Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

18 лютого 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 06 липня 2012 року відповідач [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-Заяву. Відповідач при підписанні Заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Тарифами» складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», що були надані для ознайомлення в письмовій формі. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. 11 березня 2019 року була підписана додаткова угода, відповідно до якої Банк здійснює анулювання частини заборгованості, що зазначена у пункті 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані у пункті 1.5.1 додаткової угоди. Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором\~ та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач зазначив, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 04 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі\~148837,96 грн, з яких 773,44 грн заборгованість за кредитом, 11211,87 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн заборгованість за комісією, 136852,65 грн - заборгованість за пенею. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг у розмірі 148837,96 грн, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте до позовної заяви додано клопотання, в якому зазначено про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2012 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н та стала клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Відповідач при підписанні Анкети-Заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява\~разом з\~\~Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Тарифами» складають між нею та Банком\~договір про надання банківських послуг, а також повністю проінформована про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», що були надані для ознайомлення в письмовій формі (а.с. 5). 11 березня 2019 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», банком, та [PERSON] , Клієнтом, укладена додаткова угода до договору № SAMDN52000135523935 (а.с. 6-7). Відповідач користувалася наданим картковим рахунком, на якому встановлений кредитний ліміт, про що свідчить виписка по рахунку (а.с. 8-11). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на\~ 04 січня 2021 року заборгованість складає 148837,96 грн, з яких 773,44 грн заборгованість за кредитом, 11211,87 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн заборгованість за комісією, 136852,65 грн- заборгованість за пенею (а.с. 5-12). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України і виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано 19 березня 1992 року, дата останньої реєстраційної дії 12 лютого 2018 року (а.с. 15, 18). Національний банк України 05 жовтня 2011 року видав Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» банківську ліцензію №22 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 17). Національним банком України 06 вересня 2019 року погоджено статут Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 19-20). Правовідносини між сторонами, що виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами. Згідно положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно положень статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення статті 634 Цивільного кодексу України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що наявність правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи, а саме: підписаною відповідачем заявою від 06 липня 2012 року, додатковою угодою до договору від 11 березня 2019 року, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з простроченого тіла кредиту. Слід врахувати, що\~з аналізу змісту правовідносин сторін у цій справі слідує, що прострочене тіло кредиту, вимоги про погашення заборгованості по якому є предметом розгляду в цій справі, це фактично отримані в кредит позичальником кошти, строк повернення яких настав. Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №365/159/19, а також від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20. Таким чином, фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та обігу по одержаній в банку картці, в тому числі шляхом часткового погашення кредиту, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 773,44 грн. Щодо права позивача на нарахування відсотків за користування кредитом та пені, то суд зазначає наступне. Зі змісту розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №SAMDN52000135523935 від 11 березня 2019 року, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість нарахована за період з 11 березня 2019 року (з моменту укладення додаткової угоди) по 04 січня 2021 року у сумі 148837,96 грн, з яких 773,44 грн заборгованість за кредитом, 11211,87 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн заборгованість за комісією, 136852,65 грн- заборгованість за пенею (а.с. 5-12). Проте суд не може взяти до уваги наданий розрахунок у повному обсязі, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на умови додаткової угоди №SAMDN52000135523935, що укладена між сторонами 11 березня 2019 року. Відповідно до пункту 1.6. додаткової угоди, ця Угода згідно\~статті 212 Цивільного кодексу України\~укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та пунктом 1.5. Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені пунктом 1.2. Угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена пунктом 1.4. Угоди. В разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктом 1.5.2. Угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена пунктом 1.2., та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена пунктом 1.4.\~Угоди не застосовується\~(пункт 1.6.1 додаткової угоди) (а.с. 6). Таким чином, оскільки\~відповідач на погашення кредитної заборгованості, у відповідності до Додатку №1 до Додаткової угоди, належним чином не вносила кошти, отже, вона прострочила виконання зобов`язань,передбачених пунктом 1.5.2, а саме щодо здійснення щомісячних платежів понад 31 день, тому, відповідно до пункту 1.6.1 додаткової угоди №SAMDN52000135523935 від 11 березня 2019 року, умова про прощення частини заборгованості, передбачена пунктом 1.2., та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена пунктом 1.4.Угоди\~не застосовується,\~та до спірних відносин застосуванню підлягають умови кредитного договору, що погоджені сторонами у Анкеті-заяві від 06 липня 2012 року. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом\~ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт\~та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,\~не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами\~шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У заяві від 06 липня 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. До позову позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, в яких було б визначено порядок, підстави та розмір нарахування відсотків за користуванням кредитом і пені, та з якими була б ознайомлена позивача та погодилася. Додаткова угода№SAMDN52000135523935 від 11 березня 2019 року, умови якої, як зазначено вище, до спірних правовідносин не застосовуються у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань, передбачених пунктом 1.5.2 даної Угоди. Враховуючи викладене, суд зазначає про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 11211,87 грн та заборгованості за пенею у розмірі 136852,65 грн. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з копії платіжного доручення від 26 січня 2021 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2270,00 грн (а.с. 21). Позовні вимоги задоволені частково на 1 %, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 22,70 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 364, 636, 1048, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial