Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

19.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 липня 2014 р. між позивачем, [PERSON] ) та [PERSON] був укладений шлюб, який вони зареєстрували у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 732. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який на сьогоднішній день проживає разом з позивачем [PERSON] Починаючи з укладення шлюбу і по травень 2018 р., між позивачем та відповідачем почалися сварки, непорозуміння, недовіра один до одного, постійні суперечки та приниження один одного, внаслідок чого, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам, що фактично призвело до припинення між ними шлюбних відносин. У зв`язку з цим, з травня 2018р. разом вони не проживають, фактично припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Вважає, що подальше спільне життя, примирення між ними неможливе, оскільки не відповідає ні її інтересам, ні інтересам дитини. Спільне майно поділене добровільно. На утримання сина, [PERSON] бажає стягувати з відповідача аліменти. Відповідач проходить службу у підрозділі батальйону особливого призначення при Головному управлінні Національної поліції України в Запорізькій області (вул. Матросова, 29, м. Запоріжжя, 69000), отримує грошове забезпечення і згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти він нікому не платить. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище платника аліментів. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 19 липня 2014р. у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, під актовим записом № 732. Стягувати з [PERSON] , [INFO] аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 15.05.2019 року на 11 год. 00 хв. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У підготовчому судовому засіданні від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов піддягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.07.2014 року сторони зареєстрували шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 732. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини з травня 2018 року, взаємини подружжя не підтримують, взаємних прав та обов`язків не виконують, тобто розлад у сім`ї має не короткочасний характер, то на думку суду свідчить про відсутність ознак сім`ї, примирення між ними до цього часу не відбулося і позивач проти нього заперечує. Вищевикладені обставини свідчать про те, що сторони не мають наміру відновити шлюбні відносини, відповідачем не наведено жодного доказу про те, що він намагався зберегти сім*ю та докладав для цього будь-яких зусиль. Відповідно до ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Але позивач по справі вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, оскільки вони суперечать його особистим інтересам, і тому суд не може зобов`язати позивача прийняти заходи до примирення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су перечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне житія подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьком є відповідач по справі [PERSON] , а матір*ю є позивачка [PERSON] . На теперішній час малолітня дитина, [PERSON] , проживає з позивачем по справі [PERSON] Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, суд виходить з вимог ст. 182 СК України і враховує стан здоров*я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача [PERSON] інших утриманців, та визнання позову відповідачем. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, визначивши розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, слід зазначити, що визначений судом розмір аліментів забезпечить належне утримання дитини та відповідає можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved