Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї про звільнення від сплати аліментів, стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 13 вересня 1997 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року стягнуто з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 11 квітня 2017 року та до її повноліття. Зазначає, що він належним чином виконує зазначене рішення суду. Проте, 05 квітня 2019 року донька [PERSON] переїхала проживати до нього. Зазначений факт відповідачем не заперечується. За таких обставин, подальше стягнення з нього аліментів на утримання доньки є недоцільним. Просить суд ухвалити рішення, яким: - звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , які стягуються на підставі виконавчого листа № 760/6689/17 від 06 грудня 2017 року; - стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, сплачені як аліменти за період з 05 квітня 2019 року до дня ухвалення рішення суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року залишено без змін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, підтримав викладене у відповіді на відзив (т. 1, а.с. 147-153). Зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження її проживання разом з донькою у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Пояснив, що станом на 09 січня 2020 року відповідач не могла проживати в цій квартирі, оскільки у жовтні 2019 року він змушений був змінити замки в квартирі через те, що у серпні 2019 року під час його перебування у відрядженні відповідач разом зі старшою донькою викрали більшість речей з квартири та зробили її повністю непридатною для проживання. У зв`язку з цим, 05 листопада 2019 року він звернувся із заявою до Солом`янського ВП ГУ НП у м. Києві та 06 грудня 2019 року відомості про вчинення відповідачем кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР. Зазначив, що у жовтні 2019 року він звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення місця проживання доньки. Розпорядженням адміністрації № 964 від 22 листопада 2019 року затверджено висновок Служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України. Також, відповідач обґрунтовуючи свої доводи щодо витрачання аліментів виключно на потреби дитини, не надає суду жодного доказу на підтвердження понесених витрат. Зазначає, що з боку відповідача спостерігається недобросовісність щодо отримання коштів, а тому вони повинні бути повернуті йому як такі, що безпідставно отримуються відповідачем. Відповідач у судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду заяву, в якій просить відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва. Будь-яких доказів на підтвердження таких обставин представником відповідача до заяви не додано, тому причини неявки сторони відповідача в судове засідання визнані неповажними. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, з якого вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати з позивачем в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] періодично проживає то з нею, то з позивачем. 09 січня 2020 року вона не змогла потрапити до квартири, оскільки позивач змінив замки та не впустив її. У зв`язку з цим, вона зверталась до поліції. Вважає, що надана позивачем довідка щодо проживання дитини з ним, не є достатнім доказом. Рішення суду про визначення місця проживання дитини з позивачем у останнього відсутнє. Кошти, які сплачує позивач в якості аліментів, витрачаються виключно на потреби дитини, хоч їх і не достатньо на всі необхідні витрати. Вимога позивача про повернення безпідставно сплачених аліментів не обґрунтована та не підтверджена жодними доказами. Позивачем заочне рішення про стягнення аліментів та постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржувались (т. 1, а.с. 137-141). Третя особа у судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду заяву, з якої вбачається, що 05 квітня 2019 року неповнолітня [PERSON] переїхала жити до батька [PERSON] , у зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. просить розглядати справу у її відсутність та прийняти рішення в інтересах дитини (т. 1, а.с. 124-125). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 14). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1, а.с. 9-10). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 11 квітня 2017 року та до її повноліття (т. 1, а.с. 11-13). На підтвердження виконання зазначеного рішення суду позивачем надані копії квитанцій та платіжних доручень (т. 1, а.с. 17-28, 183-250, т. 2, а.с. 1-60, 76-112). Позивач у судовому засіданні зазначив, що він належним чином виконує зазначене рішення суду про стягнення аліментів. Разом з тим, 05 квітня 2019 року донька [PERSON] переїхала проживати до нього. За таких обставин, подальше стягнення з нього аліментів на утримання доньки є недоцільним. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Частиною 4 ст. 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на наступне. У матеріалах справи містяться довідки Садівничого товариства «Золотий Ренет» від 14 липня 2019 року та від 01 червня 2021 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 05 квітня 2019 року дійсно проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 16, т. 2, а.с. 75). Позивачем надано суду копію розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 964 від 22 листопада 2019 року, яким затверджено висновок Служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України (т. 1, а.с. 166-167). З висновку вбачається, що місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , підтверджено разом з батьком [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України. Позивач зазначає про те, що станом на 09 січня 2020 року відповідач не могла проживати в цій квартирі, оскільки у жовтні 2019 року він змушений був змінити замки в квартирі через те, що у серпні 2019 року під час його перебування у відрядженні відповідач разом зі старшою донькою викрали більшість речей з квартири та зробили її повністю непридатною для проживання. У зв`язку з цим, 05 листопада 2019 року він звернувся із заявою до Солом`янського ВП ГУ НП у м. Києві (т. 1, а.с. 154-157) та 06 грудня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 158-159) відомості про вчинення відповідачем кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР. Відповідачем на підтвердження своїх доводів надана суду відповідь Солом`янського ВП ГУ НП у м. Києві від 09 січня 2020 року на її заяву, з якої вбачається, що обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не встановлено, підстав для внесення відомостей до ЄРДР органом досудового розслідування не виявлено. Спірні питання щодо користування та проживання в квартирі [ADDRESS] можливо вирішувати в судовому порядку (т. 1, а.с. 142). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вбачається, що відповідач будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо проживання дитини разом з ним суду не надала. Позивачем наведені докази, що свідчать про зміну обставин після винесення рішення суду про стягнення аліментів, зокрема, на підтвердження того, що дитина дійсно проживає разом з ним. За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 273 ЦПК України [PERSON] підлягає звільненню від сплати аліментів, визначених рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року, що стягуються на підставі виконавчого листа № 760/6689/17, виданого 06 грудня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва, на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, сплачені як аліменти за період з 05 квітня 2019 року до дня ухвалення рішення суду та посилається на статті 1212, 1215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вбачається, що аліменти стягуються з позивача на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, в діях відповідача відсутні ознаки недобросовісності, оскільки кошти від позивача вона отримувала за рішенням суду, яке було чинним на момент їх отримання. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача коштів, отриманих нею в якості аліментів, присуджених чинним рішенням суду, задоволенню не підлягає. У такому випадку, позивач підлягає звільненню від сплати аліментів з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки до цього моменту діє рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року про стягнення аліментів. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial