overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

19.10.2016 року позивач [PERSON] звернувся із зазначеним позовом і після уточнення позовних вимог прохав стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 42701,62 грн. та судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що з 07.11.2014 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем КП «Південукргеологія», яке порушуючи трудове законодавство вчасно не виплачує заробітну плату. [PERSON] в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та направив до суду уточнену позовну заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи його повідомлено належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу про прийняття на роботу № 126-к від 07.11.2014 року працює на підприємстві і на даний час працює на посаді чергового КП «Південукргеологія», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 3-5). Згідно ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до розрахункових листів за період з 01.11.2014 року по 30.09.2016 року заборгованість по заробітній платі становить 42701,62 грн. Отже, з врахуванням викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення в розмірі 42701,62 грн., оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства своєчасно не сплачував нараховану заробітну плату позивачеві. Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

19.10.2016 року позивач [PERSON] звернувся із зазначеним позовом і після уточнення позовних вимог прохав стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 61582,74 грн. та судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що з 19.11.2014 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем КП «Південукргеологія», яке порушуючи трудове законодавство вчасно не виплачує заробітну плату. [PERSON] в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та направив до суду уточнену позовну заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи його повідомлено належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу про прийняття на роботу № 130-к від 19.11.2014 року працює на підприємстві і на даний час працює на посаді помічника машиніста бурової установки Кременчуцької геологорозвідувальної експедиції КП «Південукргеологія», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 3-4). Згідно ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до розрахункових листів за період з 01.04.2015 року по 01.10.2016 року заборгованість по заробітній платі становить 61582,74 грн. Отже, з врахуванням викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення в розмірі 61582,74 грн., оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства своєчасно не сплачував нараховану заробітну плату позивачеві. Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

19.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 26.11.2010 року. Від даного шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON], 11.01.2012р.н. та [PERSON], [INFO], які на даний час є неповнолітніми. Спільне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У позивача відсутні почуття до відповідача, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить суд провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити та зазначає, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації виклику в судове засідання в газеті « Високий замок», відомостей про причину неявки немає. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони зареєстрували шлюб 26.11.2010 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Суд вважає, що примирення між подружжям неможливе і не в інтересах їх сімї. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, цей шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути судовий збір у користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

19.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 03.07.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 383. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, дитина залишиться проживати разом з позивачем. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.07.2015 року, шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 383. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачем. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

19.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій вказала, що з 2006 року з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах. Від даних відносин мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі нею позовної заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка [PERSON] надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (згідно свідоцтва про народження І-ФП №030979, виданого 08.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області). Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою ОСББ Хім-Буд 19 жовтня 2016 року. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 367 ч.1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

19.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], тривалістю два місяці після набрання рішенням законної сили. При цьому позивач посилається на те, що 05.12.2015 року помер дідусь позивача - [PERSON], на момент смерті якого позивач проживала та працювала у м. Києві. Позивач вказує, що лише у серпні 2016 року, прибувши до м. Одеси, в особистих речах померлого було знайдено заповіт, складений на ім'я позивача, про який вона раніше не здогадувалася. У зв'язку із чим були наявні обєктивні причини, які унеможливили звернення позивача вчасно до нотаріуса, тому позивач змушена звернутися до суду. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника [PERSON] міської ради. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05.12.2015 року у віці 88 років помер [PERSON], актовий запис № 12532, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 434507, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції /а.с. 7/. Судом досліджено заповіт, складений [PERSON] 11.03.2015 року на ім'я [PERSON], [INFO], яким спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не знаходилося б, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований у реєстрі № 2-356 /а.с. 8/. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті 05.12.2015 року [PERSON]. Згідно витягу КП «ОМБТІ та РОН» від 10.02.2006 року, [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-115 від 17.01.2006 року, належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1272 ч.3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. У ході розгляду справи представники позивача пояснювали, що на момент смерті 05.12.2015 року [PERSON] позивач проживала та працювала у м. Києві, а заповіт, складений спадкодавцем 11.03.2015 року, позивачем було знайдено лише у серпні 2016 року. При цьому, представники зазначили, що позивачу не було відомо про складений на її ім'я заповіт [PERSON]. Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи пояснення представників позивача, надані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що обставини встановлені у судовому засіданні, дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

19.10.2016 року позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 03 жовтня 1998 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від подружнього життя дітей на мають. Спільне подружнє життя не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені. Таким чином, позивач вважає, що збереження сім'ї не можливе, сторони не ведуть спільне господарство, тому просить суд розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В судове засідання позивач не з'явивсь, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 1998 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 513 (а.с.3). Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову в цій частині. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач не наполягав про стягнення судових витрат з відповідача. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

19.10.2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги і суду показала, що 04.03.2016 року малолітній [PERSON] переведений до дитячого будинку з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей. Рішенням суду від 13.07.2015 року хлопчика відібрано у матері відповідача [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Остання навідувала сина у дитячому будинку лише 01.05.2016 року та 31.07.2016 року. Матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомій причині. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, на утримання сина є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

19.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Аргументуючи заявлені вимоги, вказав, що перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 15.11.1980 року міським відділом ЗАГС м.Добропілля Донецької області, за актовим записом №333. Від даного шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині різних поглядів на сімейне життя, з 2011 року мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження шлюбу між ними неможливі, тому просить суд задовольнити позов. Майнового спору не має. Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій на позовних вимогах наполягає. Представник позивача за довіреністю, [PERSON], до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згодна. Згідно з ч. 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15.11.1980 року міським відділом ЗАГС м.Добропілля Донецької області, за актовим записом №333 (а.с.11). Проголошена ст.51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд зясував фактичні взаємини подружжя, які фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, те що з 2011 року вони разом не мешкають, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved