Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

19 жовтня 2020 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Балаклійська РДА Харківської області, у якій позивач просить виселити [PERSON] , [PERSON] та їхню доньку [PERSON] , а також [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач у зв`язку із скрутним матеріальним становищем необхідно продати належну йому квартиру, а відповідачі не бажають добровільно виселитися з неї. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача просив відкласти розгляд справи через зайнятість у іншому процесі, проте доказів на підтвердження цієї обставини не надав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні присутні не були, 04.11.2020 надали відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали. Посилались на те, що права позивача вони не порушують, іншого житла не мають, а через конфлікти спільне проживання з позивачем не можливе. Тому виселення [PERSON] та [PERSON] з малолітньою дитиною порушує їх права гарантовані ст.47 Конституції України. Жодних підстав для виселення, передбачених ст.116 ЖК України позивачем не наведено. Позивач є власником спірної квартири, у якій не проживає, оскільки проживає у іншій, [PERSON] була вселена у квартиру як член сім`ї [PERSON] , а позивач надав право відповідачам користуватись цим майном. Крім того, [PERSON] не був зареєстрований та ніколи не проживав у спірній квартирі, а тому вимоги щодо його виселення безпідставні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також висновок від 14.12.2020 про недоцільність виселення малолітньої дитини із житлового приміщення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 травня 2002 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Бовдуй О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 368. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.06.1999 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира в [ADDRESS] . Відповідно до довідок відділу з питань реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 22.10.2020 на запит суду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Як посилався позивач, він надавав згоду на проживання і реєстрацію місця проживання сина, його дружини та їх дитини у належній йому квартирі. Відповідно до ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ч.ч.1,2,3 ст. 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.64\~ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу Серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.07.2005. У них у шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Отже, [PERSON] як власник квартири надав згоду на проживання свого сина і його дружини в квартирі, які і зареєстрували місце свого проживання. 14.12.2020 Балаклійською РДА Харківської області надано висновок про недоцільність виселення малолітньої дитини із житлового приміщення, в якому зазначено, що малолітня [PERSON] разом з батьками має право користування спірним житлом нарівні з власником квартири, оскільки при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користуванням цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. При виселенні дитина втратить право користування житловим приміщенням. Членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 157 ЖК України). Відповідно до ч.1 ст.\~116\~ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виселення зазначених у цій статті осіб, без надання іншого жилого приміщення санкція за скоєні ними правопорушення. Особи, які руйнують чи псують жиле приміщення, які використовують його не за призначенням, або порушують правила співжиття, виселяються в силу розірвання з ними договору найму жилого приміщення, оскільки вони своєю поведінкою злісно порушують передбачені законом і договором умови користування жилим приміщенням. Так, під руйнуванням чи псуванням жилого приміщення, як підстави для виселення, слід розуміти приведення у непридатність встановленого в ньому обладнання, руйнування стін, полу, виведення з ладу водопровідної системи, каналізації і т.д., які спричинили істотні пошкодження жилого приміщення. Виселення за цією підставою\~крайній захід, який застосовується тільки до тих осіб, які систематично руйнують і псують приміщення. Під систематичністю слід розуміти вчинення двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані заходи попередження. Використання жилого приміщення не за призначенням - використання його для інших цілей (наприклад, для розміщення в ньому майстерні, облаштування складських приміщень, утримання тварин і т.д.). Під порушенням правил співжиття слід розуміти не просто створення яких-небудь незручностей для оточуючих, а вчинення умисних дій, пов`язаних із зневагою загальноприйнятих норм сумісного проживання людей в квартирі, будинку. В силу п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). У позові позивач посилався на те, що він має намір продати квартиру оскільки перебуває у дуже скрутному фінансовому становищі. Є інвалідом другої групи, єдиним його доходом є пенсія, яка складає 3263 грн. Через хворобу змушений взяти кредит та на даний час винен банку 18722 грн. Добровільно виселитися із квартири відповідачі не бажають, тим самим створюють йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Також зазначив, що відповідачі можуть переселитися та зареєструватись у квартирі, де він зараз проживає. На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав: довідку до акту огляду МСЕК Серії 12 ААБ від 06.07.2020, згідно з якою у позивача встановлено другу групу інвалідності; виписки із медичної картки стаціонарного хворого датовані лютим та листопадом 2015 та січнем 2018; довідку про доходи згідно з якою розмір пенсії позивача становить з лютого 2020 по серпень 2020 від 2939,89 грн по 3263,28 грн; роздруківку із сайту Приват24, згідно з якою сума заборгованості [PERSON] по договору складає 18722,06 грн, проте із цієї роздруківки не вбачається, коли був укладений кредитний договір, на яку суму тощо. Також позивачем не надано доказів наміру продати спірну квартиру. З матеріалів справи не було встановлено, що відповідачі руйнують чи псують або використовують не за призначенням займане ними жиле приміщення, не встановлено також, що вони систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. Натомість із повідомлення Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 14.09.2017 вбачається, що до поліції звернулась саме відповідач [PERSON] з приводу того, що 06.09.2017 о 21.00 год. між [PERSON] та нею виник конфлікт в ході якого [PERSON] погрожував фізичною розправою. Аналізуючи зазначені норми, суд приходить до висновку, що обґрунтованих підстав для виселення відповідачів немає. Посилання позивача на перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] , які чинять йому відповідачі, також не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки останні проживають у зазначеній квартирі на законних підставах, а саме: з дозволу самого власника. Також як вбачається із рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13.11.2013, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.12.2013 [PERSON] вже намагався виселити [PERSON] , [PERSON] та малолітню доньку [PERSON] . Однак у позові було відмовлено. Крім того позивач просить виселити із спірного житла [PERSON] , проте як зазначили [PERSON] та [PERSON] у відзиві він у квартирі не проживає, доказів його проживання у ній позивачем не надано, а відтак вимога про виселення [PERSON] також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed