Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

19.05.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (з урахуванням уточнень від 15.11.2016 року) до Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 06.10.2015 року по 07.04.2016 року він працював в Державному підприємстві «Івашківський спиртзавод» охоронцем, виконувачем обов'язків начальника транспортно-сировинної дільниці. Відповідач всі належні йому при звільненні суми виплатив не в день звільнення 07.04.2016 року, а 07.11.2016 року, чим порушив його права. У зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні за весь період невиплати з 08.04.2016 року по день фактичного розрахунку 07.11.2016 року. Крім того, позивач вказує, що оскільки роботодавець не виплатив всі суми, належні йому, як звільненому працівнику, в день звільнення, йому заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в сумі 4000 грн., у зв'язку з тим, що йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував належну йому заробітну плату, яка була джерелом доходу для нього та членів його родини, він відчував матеріальний тягар через нестачу грошей, вимушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя, втратив нормальні життєві зв'язки. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, наполягаючи на задоволенні уточненого позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вина Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» у несвоєчасному проведенні розрахунку із позивачем відсутня внаслідок зупинення виробництва і відсутності коштів, заборгованість по заробітній платі була допущена з вини колишнього керівника підприємства, трудова книжка була своєчасно видана позивачу, тому він міг працевлаштуватися. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 06.10.2015 року по 07.04.2016 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Івашківський спиртзавод», 07.04.2016 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 4-5, 41, 49). Остаточний розрахунок при звільненні із позивачем [PERSON] було проведено відповідачем 07.11.2016 (а.с. 62). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., із відповідними змінами та доповненнями (надалі Порядок). Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадку, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Згідно довідок ДП «Івашківський спиртзавод» середньоденний заробіток [PERSON] становить 51 грн. 92 коп., середньомісячний заробіток становить 1557 грн. 59 коп., кількість робочих днів за період з 07.04.2016 року по 07.11.2016 року становить 146 днів (а.с.49, 63). Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку згідно із заявленими позовними вимогами за робочі дні з моменту звільнення з 08.04.2016 року по день остаточного розрахунку з позивачем тобто до 07.11.2016 року за 144 дня (відповідно до розрахунку позивача), виходячи із даних про середньоденну заробітну плату в розмірі 51 грн. 92 коп. із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця згідно довідки, наданої відповідачем, у зв'язку з чим сума, яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 7476 грн. 48 коп. (51,92 грн. х 144 дня = 7476,48 грн.). Щодо позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 4 000 гривень, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов'язані з невиплатою заробітної плати, тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв'язку з чим позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу [PERSON] спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, які на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення його прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України пп. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу [PERSON] спричинену шкоду, складає 500 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 117 КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7476 грн. 48 коп., моральну шкоду у розмірі 500 гривень. У відповідності зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial