Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

17 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні його власністю - земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:018:0390, шляхом покладення на [PERSON] зобов`язання за власний рахунок демонтувати розташовані на присадибній ділянці будинку [ADDRESS] , тимчасову споруду (навіс) та перенести сарай в інше місце, не менше 1 м від межі суміжної присадибної ділянки позивача, з влаштуванням заходів щодо водовідведення дощових і талих вод. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що він є власником будинку [ADDRESS] та земельної ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за цією ж адресою (кадастровий номер 1810400000:018:0390). Суміжним землекористувачем, що мешкає в сусідньому будинку за [ADDRESS] , є [PERSON] ( далі відповідач). Відповідач на належній йому земельній ділянці, впритул до паркану, що розмежовує їх земельні ділянки побудував господарські будівлі - тимчасову споруду (навіс) з дерев`яних конструкцій в двох рівнях, перекритих шифером та дерев`яний сарай з шиферною покрівлею, які заважають йому належним чином користуватися своєю земельною ділянкою, внаслідок чого дощові та талі води потрапляють на належні йому земельну ділянку, що призводить до підтоплення або замокання як його паркану, так і земельної ділянки. Вказані споруди збудовані з порушенням будівельних норм, що встановлено актом комісійного обстеження присадибної ділянки по [ADDRESS] від 08.11.2018. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву заперечив проти позову частково. Не заперечуючи проти позовної вимови щодо перенесення сараю, вважав, що підстав для демонтування прибудови - навісу з дерев`яних конструкцій в двох рівнях, перекритих шифером немає. Вказав, що він є суміжним землекористувачем із земельною ділянкою позивача. Йому належить будинок [ADDRESS] . Актом обстеження від 08 листопада 2018 року по [ADDRESS] , складений комісією в складі: заступника міського голови - Онофрійчука С.П., заступника голови міської ради - Гайчені М.Т., начальника відділу державного архітектурного - будівельного контролю - Зозулі С.М., начальника відділу комунальної власності та земельних відносин - Трушевського В.І., начальника юридичного відділу - Бєлової А.Г., про обстеження присадибної ділянки його ні про що не попереджали та комісією йому нічого не порекомендовано. Крім того, при вимірюванні відстані до його прибудови - навісу з дерев`яних конструкцій показники відстані були значно завищені, а саме вказано, що прибудова - навіс, розташований в притул до паркану, проте при правильному вимірюванні відстань становить 1 м. та 10 см., що не передбачає істотного порушення п. 6.1.41 державних будівельних норм ДБН Б.2.2- 12:2018 «Планування і забудова територій». Побудована - навіс з дерев`яної конструкції, на сьогоднішній день вважається самочинним будівництвом. Проте даний навіс будувався з подальшою метою введення його в експлуатацію та визнання права власності, що передбачене ч. 1 та 3 ст. 376 ЦК України. Крім того, прибудова - навіс з дерев`яної конструкції був збудований для відпочинку його дружини, [PERSON] , оскільки вона онкохвора та потребує постійного відпочинку на свіжому повітрі. Даний факт підтверджує довідка з огляду МСЕК за № 902431. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач пояснив, що у його володіння перебуває земельна ділянка та будинок, за адресою: [ADDRESS] . На земельну ділянку він має правовстановлюючі документи. Будинок ще не введений в експлуатацію, оскільки будівництво ще не завершене. Відповідні дозвільні документи на будівництво будинку він має. Сарай, що прилягає паркану позивача він не будував, а коли купував будинковолодіння, той сарай вже там стояв і при побудові позивачем забору він шифер вивів поверх забору. Ніякої цінності для нього сарай не становить. Він не заперечує проти знесення сараю. Сарай на даний час не має шиферної покрівлі. Він шифер зняв після приходу комісії. Щодо прибудови до будинку, то якщо правильно поміряти відстань, та прибудова не збудована впритул до паркану позивача. В одному місці відстань складає один метр 10 сантиметрів, в іншому близько 50 сантиметрів. Крім того, він встановив ринви на прибудові та вода стікає на територію його домоволодіння. З`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. За положеннями статей 81,82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка за цією ж адресою, площею 0,1 га, кадастровий номер 1810400000:01:018:0309 належить [PERSON] ( а.с. 7, 8). Земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою та будинком, що перебуває у володінні [PERSON] , розташованою за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина доводиться актом комісійного обстеження присадибної ділянки по [ADDRESS] від 08.11.2019, кадастровим планом земельної ділянки позивача, фото, наданими сторонами із зображенням паркану позивача та будинку, прибудови до будинку та сараю відповідача ( а.с. 11, 13, 61-77). Крім того, цю обставину визнав відповідач. Актом комісійного обстеження присадибної ділянки по [ADDRESS] від 08.11.2018 в складі: Онофрійчука С.П. - заступника міського голови Гайчені М.І. - заступника міського голови; Зозулі С.М. - начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю; Сальви Л.А. - т.в.о. начальника відділу містобудування та архітектури Трушевського В.І. - начальника відділу комунальної власності та земельних відносин Бєлової А.Г. - начальника юридичного відділу встановлено, що власником частини житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] влаштовано тимчасову споруду (навіс) з дерев`яних конструкцій в двох рівнях, перекритих шифером. Навіс розташований впритул до паркану присадибної ділянки по [ADDRESS] покрівля дерев`яного сараю по [ADDRESS] межу присадибної ділянки по [ADDRESS] , чим порушено п. 6.1.41 державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», яким визначено, що відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше 1 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або узгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1-25-2009 «Інженерний захист територій та споруд від підтоплення та затоплення». Комісія рекомендувала [PERSON] перенести дерев`яний сарай в інше місце на відстань не менше 1 м від межі суміжної присадибної ділянки з влаштування заходів щодо водовідведення дощових і талих вод, також демонтувати тимчасову споруду (навіс) ( а.с.13). Висновки комісії узгоджуються з фотозображеннями, наданими позивачем ( а.с .62-67) щодо розташування прибудови до будинку (навісу) та сараю відповідача впритул до огорожі позивача, без дотримання мінімальної відстані в один метр. Вказану обставину відповідач не спростував. Но фото 1 та 2, наданими відповідачем ( а.с. 68, 69), де зображено відстань 110 см, не видно де зроблені ці заміри, не зрозуміло, що на тих фото зображено. Допитаний у якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що коли його сусід - [PERSON] почав будувати навіс, він просив його не будувати впритул до огорожі. Води з прибудови спрямовані на територію його домоволодіння. Той навіс не є місцем для відпочинку хворої дружини як твердить відповідач. Той навіс збудовано з відходів та там постійно гудуть болгарки та звідти на його домоволодіння летить пилюка. Відповідач собі зробив там майстерню, де розбирає автомобілі на деталі. Крім того, той навіс зариває попадання світла у його будинок. Відповідач твердить, що він встановив ринви, але то не конструкція ринви, а частини металу, з якого тече вода на його земельну ділянку та забор. Належну конструкцію ринви відповідачем не встановлено. Будинок відповідача, до якого збудовано прибудову має тріщини. Та прибудова до будинку зав`язана з його парканом та контактує з газовим стояком. Все це становить для нього небезпеку. Нижче від навісу, який має довжину 14 метрів розташована ще одна конструкція, яка розташована в притул до паркану. Там всі щілини запаковані якимись лахами. Коли йде сніг все попадає на територію його домоволодіння. Талі води руйнують його паркан, його земля замокає та там проростає мох. Якби він знав, що відповідач буде здійснювати такі добудови він би не будував на такій відстані будинок. Будівлі позивача збудовані з порушенням державних будівельних норм. Відповідно до положень статті 96 Земельного кодексу України, серед іншого, землекористувачі зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки землекористувачів. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За положеннями статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За положеннями першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до положень 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, чинних з 01.10.2019 при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В 1.1.25. Порушення відповідачем будівельних норм було встановлено відповідною комісією 08.11.2018, відповідно до висновків якої будівлі сараю та прибудови до будинку [PERSON] збудовані впритул до паркану [PERSON] та не мають конструкції водовідведення ( а.с .13). Відповідач не надав документів на підтвердження того, що прибудова (навіс) до його будинку, який не введений в експлуатацію та сарай, збудовані у відповідності до будівельних норм, тобто, що вони не є самочинними та мають відповідні конструкції водовідведення. Очевидно, що такі порушення будівельних норм призводять до порушення прав позивача на належне користування своєю земельною ділянкою, оскільки дощові та талі води призводять або можуть призвести до порушення корисних властивостей земельної ділянки, псування паркану позивача. А отже, суд доходить висновку про захист прав позивача у спосіб зобов`язання [PERSON] за власний рахунок демонтувати споруди з тим, щоб від межі суміжної присадибної ділянки [PERSON] до цих споруд відстань складала не менше 1 метра та влаштуванням належних водовідведення дощових і талих вод. Суд не вбачає підстав для знесення прибудови до будинку ( навісу), оскільки таке знесення є крайнім заходом впливу та доказів того, що неможливо провести відповідну перебудову цієї споруди та сараю, суду не надано. Щодо розподілу судових витрат суд доходить таких висновків. За положеннями п. 10 ч. 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Оскільки [PERSON] як відповідач не звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 768,4 грн судового збору, оскільки при подачі позову [PERSON] був звільнений на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як особа, якій встановлено другу групу інвалідності.

Outcome: partial