Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

18 квітня 2019 року АТ КБ«ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 13094,13 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог Банк позивач зазначає, що з 16 березня 2011 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержав від Банку кредит в сумі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконував умови договору та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що, станом на 26 березня 2019 року має загальну заборгованість в сумі 13094,13 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надіслав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації та з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду вебпорталу Судової влади, (а.с. 43, 45, 49-51), у зв`язку з чим, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 16 березня 2011 року відповідач подав анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідно даної заяви, позичальник погодився, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 12). Відповідно до Довідки про умови кредитування (Тарифи), яка підписана відповідачем, останній погодився з умовами кредитування за процентною ставкою 2,5% на місяць (а.с. 13). Також відповідно до цієї Довідки (Тарифів) сторони, в тому числі, визначили умови відповідальності у виді пені та штрафу. При цьому, розмір пені становить пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка по договору / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. щомісяця, нараховується 1 раз в місяць при наявності заборгованості по кредит та процентам 5 і більше днів на суму 50 грн. і більше (а.с. 13). В той же час з розрахунку заборгованості (рядки 13 та 17) слідує про нарахування пені у сумі, що не відповідає умовам вище вказаного Договору (Тарифам). Згідно п. 2.1.1.12.1.1 Умов та Правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 вказаних Умов, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. В той же час, доказів щодо нових Тарифів з пені, зокрема, що діяли на дату її нарахування, суду не надано, а тому суд виходить з Тарифів, докази щодо яких надані та, які, як вже зазначено, не відповідають розрахунку. Щодо розміру процентів, то з розрахунку заборгованості слідує про нарахування процентів за використаними коштами, починаючи з вересня 2014 року в розмірі 2,9 %, з квітня 2015 року - 3,6 % (а.с. 7-11). При цьому, доказів про погодження між сторонами будь-яких інших тарифів, що діють за даним договором суду не надано, як і доказів щодо підстав нарахування процентів за новими тарифами ( зокрема в розмірах 2,9 %; 3,6%) та умов відповідальності (зокрема пені, в розмірах, наведених у розрахунку). Письмові докази, надані суду, містять єдині умови та ставки кредитування, про які зазначено вище (а.с. 13) та не відповідають здійсненому розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та Правил, визначено про можливість зміни умов кредитування, про що позичальник має бути повідомлений не менш ніж за сім днів до введення змін. Точні умови такого інформування не визначені, лише мається посилання про можливість такого інформування відповідно до п. 1.1.3.1.9 Умов, зокрема у виписці про стан карткового рахунку, що надається у визначеній у заяві спосіб. В той же час, заява позичальника не має будь-яких умов отримання такої виписки, то ж порядок зміни тарифів (зокрема процентів, пені, тощо) сторонами не погоджено. Доказів щодо укладення додаткових договорів з приводу визначення нових процентів чи розміру штрафних санкцій суду не надано, як і доказів сповіщення відповідача про нові умови кредитування. За такого, з урахуванням наданих доказів, стороною позивача доведені лише умови кредитування за процентною ставкою 2,5 % на місяць та штрафними санкціями, визначеними Довідкою про умови кредитування (а.с. 13). З розрахунку Банку слідує, що Банк списував з кредитного рахунку кошти на погашення нарахованих процентів, штрафів та пені, що слідує з графи 4 розрахунку, при цьому процентна ставка нараховувалася виходячи, в тому числі з тарифів 2,9%, 3.6 %, що суперечить умовам, визначним Договором. Як вже зазначено вище, при укладенні договору сторони досягли згоди про кредитування за ставкою 2,5 %. Доказів про підстави кредитування за іншою ставкою суду не надано (зміна тарифів, тощо). Окрім того, як вже зазначено вище, сума пені у розрахунку заборгованості, що нарахована відповідачу також не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Отже, ані нараховані суми процентів, ані пені не відповідають умовам кредитування, домовленість щодо яких досягнута між сторонами. В той же час нараховані проценти за ставкою нарахування більшою ніж визначено договором, а також пеня, яка також не відповідає умовам договору, списувались Банком з карткового рахунку (рядок 4), а отже включені до суми заборгованості за тілом кредиту. За наведеного, суд вважає, що позивач не надав допустимих та достатніх доказів, які б вказували про дійсну суму заборгованості за тілом кредиту. За наведеного вище, не маючи даних про дійсну суму заборгованості за тілом кредиту, суд позбавлений можливості перевірити вірність нарахувань за процентами та штрафними санкціями. З розрахунку заборгованості слідує, що 30.06.2016 року відповідачем в повному обсязі сплачено суму заборгованості в розмірі 3743,45 грн. В той же час, 01.07.2016 року з карткового рахунку відповідача списано кошти на погашення відсотків за рахунок кредиту в сумі 182,41 грн., та що включена у заборгованість з тіла кредиту. Наступні нарахування з відсотків та пені здійснені на вказану суму заборгованості (182,41 грн). При цьому, з розрахунку заборгованості відсутні дані про нарахування відсотків у вказаному розмірі, в тому числі і відсоток, за яким здійснено таке нарахування Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-83, 228, 229, 235, 263, 264 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає обов`язковому врахуванню судами при вирішенні спорів. За статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Сторона позивача, при зверненні до суду із позовною заявою, не посилалася на неможливість подання певних доказів, як то визначено ч.4 ст. 83 ЦПК України та не клопотала про додатковий строк для подання доказів у зв`язку з відсутністю можливості подати їх у визначений законом строк, зокрема разом із позовною заявою. За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач використав всі документи (докази), які вважав необхідними для доведення, викладених ним у позовній заяві обставин. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За частиною 7 цієї ж статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем, окрім факту укладення договору кредитування між сторонами на умовах, визначених довідкою, підписаною позичальником 23.04 2011 року, доказів, які б підтверджували дійсну суму заборгованості за тілом кредиту, процентами та штрафними санкціями суду не надано, адже, як вже зазначено вище, надані Банком дані про заборгованість за тілом кредиту надані з урахуванням списаних сум процентів за недоведеною процентною ставкою та недоведеною ставкою пені. Нарахування процентів та штрафних санкцій є похідними від дійсної суми заборгованості за кредитом, отже перевірка правильності цих нарахувань без визначення дійсної суми заборгованості за тілом кредиту, є неможливою. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed