Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

19.03.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2010 року з нього призначено судом стягувати в користь відповідачки на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стверджував, що на даний час виникли підстави для зменшення призначеного розміру аліментів, оскільки в листопаді 2012 року через погіршення здоров'я його у важкому стані було госпіталізовано у реанімаційне відділення Мостиської ЦРЛ, де у нього було діагностовано: цукровий діабет І-го типу, після чого його було скеровано на лікування у Львівський обласний ендокринологічний диспансер, де він пройшов курс лікування з 03.12.2012 року по 12.12.2012 року та, починаючи з кінця 2012 року згідно рекомендацій лікаря, двічі на рік він проходить курс лікування в умовах стаціонару. Вказував, що 17.11.2014 року рішенням Личаківської міжрегіональної МСЕК йому було присвоєно ІІІ-ю групу інвалідності і фактично його єдиним джерелом доходів на сьогоднішній день є пенсія по інвалідності в сумі 940 грн. Крім того вказував, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.02.2011 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. 29.06.2011 року він вдруге одружився та [INFO] в нього народилася донька [PERSON]. Дружина [PERSON] на даний час ніде не працює, так як перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. З огляду на наведені обставини, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], що визначено рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2010 року до 300 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що її син хворіє та через недостатність грошей в сім'ї, вона змушена була перервати свою оплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та на даний час працює з неповним робочим днем. Інших засобів для існування та утримання сина у неї немає. Також наголосила, що позивач не сплачує в повній мірі призначені судом аліменти. Заслухавши пояснення відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2010 року з позивача призначено стягувати у користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 14.06.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернувся в суд з метою зменшення розміру вказаних вище аліментів, посилаючись на ряд змінившихся в його житті обставин, а саме: на те, що на даний час погіршився його стан здоров'я, йому діагностовано: цукровий діабет І-го типу, у зв'язку з чим змушений двічі на рік проходити курс лікування в умовах стаціонару; на даний час має ІІІ-ю групу інвалідності і фактично його єдиним джерелом доходів на сьогоднішній день є пенсія по інвалідності в сумі 940 грн.; перебуває в другому шлюбі з [PERSON], від якого у нього є малолітня донька [PERSON], [INFO]; дружина [PERSON] на даний час ніде не працює, так як перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує в тому числі і матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з роз'яснень Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженої постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1317 (з наступними змінами та доповненнями), підставою для встановлення III-ої групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Критеріями для встановлення III-ої групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому ступені. Інваліди III-ої групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2015 року складає 1032 грн. Суд бере до уваги заперечення відповідачки з її посиланням на те, що син хворіє, оскільки такі підтверджено довідкою райпедіатра [PERSON] від 30.03.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] перебуває на дистанційному обліку з приводу частих обгострюваних бронхітів. Крім того, з наданої відповідачкою довідки-розрахунку про заборгованість по аліментах видно, що позивачу необхідно було сплатити на утримання сина [PERSON] у період з червня 2010 року по березень 2015 року 28866,00 грн., з яких ним сплачено лише 4334,68 грн., що є свідченням того, що позивач недобросовісно виконує свої обов'язки, як батько. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2010 року; копіями витягів з історії хвороби [PERSON] (№ 2418 та № 2034); копією виписки з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] № 0938114 від 04.11.2014 року; копією довідки до акта огляду МСЕК від 17.11.2014 року; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 154986 від 29.06.2011 року; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO]; копією наказу Мостиської КЦРЛ № 41-к від 21.02.2011 року; копією довідки райпедіатра [PERSON] від 30.03.2015 року; довідкою-розрахунком про заборгованість по аліментах від 30.03.2015 року, а також іншими матеріалами справи. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, беручи до уваги, що на час розгляду справи в суді прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1032 грн., виходячи з загальних принципів процесуального права сторін, де суд повинен сприяти повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову, оскільки позивач, як інвалід ІІІ-ої групи, попри помірно виражене обмеження своєї життєдіяльності, є працездатною людиною молодого віку, який на відміну від п'ятирічного сина, не позбавлений можливості утримувати себе, а також і власних дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed