Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13 листопада 2008 року помер його батько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», та на земельну частку (пай) розміром 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності ВАТ «Бурякорадгосп Куянівський», яку батько успадкував після померлого 01 жовтня 2001 року сина - [PERSON]. Фактично він прийняв спадщину після батька, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки втрачені. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайовому товариства закритого типу «Супрунівське», та на земельну частку (пай) розміром 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності Відкритого акціонерного товариства «Бурякорадгосп Куянівський», в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 13 листопада 2008 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, представник останнього за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 42). Представник відповідача Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 43). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 28). Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не має (а. с. 35). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] і [PERSON] (а. с. 6). Мати позивача померла 22 серпня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №244067 (а. с. 8). [PERSON], [INFO] був рідним братом позивача (а. с. 6). У відповідності до свідоцтва про смерть І-БП №244042, [PERSON] помер 01 жовтня 2001 року (а. с. 10). Згідно з витягом із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією, на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації №358 від 27 серпня 2000 року на імя [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ №0274878 за реєстраційним номером 578 на право на земельну частку (пай) площею 4,42 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності ВАТ «Куянівський бурякорадгосп», та виданий на руки (а. с. 39-41). З довідки Супрунівської сільської ради від 13 серпня 2015 року вбачається, що [PERSON], який помер 01 жовтня 2001 року, був зареєстрований і постійно проживав на день смерті в с. Першотравневе Білопільського району Сумської області. Після смерті останнього відкрилась спадщина на його майно земельний пай. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради не посвідчувався. Батько померлого [PERSON] прийняв спадщину після свого сина, вступив в управління спадковим майном, але юридично не оформив (а. с. 11). Спадкова справа після [PERSON], який помер 01 жовтня 2001 року, не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 06 жовтня 2015 року, виданою Улянівською державною нотаріальною конторою (а. с. 29). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що батько позивача, [PERSON], прийняв спадщину після свого сина [PERSON] в порядку, встановленому законодавством, яке діяло на момент виникнення правовідносин. У відповідності до витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією, на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації №337 від 28 листопада 1996 року на імя [PERSON] 16 грудня 1996 року виписаний сертифікат серії СМ №0197633 за реєстраційним номером 237 на право на земельну частку (пай) площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», та виданий на руки (а. с. 36-38). 13 листопада 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №244045 (а. с. 7). Відповідно до довідки Супрунівської сільської ради від 13 серпня 2015 року, [PERSON], який помер 13 листопада 2008 року, був зареєстрований в [INFO]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на його майно земельний пай. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 12). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер 13 листопада 2008 року, заведена за заявою [PERSON] позивача у справі (а. с. 30-34). Згідно з оголошеннями в газеті «Білопільщина» від 22 серпня 2015 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0197633, виданий на імя [PERSON], а також сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0274878, виданий на імя [PERSON], втрачені (а. с. 15). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 13 листопада 2008 року, [PERSON] має право на належну останньому земельну часту (пай), площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», та на земельну частку (пай) розміром 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували в колективній власності ВАТ «Бурякорадгосп Куянівський», яку батько позивача успадкував після свого сина [PERSON], померлого 01 жовтня 20014 року. Але позивач позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінали сертифікатів на право на земельні частки (паї) втрачені. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і визнання за останнім права власності на земельну частку (пай) у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та на земельну частку (пай) розміром 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в землі, яка перебувала в колективній власності ВАТ «Куянівський бурякорадгосп» в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 13 листопада 2008 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved