Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

18.09.2017р. Орган опіки та піклування Савранської РДА звернувся до суду в порядку ст.165 СК України в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з вказаною позовною заявою до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Савранської РДА. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], батько дитини [PERSON] записаний зі слів відповідача, яка ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме: 10.11.2016р. вона залишила дитину в дитячому відділенні Савранської ЦРЛ і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, а по закінченню терміну перебування дитини в державному закладі не звернулась із заявою до Органу опіки та піклування Савранської РДА про повернення дитини. [PERSON] не має постійного місця проживання і на даний час її місцезнаходження невідоме, що свідчить про те, що вона не бажає повернути сина, утримувати та виховувати його, у зв'язку з чим позивач просить позбавити її батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути аліменти на його утримання в розмірі в розмірі 1/4 частини з усіх її заробітків (доходу). В судовому засіданні представник позивача, яка також є представником Служби у справах дітей Савранської РДА, позов підтримала, просила його задовольнити, вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином (а.с.18, 26, 30, 31, 32), про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю, не подала. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленої належним чином, приймаючи до уваги положення ч.1 ст.280 ЦПК України та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані серед іншого виховувати дитину, поважати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Також в силу ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.3). Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень зазначено за вказівкою матері дитини, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00016587387 від 25.04.2016р. (а.с.4). Також встановлено, що 10.11.2016р. [PERSON] покинула свого сина [PERSON] в дитячому відділенні Савранської центральної районної лікарні, про що складено відповідний акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я (а.с.8). На підставі розпорядження голови Савранської районної державної адміністрації від 14.11.2016р. №447/А-2016 [PERSON] був направлений до Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» в м.Одеса на повне державне утримання (а.с.7); за час перебування [PERSON] в будинку дитини відповідач лише двічі його відвідала 24.05.2017р. і 25.05.2017р., допомоги в вихованні та утриманні дитини не надавала, що підтверджується листом цього закладу від 30.05.2017р. №421 (а.с.11). Згідно розпорядження голови Савранської РДА від 01.02.2017р. №32/А-2017 [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.6), а розпорядженням від 01.11.2017р. №391/А-2017 його було влаштовано з 02.11.2017р. на виховання та спільне проживання у прийомну сім'ю [PERSON] (а.с.34). [PERSON] до 2015 року проживала в м.Лутугине, Луганської області (а.с.6) з 01.09.2015р. навчалася в Державному навчальному закладі «Савранське професійно-технічне аграрне училище» за професією «оператор комп'ютерного набору» і була відрахована з училища за власним бажанням 01.12.2016р. (а.с.9); за місцем навчання та проживання на території цього училища характеризується з негативної сторони (дуже хитра і брехлива, безвідповідальна, поводила себе нахабно, навчанням не цікавилась, систематично пропускала заняття, бродяжила і заводила численні зв'язки з чоловіками (а.с.20, 24). Як вбачається з листа заступника головного лікаря РЦ ПМСД [PERSON] від 12.09.2016р. №94 мати дитини [PERSON] не здатна забезпечити повноцінний розвиток, збереження здоров'я та життя дитини, ігнорує виклики до дитячої консультації, при неодноразових відвідувань лікарем дитини вдома домівка закрита, матір з дитиною блукає цілими днями, мати дитини не спроможна надати дитині належні умови зростання, присутня величезна загроза для здоров'я та життя дитини (а.с.33). Згідно висновку Органу опіки та піклування Савранської РДА від 10.07.2017р. позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] є доцільним (а.с.12). Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання обов'язків щодо утримання і виховання свого малолітнього сина [PERSON]. Її вина полягає у тому, що вона, в порушення вимог ч.2 ст.143, ст.ст.150, 180 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», не забрала дитину з закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування; що вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо утримання, виховання та розвитку дитини, не піклується про неї, не спілкується з нею, не проявляє щодо дитини щонайменшої батьківської турботи, не забезпечує їй необхідного медичного догляду, а тому суд дійшов висновку, що виходячи з інтересів дитини [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її сина [PERSON]. Разом з тим, як встановлено ч.ч.2, 3 ст.166 СК України та ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 цього Кодексу). Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (в редакції Закону України №2037-VIII від 17.05.2017р.). Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1 ст.191 цього Кодексу). З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] також підлягають задоволенню. На підставі ч.2 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позовна заява має одночасно майновий і немайновий характер, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 3524грн. (1762грн.+ 1762грн.).

Outcome: approved