Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

18 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом АТ «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, Вимоги позову обґрунтовано тим, що 21 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 7436 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200101810 від 11 грудня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем. У виконавчому написі зазначено, що сума повної заборгованості позивача складає 23\~297 грн. 18 коп., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 19\~979 грн. 25 коп., заборгованість за процентами становить 2\~267 грн. 93 коп., плата за пропуск мінімальних платежів 1\~050 грн. 00 коп. За вчинення цього виконавчого напису третьою особою на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати з відповідача в розмірі 850 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача за виконавчим написом складає 24\~147 грн. 18 коп. Даний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Павелків Т.Л., виконавче провадження № 60808503. 02 липня 2020 року позивачем було направлено звернення до приватного виконавця про видачу позивачу копій всіх документів на підставі яких було відкрите виконавче провадження № 60808503. Ознайомившись із виконавчим написом позивач вважає його таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено за нотаріально-посвідченими угодами. Для одержання виконавчого напису надається оригінал нотаріально-посвідченої угоди. Однак, кредитний договір № 200101810 від 11 грудня 2017 року, укладений між позивачем та АТ «Банк Форвард» не є нотаріально-посвідченим кредитним договором. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Окрім того, вказаною ухвалою, також було витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса від 21 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7436, щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 24 147 грн. 18 коп. та витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. належним чином завірену копію виконавчого провадження № 60808503, з примусового виконання виконавчого напису № 7436, виданого 21 листопада 2019 року приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 24 147 грн. 18 коп. 01 вересня 2020 року та 11 вересня 2020 року на адресу суду надійшли докази, які витребовувались ухвалою суду від 19 серпня 2020 року у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. та Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 7436, відповідно до якого звернуто стягнення з [PERSON] в\~рахунок погашення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 200101810\~від 11\~грудня 2017\~року, укладеного з ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» в загальному розмірі 24 147 грн. 18 коп. стягнення заборгованості проводиться за період з 13 лютого 2019 року по 14 травня 2019 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 21 листопада 2019 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та АТ «Банк Форвард» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 21 листопада 2019 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровий № 7436 від 21 листопада 2019 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (за подання позовної заяви) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved