Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

17 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» та Сихівський відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області із вимогою про зняття арешту з автомобіля марки «Acura MDX», 2008 року випуску, чорного кольору, тип транспортного засобу універсал В, шасі № 2HNYD28888H540873, державний номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 липня 2017 року він дізнався що автомобіль знаходиться у розшуку та під арештом, накладеним Сихівським відділом державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В цей же день автомобіль було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для подальшого зберігання. Позивач являється добросовісним власником транспортного засобу, не є стороною виконавчого провадження в рамках якого накладався арешт, тому вважає подальше утримання автомобіля під арештом таким, що суперечить чинному законодавству. 23 жовтня 2017 року представником третьої особи - Публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку «Львів» подано заперечення на позовну заяву, за змістом яких представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що арешт на автомобіль марки «Acura MDX», 2008 року випуску, чорного кольору, тип транспортного засобу універсал В, шасі № 2HNYD28888H540873, державний номерний знак [NUMBER], накладений в рамках виконавчого провадження про звернення стягнення на цей транспортний засіб. Боржником у виконавчому провадженні [PERSON] незаконно відчужено автомобіль, виконавчий документ про звернення стягнення на це рухоме майно не скасований, зняття арешту унеможливить виконання рішення суду про звернення стягнення на автомобіль, а позивач не довів, що він є добросовісним набувачем транспортного засобу. 18 грудня 2017 року засобами поштового звязку до суду надійшли заперечення від представника третьої особи - Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у яких він просив суд відмовити у задоволенні позову з аналогічних підстав. 11 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. 18 жовтня 2018 року суддею Бабій О.М. справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання по даній справі на 22 листопада 2018 року. В рамках підготовчого провадження учасниками справи заяв по суті справи не подавалось. 22 листопада 2018 року судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 22 січня 2019 року. У судовому засіданні 22 січня 2019 року позивач та його представники позов підтримали з підстав наведених в ньому. Відповідач у судове засідання 22 січня 2019 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом із судовою кореспонденцією, який повернувся до суду за закінченням терміну зберігання. Треті особи не забезпечили явку своїх представників у судове засідання, про час та місце розгляду справи останні повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Від представника третьої особи - Публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку «Львів» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак судом без виходу в нарадчу кімнату відмовлено у задоволенні даного клопотання, у звязку із його необґрунтованістю, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу на підтвердження можливості відкладення слухання справи на інший день. Заслухавши пояснення позивача, думку його представників дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. На виконанні у Сихівський відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавче провадження № 53305921, відкрите на виконання рішення Сихівського районного суд м. Львова від 23 травня 2014 року про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ACURA MDX», 2008 року випуску, чорного кольору, тип ТЗ легковий універсал-В, шасі № 2HNYD28888H540873, що належить на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ПАТ АКБ «Львів» по кредитному договору № 2008/1/50 від 17.10.2008 в сумі 324 595,23 грн. (251474,00 грн. - заборгованість по поверненню кредиту, 43418,86 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 29 702, 37 грн. - пеня), шляхом проведення прилюдних торгів. Постановою державного виконавця від 12 липня 2017 року в рамках даного виконавчого провадження накладено арешт на автомобіль марки «ACURA MDX», 2008 року випуску, чорного кольору, тип ТЗ легковий універсал-В, шасі № 2HNYD28888H540873. За змістом ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, позивачем у справах про звільнення майна з-під арешту є особа, відносно якої на момент порушення справи є припущення, що вона є носієм субєктивного права (власник та правомірний володілець майна), оскільки метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна особі відмінній від боржника. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. В даному випадку позивачем заявлено вимогу про зняття арешту з майна. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «ACURA MDX» знаходиться у заставі Публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на підставі договору застави від 17 жовтня 2008 року. Відомості про заборону відчуження автомобіля згідно даного договору внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана правова норма кореспондується також у ст. 17 ЗУ «Про заставу». Відповідно до п. 4.1.4 договору застави, заставодавець зобов'язувався не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави без отримання попередньої письмової згоди на це від позивача. Відповідно до положень ст.ст. 10, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Так, відповідно до статті 34 ЗУ «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. На підтвердження права власності на спірний автомобіль позивачем долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 922864. Однак даного документу недостатньо для прийняття рішення про задоволення позову про зняття арешту з майна, оскільки матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів про те що автомобіль було відчужено заставодавцем за згодою заставодержателя, або факт придбання автомобіля за відплатним договором. Окрім того, як вбачається із долученої позивачем постанови Верховного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 464/11398/13-ц, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2012 року визнано недійсною біржову угоду від 14 травня 2009 року ЛВК № 09051428, укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої [PERSON] продав [PERSON] спірний автомобіль, та скасовано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Суд звертає увагу що автомобіль марки «ACURA MDX», 2008 року випуску, чорного кольору, тип ТЗ легковий універсал-В, шасі № 2HNYD28888H540873 є предметом виконання рішення Сихівського районного суд м. Львова від 23 травня 2014 року, оскільки судом вирішено звернути стягнення на це рухоме майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, а тому зняття арешту унеможливить виконання цього судового рішення, що є неприпустимим. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, відтак суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 388, 586 ЦК України, ст.ст. 10, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 17 ЗУ «Про заставу», 59 ЗУ «Про виконавче провадження», 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed