Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

18.12.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], [PERSON] міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтувавши свої вимоги тим, що15 вересня 1997 року померла мати позивачки [PERSON], яка постійно мешкала за адресою вул. Садова, 19 м. Миколаївка Донецької області. Після її смерті залишилося спадкове майно в склад якого входить 1/3 частина домобудівлі по вул. Садова, 19 м. Миколаївка Донецької області та грошові вклади, які зберігаються на особистих рахунках на імя [PERSON] № 546 и № 01310 в Словянському відділенні ВАТ Ощадбанк України 2868/097 та на особистому рахунку № А5816 в Словянській філії Українського Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку. Спадкоємцями на зазначене майно вважає себе, як доньку спадкодавця і [PERSON], як онука спадкодавця, оскільки донька спадкодавця сестра позивачки - [PERSON] померла 13 червня 1996 року і [PERSON] успадкував частку, на яку мала право його померла матір. [PERSON] на день смерті [PERSON] мешкав зі спадкодавцем за адресою вул. Садова, 19 м. Миколаївка Донецької області і фактично прийняв спадщину. Разом з тим вважає, що вона теж фактично прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном, що і свідчить про фактичне прийняття спадщини. Вона поховала матір власним коштом, несла витрати. Після поховання взяла та роздала знайомим одежу матері, взяла постільну білизну, ювелірні прикраси, фотокартки, книжки, що належали матері, документи на будинок, ощадні книжки. Зазначеним майном вона володіє до теперішнього часу. Після смерті матері доглядала за будинком та подвірям, користувалася земельною ділянкою. З [PERSON] вони домовилися про те, що оформленням спадкових прав будуть вони займатися разом, але він став виїжджати з м. Миколаївка та оформлення спадщині відклалося. Вона особисто з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, вважаючи, що фактично вступила у володіння спадковим майном. На теперішній час вона вирішила оформити право на спадщину, але зясувалося, що 26.07.1999 року [PERSON] оформив свідоцтво про право на спадщину померлої [PERSON] за спадковою справою № 765/99 зареєстрованою в реєстрі за № 3-2323 й 16 липня 1999 року отримав на своє імя свідоцтво АВВ № 788287 про право на спадщину за законом. Вважає, що належна їй частина повинна була залишитися відкритою, тому вимушена була звернутися до суду з заявою про захист свого права на спадщину. Крім того, Рішенням Словянського міськрайонного суду від 30 вересня 2008 року [PERSON] оголошено померлим, про що відділом РАЦС по м. Словянську вчинено реєстраційний запис № 9 та видано свідоцтво про смерть І-НО № 662874 від 143 листопада 2012 року. Таким чином вважає, що всі власники спадкового майна є померлими. Нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовив, мотивуючи своє рішення відсутністю згоди спадкоємців, які прийняли спадщину. Спадковий будинок розташований у межах території, підпорядкованій [PERSON] міській раді м. Словянська Донецької області. Також додала, що після смерті [PERSON] залишилися дружина останнього [PERSON] та діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які 24.01.2006 року зняті з реєстрації в м. Миколаївка. Таким чином просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом АВВ № 788287, видане [PERSON] 26.07.1999 року по реєстру № 3-2323 та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/6 частину домобудівлі та господарських споруд по вул. Садова, 19 м. Миколаївка Донецької області а також 1/2 частину грошових вкладів, які зберігаються особистих рахунках на імя [PERSON] № 546 и № 01310 в Словянському відділенні ВАТ Ощадбанк України 2868/097 та на особистому рахунку № А5816 в Словянській філії Українського Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку. 20.12.2013 року ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області у відкритті провадження у справі за зазначеною позовною заявою було відмовлено на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (а.с. 3 том 1). 30.01.2014 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області вищевказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін (а.с. 37-39 том 1). 08.10.2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалу Словянського міськрайонного суду від 20.12.2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30.01.2014 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] міської ради м. Словянська Донецької області скасувала та у цій частині передала для вирішення питання про прийняття позовної заяви. В іншій частині зазначені ухвали залишила без змін. (а.с.105-107 том 1). Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2014 року відкрито провадження за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно (а.с.110 том 1). В судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, не зявилась, надала заяви про розгляд справи за своєї відсутності, за участю свого представника, позовні вимоги просила задовольнити (а.с.114,121,154,156,175,181,207,212,242,247). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, за участю його представника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] що діє на підставі довіреності від 17.08.2012 року (а.с.122), в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, навів доводи аналогічні доводам викладеним в позовній заяві та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не зявився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, рішення просив прийняти відповідно до чинного законодавства (а.с.234). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, вислухавши представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] позивачка по справі її батьками є [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про народження серії ІІ-УР № 174168 від 01.07.1960 року) (а.с.56 том1). 19 серпня 1978 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в [PERSON] селищний раді м. Словянська Донецької області (Свідоцтво про укладання шлюбу серії ІІ-НО № 474431 від 19.08.1987 року, актовий запис № 93) (а.с.55 том 1) 15 вересня 1997 року в сел. Миколаївка м. Словянська Донецької області померла мати позивачки [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії І-НО № 223639 від 15.09.1997 року актовий запис № 150) (а.с.58а том 1). 13 червня 1996 року померла [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії І-НО 3 337072 актовий запис № 100) (а.с.58 том 1) донька [PERSON] та мати [PERSON] На особистих рахунках на імя [PERSON] № 546 и № 01310 в Словянському відділенні ВАТ Ощадбанк України 2868/097 та на особистому рахунку № А5816 в Словянській філії Українського Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку находяться грошові внески. Ощадні книжки перебувають у позивачки [PERSON] (а.с.61 том 1). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом ДНК Донецької області [PERSON] за реєстровим № 3-2323 від 26 липня 1999 року (а.с.62 том 1), спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 15.09.1997 року є [PERSON] Спадкове майно складається з 4/12 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруд, що знаходяться по вул. Садова, 19 м. Миколаївка Донецької області, 1/12 частка, якого належала [PERSON], померлій 13.06.1996 року, спадкоємицею якої була її матір [PERSON], котра фактично прийняла спадщину, яка не оформила своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Словянською державною районною електростанцією 28.04.1995 року, зареєстрованого в Словянському БТІ 11.05.1995 року під № 1234/3 на земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, позначений на плані літерою А-1, житловою площею 43,9 кв.м., та наступні споруди: сарай Б, убиральня Т. Вирішуючи питання стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] міської ради м. Словянська Донецької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнати за нею право власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги 6 цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 1 Постанови ПВС України від 30.05.2008 року № 76 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідно правила ЦК 1963 року, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У рази коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що часом відкриття спадщини є 15.09.1997 року день смерті матері позивачки [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом ДНК Донецької області [PERSON] за реєстровим № 3-2323 від 26 липня 1999 року спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 15.09.1997 року є [PERSON], який отримав свідоцтво про спадщину, тобто спадщина була прийняття одним із спадкоємців до набрання чинності ЦК України 2003 року, тобто необхідно застосовувати до викладених позивачкою правовідносин відповідні правила ЦК 1963 року. Статтею 549 ЦК України 1963 року визначалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 16 Постанови ПВС України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз»яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК). В судовому засіданні представником позивача надано суду Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2013 року (а.с.64 том 1), видану державним нотаріусом Першої Словянської ДНК Донецької області [PERSON], відповідно до якої у видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку грошових заощаджень власників ощадбанку колишнього СРСР після померлої 15 вересня 1997 року [PERSON] [PERSON] відмовлено. Дану обставину підтвердила в судовому засіданні також і державний нотаріус [PERSON], яка була допитана за клопотанням представника позивача як свідок, зазначивши, що зі скаргою на відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачка або її представник не зверталися, чого не заперечував і представник позивача. Таким чином підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини у суду відсутні. Розглядаючи питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті [PERSON] на імя [PERSON], суд виходить з того, що позивачкою аналогічні позовні вимоги вже заявлялися та раніше вирішувалися судом. Як вбачається з матеріалів справи 20 липня 2012 року Рішенням Апеляційного суду Донецької області скасовано рішення Словянського міськрайонного суду від 06.04.2012 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно та в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 15-17 том 1). Рішення набуло законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Звертаючись до суду повторно, [PERSON] знову просить про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частку спадкового майна, що є тотожнім первинним позовам, які вже вирішено. Аналогічним також є і предмет позову. Встановлено, що рішенням апеляційного суду від 20.07.2012 року спір щодо спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], померлої 15.09.1996 року вже вирішено, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо відповідача [PERSON] міської ради м. Словянська Донецької області, суд виходить з того, що згідно зі ст. 391 та 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] міська рада м. Словянська право позивача ніяким чином не оспорює, позовні вимоги просив розглянути на розсуд суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки є спадкоємці за законом, які отримали спадщину, обставин, які б підтверджували факт невизнання [PERSON] міською радою м. Словянська, або оспорювання права [PERSON] суду не надано, фактично ні в мотивувальній, ні в прохальній частині по суті будь яких позовних вимог до відповідача не заявлено, суд приходить до висновку, що [PERSON] міська рада м. Словянська не є належним відповідачем по справі, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі На підставі викладеного та

Outcome: dismissed