Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

17 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2011 року. За час перебування у шлюбі дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2013 року, у зв`язку з тим, що у них виявилися різні погляди на питання сім`ї та шлюбу, між ними відсутні повага та взаєморозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями та матеріально сім`ю не забезпечує, спільне господарство не ведуть, сім`я існує формально. Спору про поділ майна між ними немає. Продовження спільного життя вважає неможливим. Просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для з'ясування прав і взаємовідносин сторін. Оскільки особи, що беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, суд вважає за можливе, відповідно до статті 197 ЦПК України не здійснювати фіксування процесу технічним засобом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступними підставами. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки, дотримуючись вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд по даній справі та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що 26.10.2011 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], про що зроблено актовий запис за №569 (а.с.5). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено на «[PERSON]». За час знаходження у шлюбі вони спільних дітей не мають. Спору про поділ майна між ними немає. Сімейні відносини між сторонами припинені тривалий час, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як зазначив законодавець, що мета шлюбу - сумісне співжиття не тільки в сенсі фізичному, але і в моральному - «поєднання подій всього життя, божої та людської правди спілкування». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с») «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання», тобто дружина шлюбом не закріпляється за чоловіком пожиттєво. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. Ураховуючи клопотання позивачки про залишення після розірвання шлюбу їй прізвища «[PERSON]», суд вважає можливим його задовольнити, оскільки відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки це підтверджується документами, які є у матеріалах справи (а.с.1). Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, з урахуванням причин та обставин розпаду сім'ї, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved