Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

19.11.2019р. [PERSON] через свого представника - адвоката Чебикіна С.В. (діє на підставі договору від 21.12.2017р. і ордеру від 18.11.2019р. - а.с. 51- 53) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» (треті особи без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню(а.с. 2-8). Одночасно з позовом позивач подав клопотання про витребування доказів - витребування від приватного нотаріуса Чернігівського МНО Завалієва А.А. належним чином засвідчені документи, надані АТ КП «ПриватБанк» для вчинення оскаржуваного виконавчого напису від 22.12.2017р. за реєстровим № 14936 (а.с. 56-57). Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.11.2019р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с. 58-59). Цією ж ухвалою судді витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського МНО Завалієва А.А. належним чином засвідчені документи, надані АТ КП «ПриватБанк» для вчинення оскаржуваного виконавчого напису від 22.12.2017р. за реєстровим № 14936. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що в жовтні 2019 року він (в особі представника) дізнався про наявність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 14936 від 22.12.2017р., виданого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієва А.А. про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHLGB00000732 від 12.06.2007р. в сумі 101 125,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.08.2017р. становить 2 617 119 грн. Позивач вважав, що виконавчий напис є спірним, вчиненим з порушеннями вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, поза межами трирічного загального строку давності, оскільки заборгованість, яка стягнута виконавчим написом, виникла за кредитним договором за період з 12.06.2007р. по 07.08.2017р. (за 10 років). Повідомив, що у січні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» пред`явив [PERSON] вимогу про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі, комісії і процентів, а в листопаді 2012 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська рішенням від 24.12.2012р. по справі № 412/15312/2020 задоволені вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № DNHLGB00000732 від 12.06.2007р. На виконання рішення суду Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 21.03.2013р. відкрито виконавче провадження № 37157681. При цьому, строк кредитування відповідно до п. 7.1 кредитного договору закінчився 12.06.2017р. З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. За вимогами про повернення кредиту, погашення якого відбувається частинами, банком пропущений строк позовної давності щодо окремих платежів, що вказує на наявність спірної заборгованості. Крім цього, вважав, що поданий для вчинення виконавчого напису розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 12.06.2007р. по 04.08.2017р. не документом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості, оскільки не є документом первинної бухгалтерської документації, оформленим у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити, компенсувати судові витрати за рахунок відповідача. Ухвала судді про відкриття провадження була направлена відповідачеві - АТ КБ «ПриватБанк» і отримана ним 12.12.2019р. (а.с. 85, 88), проте станом на день винесення рішення, відповідач, будучи обізнаним про наявність спору в суді, правом на надання відзиву на позов у порядку ст. 178 ЦПК України не скористався. Від третьої особи - приватного нотаріуса Чернігівського МНО Завалієва А.А., який отримав ухвалу про відкриття провадження та ухвалу про витребування доказів 05.12.2019р. (а.с. 63, 86), на адресу суду надані належним чином засвідчені докази - документи, що були надані АТ КБ «ПриватБанк» для вчинення виконавчого напису від 12.12.2017р. за реєстровим № 14963 (а.с. 64-83). Правом на надання пояснень не скористався. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. отримала копію ухвала судді про відкриття провадження 05.12.2019р. (а.с. 84), проте також правом на надання пояснень не скористався. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Під час розгляду справи з представлених на вимогу суду приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А. документів, які стали підставою учинення спірного виконавчого напису (а.с. 53-70), встановлено, що позивачем [PERSON] з АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNHLGB00000732 від 12.06.2007р. (а.с. 46-47), відповідно до якого банк видав позивачеві кредитні кошти в сумі 1 424 133,35 доларів США зі строком погашення до 12.06.2017р. у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 1 559 426,02 доларів США, у т.ч. 1 424 133,35 доларів США - сума кредиту, 135 292,07 доларів США - на сплату страхових платежів на оплату по договору № 21/23-Ю про спільну діяльність у будівництві житлового комплексу «Амфітеатр містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташованого за адресою: [ADDRESS] ) від 26.12.2005р., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,90% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, щомісяця в Період сплати за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця - в сумі 21 570,94 доларів США для погашення заборгованості за кредитом та відсоткам. (п. 7.1. договору). Згідно із п. 7.3. кредитного договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за цим договором виступають: - договір іпотеки об`єкту інвестування, який стане власністю позичальника в майбутньому; - договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по договору №21/23-10 про спільну діяльність у будівництві житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний»; - всі інші види застави, іпотеки, поруки. 16.04.2008р. між сторонами укладено додатковий договір № 1 , яким унесені зміни до п. 7.3 кредитного договору, яким конкретизовано перелік застави нерухомого майна (а.с. 69). 10.07.2008р. між сторонами укладено додатковий договір № 2 , яким унесені зміни до п. 7.1 кредитного договору, яким збільшено розмір щомісячних платежів до 21 854,61 доларів США (а.с. 69, зв.бік). Виконавчим написом за реєстровим № 14936 приватного нотаріуса Чернігівського МНО Завалієва А.А. від 22.12.2017р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», шо є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» (місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Грушевеького, буд. №1Д, код 14360570) невиплачені в строк відповідно до умов кредитного договору №DNHLGB00000732 від 12.06.2007р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 04.08.2017р. грошові кошти у сумі 101 125,18 доларів США, що за курсом 25,88 НБУ від 04.08.2017р. складає 2 617 119,66 грн., з урахуванням заборгованості за відсотками у розмірі 101 125,18 доларів США, за період з 20.04.2017р. по 04.08.2017р. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 12.06.2007р. по 04.08.2017р. (а.с. 65). До виконавчого напису додані: копія довіреності ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.01.2017р., видана [PERSON] , копія його паспорта, копія кредитного договору від 12.06.2007р. та додаткових договорів № 1 від 16.04.2007р. та № 2 від 10.07.2008р., копія розрахунку заборгованості за договором станом на 04.08.2017р. (без підпису уповноваженої особи банка, засвідчена печаткою банка «для документів при укладенні угод не використовується»), копія письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 12.06.2007р. на суму 1 4359 443,49 доларів США, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 314 530,97 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 1 989 124,23 доларів США, заборгованості з пені у розмірі 11 055 788,29 доларів США. До матеріалів виконавчого напису також додано копію списку згрупованих поштових відправлень з відбитком пошти за 22.08.2017р., у якому прізвище [PERSON] , серед інших надрукованих прізвищ, записане ручкою, та чек за сплату послуг зв`язку від 22.08.2017р. (а.с. 77). До матеріалів виконавчого напису окремо додано копію опису (ф. 107) 49038 на ім`я [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) з вкладенням претензії [PERSON] про наявність бору від 17.08.2017р. № 70611DNHLL610 (а.с. 77 зв.бік), яка не містить відбитку відділення поштового зв`язку про прийняття до пересилання, а лише засвідчена печаткою банка «для документів при укладенні угод не використовується». Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції ВСУ у справі №6-887цс17 з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Дослідивши надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис, приходжу до висновку, що вони не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед банком на день вчинення напису, враховуючи наступне. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019р. у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012р. для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно із п. 3.1. Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2. Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 3.3., 3.4. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012р. якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. З матеріалів справи встановлено, що 27.01.2012р. ПАТ КБ «Приватбанк» пред`явив [PERSON] вимогу про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі, комісії і процентів (а.с. 40). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська рішенням від 24.12.2012р. по справі № 412/15312/2020 задоволені вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № DNHLGB00000732 від 12.06.2007р. в сумі 55 034 295,69 грн., у т.ч. заборгованість за кредитом в сумі 1 301 565,19 доларів США, заборгованість за відсотками в сумі 656 018,01 доларів США, заборгованість з винагороди в розмірі 91 714,34 доларів США, піню в розмірі 4 836 014,07 доларів США. Як видно зі змісту рішення суду, заборгованість стягнута станом на 08.10.2012р. (а.с. 41 - 44). Як видно з наданого позивачем витягу з АСВП, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 21.03.2013р. відкрито виконавче провадження № 37157681 (а.с. 45). При цьому, згідно з п. 7.1 кредитного договору № DNHLGB00000732 від 12.06.2007р., кінцевим строком повернення кредитних коштів є 12.06.2017р. Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача (банку) про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Разом із тим, як видно з виконавчого напису, заборгованість за відскоками стягнута з позивача за період з 12.06.2007р. і до 04.08.2017р., тобто, поза межами строку дії договору. Крім того, у вищевказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду роз`яснено, що після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 2 та 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (10 років), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд апеляційної інстанції. Як встановлено, спірним виконавчим написом стягнута заборгованість за період з 12.06.2007р. по 04.08.2017р. (за 10 років), тобто й за тими платежами, строк позовної даності за якими вже минув. До того, ж як видно з вищевказаного заочного рішення суду з позичальника вже була стягнута заборгованість, яка виникла станом на 08.10.2012р., а спірний виконавчий напис повторно охоплює період з 12.06.2007р. по 08.10.2012р., що фактично призводить до подвійного стягнення. У порушення ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, заїв, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, нотаріус не отримував від відповідача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Як свідчать надані нотаріусом документи, до матеріалі виконавчого напису долучена письмова вимога (б/д) ПАТ КБ «ПриватБанк», адресована позивачеві за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , в якій позичальнику запропоновано погасити заборгованість в сумі 1 435 944,49 доларів США протягом 5-ти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Втім доказів того, що цей лист був отриманий позичальником або конверт із вимогою повернувся на адресу банка із зазначенням причини невручення матеріали виконавчого напису не містять. Позивачем заперечується та обставина, що він отримував від банку письмову вимогу про усунення порушень, вказує, що дізнався про наявність виконавчого напису з матеріалів виконавчого провадження (а.с. 13-14). Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо відсутності факту повідомлення позивача про наявність до нього письмової вимоги про усунення порушень, а відповідач не переставив суду доказів того, що позивачеві направлялося ця вимога. За таких умов суд вважає, що у позивача не виникло обов`язку щодо виконання письмової вимоги відповідача б/н, а тому вчинення виконавчого напису за заявою відповідача було передчасним та не ґрунтувалося на вимогах закону. Аналогічна правова позиція стосовно доведення боржникові відомостей про перехід права вимоги до нового кредитора висловлена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019р. по справі № 461/4609/16-ц (провадження № 61-25315св18). Згідно із п. 2 Переліку № 1172 кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно із п. 7. глави 16 вказаного Порядку № 296/5 у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Відповідно до п. 4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», що затверджене Постановою НБУ №254 від 18.06.2003р. первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Як видно з матеріалів виконавчого напису, на підтвердження безспірності заборгованості стягувачем приватному нотаріусу був наданий документ найменований, як «розрахунок заборгованості за договором станом на 04.08.2017р.», без підпису уповноваженої особи банку (а.с. 70-74), яка в розумінні п. 2 Переліку документом, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, не є первинним документом (випискою по рахунку) оформленою у відповідності до ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не може вважатися обов`язковим документом - випискою з розрахунку боржника, дослідивши який, нотаріусом вчиняється виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Відповідно до п. 10 Узагальнення «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» ВССУ від 07.02.2014р. належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Підводячи підсумок викладеному, вважаю, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, вважаю за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн. (судовий збір за подання позову) (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved