Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

19.02.2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 20\~156,71 грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 1608,63 грн, а разом 21\~765,34 грн. Свій позов мотивує тим, що 07.10.2010 року його прийнято на роботу в організацію ПАТ «Факел» на посаду стропальник-вантажник. Починаючи з лютого 2017 року по грудень 2017 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. Всього станом на 31.12.2017 року відповідач заборгував йому 20\~156,71 грн., але виплатити їх внаслідок відсутності коштів відмовився. Також позивач зазначає, що затримка по виплаті заробітної плати з дня звільнення по день подачі заяви до суду становить 43 дні, таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 1\~608,63 грн. Оскільки, відповідач в добровільному порядку відмовився виплатити заборгованість по заробітній платі внаслідок відсутності грошових коштів, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. 08.05.2018 року позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, а саме позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 20\~156,71 грн. Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вони заперечують проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, нарахованої за період 01.02.2017 року по 31.12.2017 року, оскільки відповідач частково погасив заборгованість, а саме виплатив позивачу 12\~552,68 грн., в тому числі: 4\~486,96 грн. за лютий 2017 року, 3\~980,41 грн. за березень 2017 року, 3\~255,47 грн. за квітень 2017 року, 829,84 грн. за жовтень 2017 року. Однак не заперечують проти вимог в частині стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 7\~604,03 грн. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до частини 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Так, судом встановлено, що [PERSON] дійсно працює у приватному акціонерному товаристві «Факел» з 07 жовтня 2010 року на посаді стропальник-вантажник (складально-зварювальний цех) /а.с.8/. Як вбачається з довідки про суми нарахованих доходів та утриманих податків (зборів) за період з 01.02.2017 року по 31.12.2017 року №09 від 17.01.2018 року виданої ПАТ «Факел» вбачається, що з лютого 2017 року по грудень 2017 року включно, позивачу було нарахована заробітна плата до сплати, що складає 20\~156,71 грн. /а.с.8/. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Разом з тим, з довідки ПАТ «Факел» про суми нарахованих доходів та утриманих податків (зборів) за період з 01.02.2017 року по 31.12.2017 року №66 від 04.05.2018 року вбачається, що з лютого 2017 року по грудень 2017 року відповідач частково погасив заборгованість, а саме виплатив позивачу 12\~552,68 грн., в тому числі: 4\~486,96 грн. за лютий 2017 року, 3\~980,41 грн. за березень 2017 року, 3\~255,47 грн. за квітень 2017 року, 829,84 грн. за жовтень 2017 року /а.с.43/, тому заборгованість по заробітній платі перед позивачем за вказаний період складає 7 604,03 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у несвоєчасній виплаті грошових коштів по заробітній платі є вина відповідача, та з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог та довідки відповідача про часткову виплату заробітної плати, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial