Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

17 серпня 2015 року Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», наступником якого є АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на його користь заборгованості за договором кредиту № DZHCGA00000549 від 15 квітня 2008 року (далі - кредитний договір), посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 5070609,23 гривень та судові витрати по справі 16 вересня 2015 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою від 29 липня 2016 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №201/9489/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № DZHCGA00000549 від 15 квітня 2008 року та визнання недійсним договору іпотеки будинку № DZHCGA00000549від 15квітня 2008 року укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». 24 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по зазначеній справі ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом поновлено справу призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач надав суду заперечення проти позову /а.с. 36-40/, та заяву про застосування строку позовної давності /а.с. 121-124/. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі просив його задовольнити, надав відзив на заяву про застосування строку позовної давності /а.с. 151-152/, згідно якого вказав, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки із позовом він звернувся в час дій строку договору. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DZHCGA00000549, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 60562,50 доларів США з кінцевим терміном повернення 15.04.2018 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15.04.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір іпотеки № DZHCGA00000549, згідно якого Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 234,3 кв.м., житловою площею 98,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (п. 35.3. договору іпотеки). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Умовами кредитного договору відповідно до п.2.2.4 встановлено, що Позичальник зобов'язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.8.1 та п.2.3.3 цього договору. За умовами п. 2.3.3. кредитного договору передбачено право Банку односторонньо розірвати кредитний договір та вимагати повернення всієї суми кредиту в повному обсязі шляхом направлення позичальникові відповідного повідомлення у випадку порушення Позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного Договору. Згідно п.2.3.7 Договору Банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п.8.1, п.8.1.1, 8.1.2 даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. Згідно частини 2 п.8.1 Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 773,18 долл. США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складаєься із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно п.8.1.1 та п.8.1.2 Договору Позичальник зобовязується повернути Кредит згідно порядку та в строки, які вказані в п.8.1 Повне погашення Кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п.8.1 даного Договору. У разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку забогованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відповідає порушення термінів оплати на 120 каледндарних днів. Пунктом 5.5 кредитного Договору передбачено термін позової давності по вимогах про стягнення кредиту, відстоків за користування кредиту, винагороди, неустойки- пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Судом встановилено, що прострочення по кредиту виникло з 1 дня першого платіжу, оскільки відповідач сплатив заборгованість не в повному обсязі у розмірі 597,19 долл. США замість встановленому в графіку погашення заборгованості - 773,18 долл. США., а тому термін вимоги повернення кредиту у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наступив в останній день місяця, в якому відповідає порушення термінів оплати на 120 календарних днів, тобто з 30.09.2008 року. Таким чином, оскільки прострочення з боку відповідача щодо сплати кредиту відбулося як вбачається із матеріалів справи ще станом на 30.09.2008 року про порушення своїх прав, тобто непогашення тіла кредиту та відсотків по ньому, а також пені позивач довідався ще в вересні 2008 року. Натомість в Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська із позовною заявою позивач звернувся лише 16 вересня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності, передбаченого умовами договору та ст. 257 ЦК України. Згідно із ч.ч. 3, 4 статті 267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З наведеного вище, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України. Аналогічні правові позиції містяться у Постанові судової палати у цивільних справах ВСУ від 29.06.2016 року та Постанові Верховного Суду України від 02.07.2016 року по справі №6-1174цс16. При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81ЦПКУкраїни передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв»язку з пропущенням строків позовної давності, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір. У зв»язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст.141ЦПК України відмовляє у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed