Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

18.02.2021 року заявник звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 16 липня 2007 року, на квартиру [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що заявник є власницею квартири [ADDRESS] . Маючи намір розпорядитись належним їй майном Заявник звернулась до нотаріуса, проте в усній формі їй було відмовлено, оскільки відповідно до правоустановчого документу власником квартири є [PERSON] , а заявником є [PERSON] . Вказана ситуація виникла у зв`язку з неправильним написанням прізвища Заявника фахівцями Фонду комунального майна м. Херсона, оскільки в інших документах (в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, в договорі про відповідальне зберігання вузла обліку газу та його складових) її прізвище зазначено « [PERSON] ». Крім того, належність Заявнику вищевказаного нерухомого майна підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, згідно якого місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Через дану помилку в свідоцтві про право власності Заявник позбавлена можливості розпоряджатися належною їй квартирою, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду. Ухвалою від 25.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. Заявник в судове засідання не з`явилась, її представник надала заву про розгляд справи за її відсутності. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не прибув, заперечень проти задоволення заявлених вимог не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно паспорта документ № [NUMBER] заявник має повне прізвище ім`я та по батькові [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 16 липня 2007 року, виданого Фондом комунального майна м. Херсона - [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] . Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] від 16 липня 2007 року належить - заявнику, усі дані, які ідентифікують особу, зокрема його прізвище, ім`я збігаються. Тому суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] від 16 липня 2007 року видане на ім`я [PERSON] фондом комунального майна м.Херсона належить заявнику [PERSON] . При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній. Таким чином, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved