Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

18.08.2016 року [PERSON] звернулась до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що її спадкодавцю [PERSON], згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 28.05.1977 року, належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, проте за життя склала заповіт посвідчений 01.11.1999 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С., реєстр [NUMBER], яким заповіла все майно [PERSON]. Позивач як спадкоємець за заповітом, вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №122/2000, але через відсутність у спадкодавця технічного паспорту на її житловий будинок, позивач була змушена за свої кошти виготовити технічний паспорт. Однак, в оформлені її спадкових прав на спадкування за заповітом через нотаріальну контору на вище вказаний житловий будинок нотаріус їй відмовила, мотивуючи свою відмову тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи, оскільки в свідоцтві на право приватної власності містяться виправлення. В зв'язку з цим позивач змушена звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила ухвалити рішення на її користь. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Суд, ознайомившись з доводами позивача, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Балтського районного управління юстиції в Одеській області 03.11.1999 року. Відповідно до копії заповіту серії [NUMBER], посвідченого 01.11.1999 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С., реєстр [NUMBER], [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] немає. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами Цивільного кодексу України 2004 року, якщо спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України 1963 року. Оскільки спадкодавець - [PERSON] померла [INFO], до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосувати положення ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.. 541 ЦК України (в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Статтею 548 ч. 2 ЦК України (в редакції 1963 року), прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог с. 525 зазначеного Кодексу, визначається день смерті спадкодавця. Таким чином, виходячи зі ст.. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] подала нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, отже визнається такою, що вона спадщину прийняла. Відповідно до п. 4.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації. Проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Із копії спадкової справи №122/2000 видно, що [PERSON], звернулася із заявою про прийняття спадщини 07.02.2000 року. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів та оскільки в свідоцтві на право приватної власності від 28.05.1977 року містяться виправлення. Судом встановлено, що згідно даних копій технічного паспорту житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] у неї не було технічного паспорту на будинок, він був виготовлений 09.10.2014 року за рахунок позивача. З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи житловий будинок придатний до проживання. Самочинного будівництва не виявлено, технічний стан будинку відповідає нормативним вимогам Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року за № 121. Таким чином, права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, право власності на будинок за спадкодавцем - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння. Відповідно до п. 10 додатку № 1 до п. 2.1. «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved