Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

18 червня 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2011 року, станом на 15 травня 2019 року, у загальному розмірі 12 793 грн 26 коп, у тому числі: - заборгованість за тілом кредиту 5773 грн 97 коп, - заборгованість за простроченим тілом кредиту 2187 грн 48 коп, - пеня за прострочене зобов`язання 2996 грн 42 коп, - пеня за несвоєчасну сплату боргу 750 грн, - штраф (фіксована частина) 500 грн, - штраф (процентна складова) 585 грн 39 коп. В обґрунтування позову АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що [PERSON] підписав заяву без номера від 12 лютого 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 29 січня 2020 року надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позов не визнає, посилаючись на наступне: -відповідач не визнає факту укладення між ним та позивачем кредитного договору та користування ним картковим рахунком, позивач не надав доказів того, що між ним і відповідачем виникли договірні відносини, що позивач надавав відповідачу кредитні кошти, -до позовної заяви не додано інформації про рух коштів по картковому рахунку, не надано доказів на підтвердження видачі готівки, не вказано строк дії карткового рахунку, -договір між ним та позивачем укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині недотримання істотних умов, обов`язкових для кредитного договору, -умови щодо зміни за ініціативою банку кредитного ліміту, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку є несправедливими та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, -умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять його підпису і не можуть бути частиною кредитного договору, -при укладенні договору позивач не надав йому як споживачу у письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попередив про те, що вартість кредиту може істотно зрости, чим навмисно ввів в оману, -позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що на час підписання анкети-заяви від 12 лютого 2011 року він був неповнолітнім студентом, не працював, навчався за контрактом, не отримував стипендії і йому не могли надати кредит. Він отримав не кредитну, а платіжну картку, на яку батьки перераховували гроші. Після закінчення строку дії платіжної картки він декілька разів отримував нову картку, можливо на неї пізніше був встановлений кредитний ліміт, однак він на це згоди не давав. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до положень ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З доданих до позовної заяви матеріалів видно, що 12 лютого 2011 року [PERSON] , підписав анкету-заяву без номера, за змістом якої підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що він ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. Однак у заяві відмічено про отримання відповідачем дебетової особистої карти, а не кредитки «Універсальна». Також у заяві не зазначено суми встановленого кредитного ліміту, а також інших істотних умов, погодження який сторонами є обов`язковим для кредитного договору. На день підписання заяви-анкети [PERSON] , [INFO] був неповнолітнім, мав неповну цивільну дієздатність відповідно до ст.32 Цивільного кодексу України, тобто мав право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Згідно з ч 2 ст.32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Таким чином укладати кредитний договір неповнолітній [PERSON] міг тільки за згодою батьків, однак у судовому засіданні встановлено, що такої згоди батьки йому не надавали. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. 1048,1050 ЦК України про сплату процентів, тому умова про розмір процентної ставки за кредитним договором є істотною для договорів даного виду, згода позичальника з цією умовою є обов`язковою. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Велика Палата Верховного Суду вважає, що до правовідносин між Приватбанком та позичальником стосовно отримання споживчого кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». За відсутності письмового підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших істотних умов кредитного договору, Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо вони не підписані і не визнаються позичальником. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки позивачем не доведено належними письмовими доказами погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору, суд приходить до висновку , що 12 лютого 2011 року кредитний договір між сторонами не був укладений. Тому правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем був сплачений судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 384 грн 20 коп (а.с.65), який підлягає стягненню з позивача на його користь.

Outcome: approved