Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

18 червня 2020 року Виконком Маріупольської міської ради звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про виселення з житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної форми власності територіальної громади м. Маріуполь. Наймач даної квартири [PERSON] померла [INFO] та її син [PERSON] , який був зареєстрований у житлі, помер [INFO] . На сьогодення зареєстровані у житлі особи відсутні, квартира не приватизована. При цьому у житлі проживає відповідач [PERSON] , яка самовільно зайняла квартиру і добровільно звільняти житло відмовляється. Зважаючи на відсутність законних підстав проживання відповідача у даній квартирі, в порядку ст. 116 ЖК України просив виселити її з житла без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ухвали суду від 07 липня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного провадження із викликом сторін до суду. Представник позивача Виконкому Маріупольської міської ради, Мащенко Д.О., у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибула з невідомих причин, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надала. Представник третьої особи ККП «КК «Східна» також до суду не з`явився, вирішення справи покладав на розсуд суду у його відсутність. За наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у доказів в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 223, 280, 281 ЦПК України, та доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя. Як вбачається з ордеру серії КО № 000172 від 26.02.1992, квартира [ADDRESS] була надана для проживання [PERSON] та членам її родини на підставі рішення виконкому Маріупольської міської Ради народних депутатів за № 41/1 від 22.01.1992. Згідно із особовим рахунком № 90-52, наданим ККП «КК «Східна» від 29.10.2019, [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку із чим останні були зняті з реєстрації за адресою: проживання: [ADDRESS] . Дана інформація є тотожною інформації, наявній у реєстрі територіальної громади міста Маріуполя, що додатково надана позивачем. При цьому станом на сьогодення зареєстровані особи за вказаною адресою, як і правонаступники померлого наймача [PERSON] , відсутні. Разом із тим, з акту, складеного представниками управління міського майна Маріупольської міської ради від 14.05.2020, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] без реєстрації проживає [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 128 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 26.06.2020, встановлено, що відповідач [PERSON] з 30.08.2007 і до сьогодення постійно зареєстрована за адресою проживання: [ADDRESS] . Факту надання відповідачеві [PERSON] у користування квартири [ADDRESS] судовим розглядом не встановлено. У свою чергу, відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання та не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування правомірності зайняття нею жилого приміщення, а отже не оспорює наявності законних підстав для її виселення з нього. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] будь-яких законних підстав для зайняття спірного житлового приміщення, яке має самоправний характер, а тому в сенсі ст. 116 ЖК УРСР вважає необхідним виселити її без надання іншого жилого приміщення, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved