Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

\~ 19.05.2015 року позивач звернувся з позовом до суду, який 09.07.2015 року було уточнено та в якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 22007,36 гривень; стягнути з [PERSON] витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 800 гривень; стягнути з «НАСК «Оранта» матеріальну шкоду у розмірі 9800 гривень. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.10.2014 року о 17 годині 15 хвилин у м.Одесі по вул.. Фонтанська дорога 20/4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hundai i30» д/нВН 7325 ЕА, яким керував [PERSON] та автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] Вищевказані факти \~підтверджуються \~постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта». У судове засідання представник позивача зявився, уточнені позовні вимоги \~підтримав в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання зявилися, проти позову заперечували, з підстав зазначених у запереченнях на позовну заяву. Дослідивши \~докази та \~матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2014 року о 17 годині 15 хвилин у м.Одесі по вул.. Фонтанська дорога 20/4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hundai i30» д/нВН 7325 ЕА, яким керував [PERSON] та автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Відповідно до Дослідження № ВН6095-12.11/2 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого майну позивача, від 12.11.2014 року, виконаного на підставі заяви ВАТ «НАСК «Оранта» суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Гарант-Асістанс», вартість матеріального збитку, завданого майну позивача, становить 40422,48 грн. 25.12.2014 року ВАТ«НАСК «Оранта» склало страховий акт та перерахувало на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 40422,48 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем ВАТ «НАСК «Оранта» повністю виконано свої зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5854699 від 06.11.2013 року, з дотримання вимог чинного законодавства. Позивач у позовній заяві вказує, що вартість матеріального збитку, завданого йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 90009,19 грн. Як на доказ такого розміру шкоди позивач посилається на Звіт № 165-02-15, складений в 24 лютого 2015 року самим позивачем. Надаючи оцінку вказаному документу суд приходить до висновку, він є неналежним доказом у даній справі, а тому не може бути прийнятий до уваги при вирішення спору з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 22.1\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку\~оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Стаття 31 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачає, що розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) обов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні регулюються\~Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ст.ст.\~3,\~4\~цього\~Закону\~оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в\~статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися\~виключно суб'єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до\~статті 5 цього Закону, а саме - суб'єктами господарювання - зареєстрованими в установленому законодавством порядку фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, а також юридичними особами незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього\~Закону. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~у\~випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом, проведення оцінки є обов'язковим, а згідно\~ст. 8 цього Закону\~оцінка майна у випадках її обов'язкового проведення, зазначених у\~статті 7 цього Закону, виконана суб'єктами, які не є суб'єктами оціночної діяльності,\~визнається недійсною. Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку, для визначення розміру шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, обов'язковим є проведення оцінки в порядку, визначеному законом, виключно суб'єктами оціночної діяльності. Оскільки, Дослідження № ВН6095-12.11/2 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого майну позивача, від 12.11.2014 року на яке посилається відповідач, не визнавався позивачем недійсним та до суду не надавалось клопотань про проведення судової товарознавчої експертизи, Звіт № 165-02-15, складений в 24 лютого 2015 року самим позивачем не може бути прийнятий до уваги судом при вирішенні даного спору. Згідно з\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з абзацом третім п.3 ч.1\~ст. 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом п.1 ч.2\~ст. 22 ЦК України\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, у разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що в даному спорі розмір завданої позивачу матеріальної шкоди в сумі 90009,19 грн. є необґрунтованим і нічим не доведеним, оскільки підтверджується тільки Звітом № 165-02-15, складеним 24 лютого 2015 року, який є неналежним доказом в даному випадку, документально підтвердженим є розмір шкоди в сумі 40422,48 грн., яку позивачеві відшкодовано повністю. Крім того, відповідач [PERSON] не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачі внаслідок ДТП, оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована, сума шкоди не перевищує ліміт страхової відповідальності. За таких обставин суд вважає вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed