Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

19.10.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №500978971 від 04.06.2015 року у розмірі 74 133,36 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04.06.2015 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір №500978971. Згідно умов вказаного договору Банк надає кредитні гроші відповідачу у розмірі 99 429,37 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами. Відповідач скористалась кредитними коштами, проте не виконує прийняті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 25.07.2017 року має заборгованість в сумі 74 133,36 грн., де: за кредитом 69 950,74 грн.; по відсоткам 2330,96 грн.; по комісії 1451,66 грн., штраф 400,00 грн. 20.10.2017 року судом здійснено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області щодо місця проживання відповідача та 03.11.2017 року отримано відповідь. 07.11.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 21.02.2018 року. В прохальній частині позову, представник позивача просить суд розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, не з'явився в судове засідання без повідомленням причини, не подав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, судом, в порядку ст.280-281 ЦПК України ухвалено про заочний розгляд справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.06.2015 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір №500978971. Згідно умов вказаного договору Банк надає кредитні гроші відповідачу у розмірі 99 429,37 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Дотепер відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та відсотків за ним. Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №500978971 від 04.06.2015 року, станом на 25.07.2017 року має заборгованість в сумі 74 133,36 грн., де: за кредитом 69 950,74 грн.; по відсоткам 2330,96 грн.; по комісії 1451,66 грн., штраф 400,00 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №500978971 від 04.06.2015 року, яка до цього часу не погашена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 74 133,36 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved