Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

19.02.2019 року [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб, зареєстрований 03.10.2005 року в Дубовецькій сільській раді Галицького району; залишити дітей: сина, [PERSON] , [INFO] та сина, [PERSON] , [INFO] проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] ; стягнути з відповідача в її користь понесені витрати на сплату судового збору та правничої допомоги. З позовної заяви, поданої позивачем вбачається, що 03.10.2005 року Дубовецькою сільською радою Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 16. У шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , які проживають та перебувають на її утриманні. Спільне подружнє життя з [PERSON] не склалося, оскільки в них різні погляди на сімейне життя, через що постійно виникали сварки. Чоловік постійно принижував її гідність, вдавався о фізичної розправи. Свідками скандалів завжди були діти, що негативно впливало на їх виховання. Надалі терпіти знущання з боку відповідача більше не хоче. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просить суд не призначати будь-яких строків для примирення. Дітей залишити проживати разом з нею. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, проте нею подано через канцелярію суду заяву, в якій просить позов задовольнити, оскільки примирення не відбулося. Не заперечує щодо заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача (а.с.34, 21). [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.38). Не повідомив причини неявки, ним не подано відзив на позов. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного розгляду справи. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 14 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, що 03.10.2005 року в Дубовецькій сільській раді Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.07.2006 року (а.с.7). У шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] (згідно копій свідоцтв про народження а.с. 8, 9). Сімейне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися, оскільки відсутнє взаєморозуміння, повага. Сімейні стосунки не підтримують. Спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». 21.05.2019 року ухвалою суду було надано сторонам строк для примирення тривалістю чотири місяці. Проте примирення між ними не відбулося. Сторони не змогли зберегти сім`ю, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до яких: шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати із матір`ю. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката, підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки позивач надала суду належно оформлену копію договору про надання юридичної допомоги та квитанцію про сплату наданої послуги (а.с.10), суд вважає, що позовна вимога, щодо стягнення коштів затрачених позивачем на правову допомогу підлягає задоволенню в розмірі 2000 грн. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved