Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

19.11.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 02.09.2011року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку № 191, згідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 6900,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до закінчення строку дії платіжної картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором відповідач станом на 04.06.2018 року має заборгованість у розмірі 13304,88 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача, разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 22.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд на 20.12.2018 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819. У зв'язку із неявкою відповідача в судове засідання 20.12.2018 року, слухання справи було відкладено на 08.01.2019 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819. Представник позивача в сьогоднішнє судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, згідно інформації, яка неодноразово надходила з ГУДМС України в Донецькій області у відповідь на запити суду щодо підтвердження місця реєстрації фізичних осіб, останнє відоме місце проживання яких належить до Амвросіївського району Донецької області, - за наявними у ГУДМС Донецькій області дані про таких осіб відсутні, а детальніше здійснити перевірку інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб в населених пунктах, які розташовані в зоні проведення операції об'єднаних сил, є неможливим, тому що обліки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Донецькій області знаходяться у м. Донецьку на тимчасово непідконтрольній українській владі території. У зв'язку із зазначеним, відповідно до п.19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та ч.1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», відповідач викликалася до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819, але в судове засідання остання не з'явилася, відзив на позов не надала. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплатити проценти. Судом встановлено, що 02.09.2011року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено договір про відкриття фізичній особі - працівнику бюджетної установи (отримувачу державної соціальної допомоги) карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 191. Також 30.04.2013 року було укладено додатковий договір №1 до договору № 191. Згідно до умов укладеного договору та додаткового договору до нього, відповідач отримала кредит у сумі 6900,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних за користування кредитом та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних, із кінцевим терміном повернення до закінчення строку дії платіжної картки. Факт одержання кредитних коштів та подальші дії сторін щодо виконання зобов'язань за кредитним договором підтверджується випискою з кредитного рахунку про рух коштів. Відповідач не виконує належним чином обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим у встановлений договором строк позивач всі належні платежі не отримав. Станом на 04.06.2018 року заборгованість за договором становить 13304,88 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом в розмірі 6899,32 грн.; - заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2889,93 грн.; - 3% річних від простроченої суми в розмірі 659,87 грн.; - втрат від інфляції в розмірі 2849,76 грн.; - заборгованості за РКО в розмірі 6,00 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-2129цс16. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved