Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

18.12.2018 року [PERSON] звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , та просить усунути перешкоди у здійсненні ним права власності, права користування та розпорядження житловим приміщенням. а саме: належної йому на праві власності частки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та вселити його в спірну квартиру; розірвання договору оренди від 04 серпня 2018 року укладений між відповідачами та виселити [PERSON] зі спірної квартири. Як на підставу позову позивач посилається на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , належить 1/2 частки вищезазначеної трикімнатної квартири. Інша 1/2 частка квартири на підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року належить його братові відповідачу [PERSON] , також в порядку спадкування. Між ними у зв`язку з цією спадщиною склалися неприязнені відносини і тому [PERSON] умисно не дає позивачу користуватися майном - здає квартиру в оренду [PERSON] і не надає ключі від квартири, чим чинить йому перешкоди у користуванні власністю. За його заявою порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України. А з метою захисту своїх прав, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, просив його задовольнити, додатково пояснивши, що відповідач без погодження з ним одноособово змінив замки в квартирі, власником якої вони являються у рівних частках, йому ключі від нового замку не надав і він не може туди потрапити, при цьому відповідач, знов таки ж без погодження з ним здає всю зазначену квартиру для проживання іншій чужій особі - [PERSON] , який в квартиру його не пускає. Все це грубо порушує його права як співвласника квартири. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити, звертаючи увагу суду на те, що позовні вимоги грунтуються лише на законі і повинні бути задоволені судом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що спірна квартира належить йому та його брату, позивачу по цій справі, в рівних частках. Підтверджує, що змінив вхідний замок в квартиру, ключі від нового замку позивачу не надав, в квартиру пустив жити іншу особу, з яким уклав договір оренди квартири, про це позивача також не повідомляв. На цей час строк дії договору оренди квартири вже закінчився. Пояснив, що раніше позивач також пускав людей жити в цю квартиру без погодження з ним. Всі вимоги позову він визнає але просить залишити позов без задоволення. Представник відповідача просила позов залишити без задоволення, звертаючи увагу суду на те, що строк дії договору оренди квартири вже закінчився і залишається не доведеним, що права позивача є порушеними відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні за його клопотанням був допитаний як свідок та пояснив, що він дійсно укладав договір оренди квартири з [PERSON] , який йому пояснив, що у нього конфлікт з братом, який також є співвласником цієї квартири, але у нього проблеми з документами і з ним важко домовитись, отже, він спілкувався лише з одним братом - [PERSON] . На цей час зазначений договір оренди закінчився за строком але він продовжує проживати в ній разом з дружиною та сплачує за неї кошти. Підтверджує, що позивач приходив до квартири з поліцією і він надавав поліції зазначений договір, на підставі якого проживав в квартирі. В подальшому відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги він не визнає (а.с. 148). Заслухавши думку сторін, дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/2 частці кожному (а.с. 65-66). Дана обставина сторонами не оспорюється. Також, судом встановлено, що на момент подання позову і протягом розгляду даної справи в даній квартирі мешкав громадянин [PERSON] , другий відповідач по цій справі, який 04 cерпня 2018 року уклав договір оренди вищевказаної квартири лише з одним із співвласників, а саме з відповідачем [PERSON] (а.с. 80), про що іншого співвласника квартири повідомлено не було, що також не оспорюється стороною відповідача. Судом також встановлено і в свою чергу дана обставина не оспорюється стороною відповідача, що з моменту проживання у вказаній квартирі відповідача [PERSON] був замінений замок на вхідних дверях квартири, ключі від нового замку іншому співвласнику, а саме позивачу, не передавались, про такі дії позивач не повідомлявся. При відвідуванні даної квартири позивач не мав можливості зайти в квартиру, в іншій раз відповідач [PERSON] , знаходячись в цій квартирі не пустив позивача до неї. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно правил статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно правил статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 7 статті 319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власност будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням встановлених обставин та норм діючого законодавства суд знаходить, що позивачу слід усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном - вищевказаною квартирою, оскільки такі перешкоди, як зазначено вище, встановлені судом і порушують його право, як власника свого майна, користуватись та розпоряджатись цим. В даному випадку думка представника відповідача про те, що права позивача ніхто не порушує судом не приймається до уваги, оскільки відповідач [PERSON] особисто в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що без погодження з іншим співвласником змінив замок на вхідних дверях квартири, яка їм належить в рівних частках, ключі від нового замку іншому співвласнику не надав і про ці дії його не повідомляв, крім того, не повідомляючи та не погоджуючи з іншим співвласником надав квартиру для проживання іншій особі - [PERSON] , який у свою чергу ці обставини підтвердив в судовому засіданні як свідок. В іншій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки спірний договір, на підставі якого відповідач [PERSON] почав проживати у квартирі на цей момент є не дійсним, щодо вселення позивача у квартиру, суд знаходить таку вимогу передчасною, оскільки позивач не довів, що вчиняв дії стосовно свого вселення у квартиру і його право на ці дії було порушено. Стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати по справі у розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки саме даний відповідач створив перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання його майном. На підставі викладеного,

Outcome: partial