overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

18.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 16 частини усіх видів його заробітку щомісяця починаючи від дня звернення до суду до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Зазначала, що з 05.05.2012р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач хронічними захворюваннями не страждає, має добрий стан здоров'я, інших утриманців не має, має достатній заробіток. Посилаючись на наведені обставини, положення ст.75,77 СК України просила стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення донькою трирічного віку у розмірі 16 частини з усіх видів його заробітку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти стягнення аліментів на утримання позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 05.05.2012р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дитину доньку [PERSON] [INFO]. Дитина проживає з матір'ю [PERSON] Відповідно до ч.1ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не обтяжений обов'язками по утриманню інших дітей, чи непрацездатних батьків, та має задовільний стан здоров'я. Відповідно до ст..ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно довідки ЖЕК №1 «Бриз» від 17.12.2013року, [PERSON] [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] Відповідач , окрім зобов'язань по утриманню доньки, інших зобов'язань не має. З урахуванням викладеного та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

18.12.2013 року, до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 23.09.2009 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 238. Від спільного шлюбу сторони мають доньку – [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження видане 16.09.2010 року, серії 1-ОК №165636, видане виконкомом Горенської сільської ради Києво – Святошинського району Київської області, актовий запис №44. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися і були припинені остаточно. Причиною розпаду сім»ї стала втрата між позивачкою та відповідачем почуття взаємної поваги та любові, відсутність нормального морального клімату в родині. Позивачка до судового засідання не з’явилася, надавши письмову заяву за якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, оскільки відновлювати сімейні стосунки не має наміру. Просить справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з’явився,надавши письмову заяву за якою просить справу розглядати за його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя» Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України «Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного із подружжя, на підставі рішення суду» Таким чином шлюбно-сімейні відносини між сторонами не склалися, вони виявились людьми з різними характерами та поглядами на життя. На даний час сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу в подальшому суперечитиме їх інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 18.12.2013 року до суду подано зазначений позов, в якому позивач просить суд визначити їй додатковий строк 6 місяців з дня набрання рішення суду законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], [INFO]. В своєму позові позивач зазначає, спадкодавиця є рідною тіткою позивача. За життя спадкодавця позивач не спілкувалась із останньою щодо оформлення спадщини, після смерті [PERSON] позивач вважала, що спадщину повинні приймати близькі родичі, а тому не зверталась до нотаріусу, оскільки не є близьким родичем. 30.11.2013 року, прибираючись у будинку, що належав спадкодавцю позивач знайшла заповіт, за яким [PERSON] заповіла належну їй ? частину житлового будинку №119 по вул. Потапенко в м. Барвінкове Харківського району Харківської області позивачеві. Про те позивачеві було відмовлено нотаріусом у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки пропущений шестимісячний строк для подання такої заяви, а тому позивач була змушена звернутись до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач подав суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача до суду не зявився, причин неявки суду не повідомив, а тому суд розглянув справу за відсутності представника відповідача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що листом за вих. №02-14/3868 від 11.11.2013 року Перша Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області повідомила позивача про необхідність звернення до суду щодо оформлення спадкових справ після смерті [PERSON], так як відсутні документи, що стверджують факт прийняття [PERSON] спадщини в установлений законом шестимісячний строк з дня смерті вищезазначеної спадкодавиці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] померла у с. Хорошево Харківського району Харківської області 21 жовтня 2010 року, про що видано свідоцтво про смерть І-ВЛ № 287588. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до копії заповіту, посвідченого 22 травня 2007 року приватним нотаріусом Барвінковського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий №668, [PERSON] заповіла [PERSON] ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою Харківська область, Харківський район, м. Барвінкове, вул. Потапенко, буд. 119, копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №9746026 від 22.05.2007 року, № спадкового реєстру 42461359. Отже, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Та обставина, що позивач не знав про існування заповіту, вважаючи, що спадщина прийнята близькими родичами спадкодавця, судом визнається доведеною і така причина судом визнається поважною, з якої позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, а тому суд повністю позов задовольняє. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18.12.2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №003-14502-040408 від 04.04.2008 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], у розмірі 9585,26 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 04.04.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №003-14502-040408, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 30000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір яких передбачений умовами договору. Виходячи з умов кредитного договору, сплата кредиту та відсотків за його користування здійснюється щомісячно згідно графіку погашення кредиту безготівковими платежами або готівкою в касу кредитора. При виконанні умов кредитного договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконувала, чим порушила терміни сплати по кредиту та відсотків за користування кредитом, що привело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 20.10.2013 року склала 9585,26 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 3272,02 грн., заборгованість за відсотками - 1421,74 грн., заборгованість за комісіями - 4891,50 грн. Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону та умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

18.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить шлюб між ними розірвати, посилаючись на те, що сімейне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя та сімейні відносини. Зазначив, що сторони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні повністю визнала позовні вимоги позивача і не заперечувала проти розірвання шлюбу між сторонами. Наслідки визнання відповідачем позову їй роз'яснені і зрозумілі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 лютого 1997 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 152. Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні ці обставини визнала і не оспорювала. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі, оскільки дійшов до висновку про те, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в обґрунтування свого позову вказав наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.07.1983 року, шлюб був зареєстрований Нижнетеплівською сільською радою Станично-Луганського району Ворошиловградської області, актовий запис №9. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Позивач просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні цінності та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. З липня 2003 року вони припинили спільне проживання. Спору про розподіл майна не існує. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутність, позивач позов підтримав в повному обсязі, відповідачка позов визнала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за існуючими доказами. У відповідності зі ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Стаття 112 вказаного кодексу наголошує, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільно життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд визнав позов обгрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, тому що родина розпалася остаточно і зберегти її неможливо. У відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами: про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 19.11.2013 року про вручення позивачу рахунку по сплаті недорахованої електричної енергії, визнання незаконним рахунку про відшкодування збитків за безоблікове споживання електроенергії на загальну суму 12178 грн 56 коп. В судове засідання позивач не прибув, в поданій заяві просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Представники відповідача позов не визнали. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі та дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона, яка бере участь у справі, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд встановив, що позивач є власником будинку [ADDRESS] і відповідач згідно договору від 10.11.2008 року надає позивачу послуги з постачання електричної енергії(а.с.15-17, 6-7). Відповідно до положень пунктів 1, 48, 15, 53 «Правил користування електричною енергією для населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, ці Правила регулюють відносини між громадянами (далі - споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно акту про порушення №006930 від 12.07.2013 року, позивач порушив правила користування електричною енергією, так як була відсутня пломба на ввідному комунікаційному пристрої, а тому на засіданні комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією населенням від 19.11.2013 року відповідачем було прийнято рішення про вручення споживачу рахунку по оплаті недорахованої електроенергії на загальну суму 12178 грн 56 коп (а.с.13-14, 11-12). Розмір завданих енергопостачальнику збитків розраховано відповідно до оформленого акта про виявлення порушення за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії за кількістю днів (всього 182 дні, з 11.01.2013 року по 12.07.2013 року), з дня останнього контрольного зняття представником енергопостачальника показань чи технічної перевірки приладу обліку до моменту усунення порушення за тарифами (цінами) для населення, що діяли у період, за який нараховується розмір збитків. Позивач не надав суду доказів, які б спростовували законність прийнятого відповідачем рішення про вручення споживачу рахунку на оплату недорахованої електроенергії, а також про розмір заподіяних споживачем збитків, що є підставами для повної відмови в задоволенні позову. Судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя, так як зазначене помешкання було фактично придбане за грошові кошти її батьків. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав частково. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 28.04.2001 року по 31.01.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі і ці обставини підтверджуються рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 31.01.2013 року по справі №2506/10378/2012 (а.с.8). 04.10.2006 року сторони під час перебування в шлюбі та за спільні грошові кошти (107929 грн) згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбали квартиру [ADDRESS] (яка юридично оформлена на відповідача) і вона є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як відповідач згідно кредитного договору №014/1024/74/49877 від 04.10.2006 року отримав в Акціонерному поштово-пенсійному банку «АВАЛЬ» кредит в розмірі 16000 доларів США для придбання вказаної квартири (а.с.5-6). Відповідно до положень ст.ст.60, 61, 57, 70, 71 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, набуте дружиною чи чоловіком до шлюбу є їх особистою приватною власністю. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Суд вважає, що розмір часток позивача і відповідача в праві на спільне майно подружжя є рівними, а тому за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири. Встановлені судом обставини є підставами для часткового задоволення позову, з покладанням на відповідача судових витрат по справі.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення збитків, вказавши, що 17.06.2013 року при перевірці дотримання Правил користування електричною енергією для населення у відповідачів робітниками Сніжнянського РЕМ було виявлено порушення вищезазначених правил - самовільне підключення електроустановок, токоприймачів до мережи енергопостачальника з порушенням схеми обліку, що відображено в акті № 182260 від 17.06.2013 року. На підставі акта розраховані збитки відповідно до п.п. 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення та Методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих електропостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення на суму 2 290 грн. 36 коп., вказана заборгованість відповідачем не сплачена. Тому позивач просив стягнути суму збитків з відповідача. Представник позивача просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення. Вивчив письмові пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні фактично встановлено, що 17.06.2013 року при перевірці дотримання Правил користування електричною енергією для населення у відповідачів робітниками Сніжнянського РЕМ було виявлено порушення вищезазначених правил - самовільне підключення електроустановок, токоприймачів до мережи енергопостачальника з порушенням схеми обліку, що відображено в акті № 182260 від 17.06.2013 року. На підставі акта розраховані збитки відповідно до п.п. 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення та Методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих електропостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення на суму 2 290 грн. 36 коп., вказана заборгованість відповідачем не сплачена. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, з вересня 2013 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2009 року (позивач та відповідач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювали) та вони є батьками малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з вересня 2013 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, позивач поновлювати сімейні стосунки після надання судом строку для примирення подружжя не бажає, а ступінь відчуженості сторін, нерозуміння один одного є значними - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved