліментів стягується за період з 01.03.2018 року по 19.09.2020 року (по аліментним платежам з 13.02.2018 року по 31.08.2020 року). Позивач не заявляє збільшення розміру позовних вимог та стягнення неустойки за період з 20.09.2020 року по 18.11.2020 року. Також, на думку позивача відсутні підстави за яких розмір неустойки (пені) може бути зменшеним, оскільки відповідач не надав суду жодного належного обґрунтованого доказу, який підтверджує відсутність винної поведінки при прострочення сплаті аліментів, а наведені відповідачем обставини щодо неврахування сплачених аліментних платежів не є підставою для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Просила врахувати зазначену відповідь на відзив при ухваленні судового рішення та задовольнити позов у повному обсязі. 30.11.2020 року представник позивача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна, подала до суду клопотання про стягнення (розподіл) судових витрат, мотивуючи тим, що між Адвокатським об`єднанням «Дісп`ютс» та [PERSON] укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 2020/47 від 14.09.2020 року, відповідно до якого п. 4.1. визначено, що за роботу по цьому договору клієнт взяв на себе обов`язок сплатити фіксовану винагороду (гонорар) у розмірі 2500,00 грн. 19.11.2020 року, клієнтом сплачено на банківський рахунок Об`єднання передоплату за надання правової допомоги за договором, зокрема, за виконання робіт у сумі 2500,00 грн. В зв`язку з викладеним просила в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача, під час ухвалення рішення, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. 08.12.2020 року представник відповідача, адвокат Любченко (Швецова) Наталія Юріївна, подала заяву, про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та врахування їх при прийнятті судового рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.06.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 14), та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). Також, встановлено, що 18.04.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення та видано виконавчий лист, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.02.2018 року до досягненню дитиною повноліття (а.с. 16-18, 19), який перебуває на примусовому виконанні у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2018 року (а.с. 20). Відповідно до ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти за виконавчим листом, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з 13.02.2018 року та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження, оскільки він періодично сплачував аліменти, але не в повній мірі і не регулярно. Позивачем до суду надано копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.09.2020 року, виданого Центральним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Київ) Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби (а.с. 21), згідно матеріалів виконавчого провадження № 56612831 з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/1344/18 від 22.05.2018 року, відповідно до якого за [PERSON] станом на 01.09.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 57 833,25 грн. Однак, відповідач не визнав даний розмір заборгованості і звернувся до Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби із заявою від 09.11.2020 року, про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2/357/1344/18 від 22.05.2018 року, враховуючи надані додатково відомості про оплату аліментів боржником та довідки з місця роботи в періоди, що враховані в формуванні довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14.09.2020 року № 115577, просив сформувати та видати оновлену довідку про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати стягувача [PERSON] , надати оновлені відомості реквізитів банківського рахунку для перерахування коштів по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , до даної заяви відповідач приєднав копії квитанцій про сплату аліментів [PERSON] від 31.12.2019 року, 15.10.2019 року, 28.11.2019 року, 05.03.2020 року, 12.04.2020 року, 24.11.2019 року, 25.01.2020 року, 09.11.2020 року та копію довідки Білоцерківського автобусного парку від 02.11.2020 року № 45, в якій вказано розмір заробітної плати за період з 01.01.2018 року по 26.03.2019 року (а.с. 46-50). Позивач заперечує про врахування даних квитанцій та чеків, обґрунтовуючи тим, що отримувачем платежу є [PERSON] , а тому дані квитанції не підлягають до зарахування по сплаті аліментів в межах ВП № 115577, однак суд не оцінює та не перевіряє дані квитанції як доказ у справі, оскільки вони подані до виконавчої служби та мають бути перевірені державним виконавцем. 27.11.2020 року Центральним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Київ) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби було видано новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментівза виконавчим листом № 2/357/1344/18 від 22.05.2018 року (а.с. 96), відповідно до якого, станом на 15.11.2020 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження становить 31 319,51 грн., а заборгованість яка утворилась станом на 19.09.2020 року становить 31 333,01 грн. В матеріалах справи відсутні відомості, щодо оскарження сторонами розміру даної заборгованості, тому суд вважає за можливе прийняти даний розрахунок. Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву, зазначає, що державним виконавцем не дотримано вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, та не вчинено обов`язкових дій з повідомленням боржника, що призвело до внесення недостовірних відомостей у формування довідки від 14.09.2020 року № 115577, однак в даній справі суд не оцінює дії державного виконавця, а відповідач має право відповідно до ст. 447 ЦПК України, оскаржити дій державного виконавця у встановленому законодавством порядку. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина (а.с. 7) прийшов до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за період з 01.03.2018 року по 19.09.2020 року (по аліментним платежам з 13.02.2018 року по 31.08.2020 року) складає 150 272,84 грн. Відповідач заперечуючи проти стягнення пені по сплаті аліментів зазначає, що заборгованість утворилась не з його вини, а з вини державного виконавця, який не вчинив всі дії визначені у інструкції, однак суд критично оцінює дані твердження, оскільки відповідач знав про рішення суду яким стягувались з нього аліменти на утримання сина, і знав що виконавчий лист знаходиться на виконанні, що підтверджується періодичними платежами по сплаті аліментів, однак дій щодо повідомлення державного виконавця про офіційне місце роботи і розмір заробітної плати не вчинив. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначному розмірі, однак допустив заборгованість, тому позивач має право на отримання неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, максимально враховуючи інтереси дитини, суд,

Outcome: partial