Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

18.01.2016р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Дніпропетровської міської ради (третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання за ним в цілому права власності на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини. (а.с. № 4-6). 28.04.2016р. [PERSON] було уточнено позовні вимоги в частині визнання за ним права власності та 2/3 частини [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини та доповнено вимогою про визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері на 1/3 частину за [PERSON] в порядку 535 ЦК УРСР 1963р. ( а.с. № 92-94). В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнень від 28.04.2016р., позивач [PERSON] в судових засіданнях посилав на те, що 03.08.1998р. ним, під час перебування у шлюбі з [PERSON], було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. [INFO] дружина позивача померла та після її смерті відкрилася спадщина. 26.03.2015р. позивачем було подано заяву до Першої ДДНК про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON], проте постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Білецької В.І. від 18.11.2015р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановити обсяг спадкової маси. Крім того, на момент смерті дружини, у квартирі по [ADDRESS] також була зареєстрована та мешкала малолітня донька - [PERSON], якій на момент смерті матері було 6 років та яка має право у спадковому майні відповідно до ст. 535 ЦК УРСР в редакції 1963р. на частку не менше 2/3. Просив, визнати за собою право власності на 2/3 частини [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за [PERSON], [INFO].народження, право власності на 1/3 частину [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] В наданій суду 27.05.2016р. заяві позивач просив закінчити розгляд справи за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 105). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 18.05.2016р. надала свої пояснення та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. № 99). В наданій суду 18.05.2016р. заяві відповідачка просила закінчити розгляд справи за її відсутності ( а.с. № 102). Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради - Борсук Ю.В. (діє на підставі довіреності від 15.01.2016р. № 4/10-18 - а.с. № 70) в судових засіданнях та у письмових запереченнях на позовну заяву, що надійшли до суду 20.04.2016р., проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не надано належного обґрунтування своїх позовних вимог щодо визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом на 2/3 частини спірної квартири, хоча відповідно ст. 535 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначення розміру обов'язкової частки, на думку представника відповідачка, враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Представник міської ради вважала, що саме відповідачу по справі [PERSON] належить право на обов'язкову частку в розмірі не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. Крім того, з огляду на те, що з боку міської ради відсутнє будь-яке порушення прав позивача та просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В судове засідання 27.05.2016р. представник Дніпропетровської міської ради не з'явилась, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с. № 101), про причини не явки суд не сповістила. Представник Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судові засідання не з`являвся, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, своїми листами, що надійшли до суду 16.02.2016р., 19.04.2016р. та 13.05.2016р. завідувач держнотконторою Водолазська Н.В. просила розглядати справу за відсутності їх представника та винести рішення на розсуд суду (а.с. № 29, 80, 95). В судовому засіданні 18.05.2016р. судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності представника третьої особи ( а.с. № 99). За таких обставин, враховуючи що позивач та відповідачка надали суду заяви про закінчення розгляду справи за їх відсутності, а також приймаючи до уваги, що представник відповідача - Дніпропетровської міської ради в судове засідання 18.05.2016р. не з'явився, а без присутності представника третьої особи було вирішено розглядати справу 18.05.2016р., то суд вважає можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З огляду на те, що обидва відповідача по справі надали суду свої заперечення, то суд вважає за можливе постановити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. В Правовій Позиції Верховного Суду України, яка викладена 18.12.2013р. у справі № 6-138 цс 13 зазначено, що за змістом ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Аналогічне міститься у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 01.01.2004р., то застосуванню підлягає ЦК УРСР в редакції 1963р. Судом встановлено, що 07.08.1993р. між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, актовий запис № 703, про що Амур-Нижньодніпровським райвідділом ЗАГС видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. № 8 ). Подружжя має доньку [PERSON], [INFO].народження (а.с. № 11). 03.08.1998р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори С.В. Білоус. 14.08.1998р. позивачем було зареєстроване право власності на придбану квартиру в КП «ДМБТІ» (а.с. № 9 зворотна сторона). Враховуючи, що [PERSON] квартира була придбана під час перебування у шлюбі з [PERSON], то відповідно до ч. 1 ст. 23 Кодексу про шлюб т сім'ю України (в редакції 01.04.1996р.), який діяв на момент придбання квартири, [ADDRESS] майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб т сім'ю України (в редакції 01.04.1996р.) у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Приймаючи до уваги, що сторонами по справі не надано судового рішення про розподіл майна подружжя, то при визначені часток кожного з подружжя спільному майні, суд виходить з того, що вони є рівними та становлять по ? частині. [INFO] дружина позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] яке видане 04.07.2000р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області, запис за № 1276 (а.с. № 10). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 44378 від 14.12.2015р., виданої абонентським відділом Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» з 22.09.1998р. позивач та його донька [PERSON], [INFO].н. зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 11). 26.03.2015р. позивачем було подано заяву до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а саме, частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], ( а.с. № 39). Крім того, 29.10.2015р. позивачем, який діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності від 06.04.2015р., було подано заяву про прийняття спадщини на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. № 45, 49). Як вбачається з матеріалів спадкової справи Першої ДДНК № 211-2015, розпочатої 26.03.2015р., 29.10.2015р. позивачем та відповідачкою [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом ( а.с. 55-60). Згідно довідки Державного нотаріуса ДМНО Білецької В.І. від 03.11.2015р. № 3552/02-14, [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадкове майно після смерті [PERSON] та є єдиними спадкоємцями померлої (а.с. № 61). Постановою Державного нотаріуса Першої ДДНК Білецької В.І. від 18.11.2015р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на [ADDRESS] з посиланням того, що неможливо встановити обсяг спадкової маси ( а.с. № 14). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, з огляду на те, що позивач [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою з місця проживання та матеріалами спадкової справи № 211-2015, розпочатої 26.03.2015р., то суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини та визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В задоволені іншої частини вимог щодо визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування слід відмови, оскільки до 2/3 частин на які він просив визнати право власності, також включено й його частку в спільному майні подружжя, яка становить ? частину та на яку не може бути визнано право власності в порядку спадкування. При визначенні частки, яка належить в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], судом враховано, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана в період шлюбу. Таким чином, кожному з подружжя належить по ? частині (рішення про розподіл майна подружжя не було) .З огляду на те, що після смерті [PERSON] залишилось два спадкоємці першої черги, то в порядку спадкування вони мають право на ? частину. Що стосується вимог про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 1/3 частину після смерті матері [PERSON] в порядку 535 ЦК УРСР в редакції 1963р., то в задоволені цієї частини позовних вимог також слід відмовити з наступних підстав. Відповідно ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Зі змісту ст. 535 ЦК УРСР в редакції 1963р. (з урахуванням заявлених [PERSON] вимог), вбачається, що неповнолітня дитина має право на спадкування частки, яка є не меншою ніж дві третини, яка б належала б кожному зі спадкоємців за законом, незалежно від змісту заповіту. Тобто, лише у разі наявності заповіту спадкодавця та незалежно від того, хто зазначений в ньому як спадкоємець, неповнолітня особа має право на обов'язкову частку, оскільки свобода заповіту обмежується лише правом на обов'язкову частку в спадковому майні. Під час розгляду справи, судом було досліджено матеріали спадкової справи № 211-2015 (а.с. № 38-67) та встановлено, що вона не містить заповіту від імені [PERSON], таким чином, донька померлої [PERSON] спадкує майно після смерті матері на загальних підставах, встановлених ЦК УРСР, як спадкоємиця першої черги. Приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] набула право власності на спадкове майно на загальних підставах, встановлених ЦК УРСР в редакції 1963р., заповіту її мати не складала, то підстав для визнання за відповідачкою права власності в порядку 535 ЦК УРСР немає, та в задоволені даних позовних вимог слід відмовити. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Дніпропетровської міської ради (третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO] на ? частину квартири [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст..88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача, понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, виходячи з наступного . Позивачем при подачі позову (з урахуванням попередньо визначеного судового збору ухвалою від 21.01.2016р. /а.с. №17/) сплачено судовий збір у загальному розмірі 3045грн., враховуючи, що за позивачем визнано право власності на ? частину квартири, то розмір судового збору, який слід стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь становить 761грн.25коп. (3045грн./? ). У стягненні іншої суми судового збору слід відмовити, у зв'язку із відмовою в задоволені частини позовних вимог. З огляду на те, що жодних вимог до Дніпропетровської міської ради позивачем не заявлено, то підстав для стягнення судового збору саме з цього відповідача немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial