Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

18.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила виселити відповідача з будинку [ADDRESS]. 15.12.2014 року позивач уточнила позовні вимоги та просила поновити її порушене право на користування житловим приміщенням [ADDRESS] та виселити відповідача із спірного будинку. В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 1\\2 частина спірного будинку [ADDRESS] належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2013 року, а інша ? частина цього будинку належить її брату [PERSON], який помер [INFO], свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом не отримавши. На сьогоднішній день у цьому будинку без реєстрації проживає дружина померлого брата - [PERSON], яка створює їй перешкоди у користуванні ? частиною житлового будинку, не надаючи можливість навіть зайти на подвір»я. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що 1\\2 частину будинку [ADDRESS] батько заповів її чоловіку - [PERSON]. З 2004 року вона разом з чоловіком та дітьми проживала у зазначеному будинку, не здійснюючи перешкод у користуванні частиною будинку позивачу. [INFO] її чоловік помер, 14.02.2014 року вона подала заяву до державної нотаріальної контори про відмову від належної їй частки спадщини на користь дітей. Вважає, що має законні підстави проживати у спірному будинку. Вислухавши сторони, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2013 року спадкоємцями житлового будинку [ADDRESS] є в ? частці [PERSON], який свідоцтво про право на спадщину не отримав, та в 1/2 частці [PERSON], яка отримала зазначене свідоцтво. [PERSON] помер [INFO]. 13 лютого 2014 року до Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про відмову від належної їй частки спадщини звернулась [PERSON]. Відповідно до довідок №1139 від 25.09.2013 року та №1122 від 07.10.2014 року виданими виконавчим комітетом Савинської селищної ради, в будинку [ADDRESS] ніхто не зареєстрований.(а.с. 6,7) Як вбачається з акту обстеження житлового будинку депутатом Савинської селищної ради Кондратюком О.І. від 08.10.2013 року в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та акту обстеження житлового будинку депутатом Савинської селищної ради Кондратюком О.І. від 07.10.2014 року в присутності свідків [PERSON], [PERSON] - [PERSON] дійсно проживає за адресою [ADDRESS].(а.с. 8,9) Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача, [PERSON] без будь-якої правової підстави проживає в [ADDRESS] та чинить перешкоди власнику ? частини будинку в користуванні ним, надвірними спорудами, городом, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS], а відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у володінні, користуванні, та розпорядженні своєю власністю. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Засадничим принципом у сфері захисту права власності є положення про те, що держава забезпечує рівний захист всіх суб»єктів права власності (ст.13 Конституції України) Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особо, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст. 386 ЦК України). На підставі викладеного, з урахуванням конкретної ситуації, а також враховуючи, що відповідач навіть не зареєстрована в спірному будинку, суд вважає, що право власності [PERSON] підлягає поновленню шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS].

Outcome: approved