Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

19.03.2013 року [PERSON] звернулася з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Донецька Донецької області, про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. 13.05.13 року А.О.С. позов уточнила, та звернулася з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Донецька Донецької області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. Ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 30 липня 2013 року до участі у справі за клопотанням прокурора у якості співвідповідача залучено Донецьку товарну біржу. 17 грудня 2013 року позивачка у третє позов уточнила, та звернулася з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області, Донецької товарної біржі, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. Позов обґрунтувала тим, що 27 листопада 2006 року відбувся аукціон, за результатами якого вона стала переможцем та 27 листопада 2006 року між нею та ДПІ у Ленінському районі м.Донецька було укладено біржовий контракт №028-н (договір купівлі-продажу), згідно якого вона придбала вбудоване нежитлове приміщення, площею 46,4 кв.м., розташоване на першому поверсі жилого будинку [ADDRESS]. Того ж дня вона сплатила 273095,40 грн.,а 28 листопада 2006 року вказане нежитлове приміщення було передано їй за актом прийому-передачі від ТОВ «Ремпобуттехніка»ЛТД. 4 грудня 2006 року її відмовили у державній реєстрації придбаного об'єкту з тих підстав,що на це приміщення накладено арешт ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.11.2006 року. 04 липня 2007 року рішення вступило в законну силу рішенням Господарського суду Донецької області від 4 липня 2007 року, були визнані недійсними біржові торги, проведені на Донецькій товарній біржі 27 листопада 2006 року з продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості та визнаний недійсним біржовий контракт №028-н від 27.11.2006 року, та встановлена вина податкового органу, що діє на підставі ЗУ «Про державну податкову службу», на яку покладено обов'язок приймати заходи щодо примусового стягнення майна, взятого до податкової застави Просила суд, посилаючись на ст.. 1173 ЦК України, ст.21.3 Податкового Кодексу України, ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України стягнути з відповідачів солідарно шкоду у сумі 273095 грн. 40 коп., та моральну шкоду у сумі 50000 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року позовну заяву [PERSON] задоволено частково, та стягнуто з Донецької товарної біржі на користь позивачки в якості відшкодування шкоди 273095 грн. 40 коп.,моральну шкоду у сумі 5000 грн., на користь держави судовий збір у сумі 3230 грн. 95 коп. У позові до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області, відмовлено. З вказаним рішенням на погодилась Донецька товарна біржа та оскаржили його в апеляційному порядку. Просила скасувати рішення суду. І ухвалити нове. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме суд самостійно змінив предмет та підстави позову, чим порушив ст.31 ЦПК України, тому що предметом позову позивачки було відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади, а саме ДПІ в Ленінському районі м. Донецька. Донецька товарна біржа не є органом державної влади, а відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» діє на основі самоврядування, господарської самостійності, є юридичною особою та таке інше. Крім того апелянт вказав на ряд процесуальних порушень при розгляді справи, а саме суд за клопотанням прокурора 30 липня 2013 року залучив Донецьку товарну біржу у якості співвідповідача, що є порушенням ч.1 ст.33 ЦПК України. Просила суд скасувати ухвалу від 30.07.2013 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні прокурора про залучення Донецької товарної біржі в якості співвідповідача. Скасувати рішення суду першої інстанції від 25.12.2013 року і ухвалити нове, яким у позові позивачці відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - Донецької товарної біржі апеляцію підтримав та просив суд апеляцію задовольнити повністю. Представник позивачки доводи апеляційної скарги підтримала та пояснила, що вона погоджується з тим, що суд неправомірно стягнув з Товарної біржі матеріальну та моральну шкоду та просила суд скаргу задовольнити, рішення змінити та стягнути з Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м.Донецька Донецької області,солідарно матеріальну та моральну шкоди. Представник відповідача - Донецької товарної біржі апеляцію підтримав та просив суд апеляцію задовольнити повністю. Представник відповідача - Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області вважав скаргу не обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним. Прокурор просив суд скаргу відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача,представників відповідачів, прокурора, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Донецької товарної біржі підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено наступне. 27 листопада 2006 року відбувся аукціон, за результатами якого позивачка стала переможцем та 27 листопада 2006 року між нею та ДПІ у Ленінському районі м.Донецька було укладено біржовий контракт №028-н (договір купівлі-продажу), згідно якого вона придбала вбудоване нежитлове приміщення, площею 46,4 кв.м., розташоване на першому поверсі жилого будинку [ADDRESS]. Того ж дня [PERSON] сплатила 248273,86 грн.,що підтверджується меморіальними ордерами №59-42 від 27.11.2006 року та №59-26 від 27.11.2006 року,а також державний страховий збір у розмірі 2 574,82 грн., що підтверджується меморіальним ордером №59-24 від 27.11.2006 року, комісію банку в загальній сумі 2705,72, що підтверджується виданими Донецьким філіалом ВАТ «Родовідбанк» квитанціями №61762,62194,62190,62196,62248, всього нею було сплачено273095,40 грн. 28 листопада 2006 року вказане нежитлове приміщення було передано позивачці за актом прийому-передачі від ТОВ «Ремпобуттехніка»ЛТД. 28.11.2006 року [PERSON] звернулась до КП БТІ м.Донецька для здійснення державної реєстрації, але 4 грудня 2006 року її відмовили з тих підстав,що на це приміщення накладено арешт ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.11.2006 року по справі № 45337. Відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 26.03.207 року по справі №32/415пд визнано недійсними біржові торги, проведені на Донецькій товарній біржі 27 листопада 2006 року з продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості та визнаний недійсним біржовий контракт №028-н від 27.11.2006 року була встановлена вина податкового органу. Задовольняючи позовні вимоги позивачки до Донецької товарної біржі суд першої інстанції послався на ст..1166 ЦК України та визнав факт того, що саме представники Донецької товарної біржі повинні були перевірити можливість укладення договору купівлі-продажу, при цьому встановити наявність накладеного арешту на спірне приміщення. Суд першої інстанції також встановив факт неправомірності поведінки Донецької товарної біржі, яка виразилася у не перевірці наявності перешкод для укладення біржового контракту, встановив наявність шкоди у сумі 273095 грн. 40 коп. та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки шкода є об'єктивним наслідком поведінки Донецької товарної біржі. Суд також встановив, що діями Донецької товарної біржі позивачці спричинена моральна шкода, пов'язана з хвилюваннями, яких вона зазнала при зверненні до різних інстанцій за захистом свого порушеного права, тривалості порушених прав, та невжиття працівниками Донецької товарної біржі заходів до поновлення цих прав. Моральна шкода стягнута судом у сумі 5000 грн. Обґрунтування та висновки суду щодо відмови у позові до інших відповідачів у судовому рішенні відсутні. З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не визначив належне коло відповідачів у даній справі, належним чином не з'ясував обставин, що мають значення для справи, не встановив дійсних прав та обов'язків сторін, неправильно застосував норми матеріального права. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України , суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Апеляційним судом встановлено, що позивачка [PERSON], звертаючись до суду з позовом до відповідачів зазначила підставою позову як ст. 1173 ЦК України, так і ст. 21.3 Податкового Кодексу України та ч.2 ст. 25 Бюджетного Кодексу України та п.9 Перехідних положень Бюджетного Кодексу України. Крім того, позивачка посилалась на ст.. 56 Конституції України де йдеться про те, що Конституцією проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Позивачка також наполягала на тому, що компенсація шкоди, завданої їй у спірних правовідносинах, має бути здійснена за рахунок держави, але відповідачами по справі вказала Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Донецька та Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області. Позивачка також посилалася у позові на той факт, що провина Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Донецька вже встановлена Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.03.2007 року й не підлягає доказуванню у цьому судовому процесі. Будь- яких доказів в обґрунтування неправомірних рішень, або її бездіяльності при проведенні біржових торгів 22 листопада 2006 року з боку Донецької товарної біржі позивачка суду не надавала. Відповідно до ст.. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, на яку посилалася позивачка, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст.2, ст.170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Апеляційним судом встановлене, що ДПІ у Ленінському районі м. Донецька під час укладення спірного біржового контракту не виступала як суб'єкт господарювання або суб'єкт цивільних відносин, а була особою, що наділена владними повноваженнями, що діє на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні». Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що збитки, завдані неправомірними діями посадових осіб органів державної податкової служби, підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 26.03.2007 року по справі №32/415пд визнано недійсними біржові торги, проведені на Донецькій товарній біржі 27 листопада 2006 року з продажу спірного об'єкта нерухомості та визнаний недійсним біржовий контракт №028-н від 27.11.2006 року та була встановлена вина ДПІ у Ленінському районі м. Донецька. Відповідно до ч.2. ст..25 Бюджетного Кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.9 Перехідних положень Бюджетного Кодексу України кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Враховуючи наведене, вимоги позивачки до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області, Донецької товарної біржі, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлене, що Донецька товарна біржа не є органом державної влади, а відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про товарну біржу» діє на основі самоврядування, господарської самостійності, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, власні поточні та вкладні рахунки в банках, печатку. Як вбачається з матеріалів справи Донецька товарна біржа повернула позивачці біржовий збір в розмірі 10299 грн. 26 коп., про що був укладений Акт про повернення біржового збору, в якому позивачка зазначила, що претензій, у тому числі фінансових, до Донецької товарної біржі вона не має. Як вбачається з рішення Господарського суду Донецької області від 26.03.2007 року, яке набрало законної чинності при проведенні біржових торгів та укладення біржового контракту були порушені приписи ч.1 ст. 215 та ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України продавцем, а саме ДПІ у Ленінському районі м. Донецька, яке виразилось у ігноруванні податковим органом іншої заборони, яка вже існувала щодо цього майна, що потягнуло протиправні дії щодо його реалізації. У зв'язку з чим у суду першої інстанції не було підстав, стягувати з Донецької товарної біржі матеріальної та моральної шкоди. У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню й на підставі п.2,3,4 ч.1,2 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Донецька, Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області, Донецької товарної біржі, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади,необхідно відмовити. Вимоги апелянта щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції від 30.07.2013 року не приймаються до уваги.

Outcome: partial