Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

19 грудня 2016 року заявник звернулася до суду з заявою в якій просила встановити факт належності [PERSON], [INFO], право установчого документа, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 20 лютого 1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №96, який був виданий громадянину [PERSON].. На обґрунтування своїх вимог заявник вказала, що 20 лютого 1999 року вона отримала вищевказаний державний акт на право приватної власності. Після отримання зазначеного акту вона звернула увагу на те, що її прізвище записано помилково «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Отримання нового державного акту на право власності на вказану земельну ділянку є неможливим у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та інше. З огляду на викладене, просила задовольнити її заяву та встановити факт належності правовстановлюючого документу саме [PERSON] У судовому засіданні 10.01.2016 року представник заявника вимоги підтримав у повному обсязі та просив встановити факт належності [PERSON], [INFO], право установчого документа, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 20 лютого 1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №96, з підстав зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області у судовому засіданні 28.12.2016 року заяву визнав та просила її задовольнити. Проте у судове засідання 10.01.2017 року для виступу у судових дебатах не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив, а тому розгляд справи відбувався за відсутності представника. . Вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований 20 лютого 1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №96, був виданий громадянину [PERSON] (а.с.7-9). Водночас, відповідно до паспорту громадянки України серії [NUMBER] (а.с.6) прізвище вірне саме [PERSON] Приналежність державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] саме: [PERSON] підтверджується збігом ім'я та по батькові, а також місцем її проживання. Згідно п. 2.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (яка діяла до 23.08.2013р.), виправлення у державному акті не допускаються. Отримання нового державного акту на право власності на вказану земельну ділянку є неможливим у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру». Згідно листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Пунктом п'ятим частиною другою статті 234 ЦПК України розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Ч. 2 цієї ж статті визначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення у заявника права на користування земельною ділянкою, суд вважає за необхідне встановити факт належності належності [PERSON], [INFO], право установчого документа, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 20 лютого 1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №96, який був виданий громадянину [PERSON]. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved