Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

17 листопада 2020 року КП «Харківводоканал» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачки на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 10687 грн 98 коп. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , які за вказаною адресою надає позивач. В порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 вересня 2017 року до 31 серпня 2020 року у розмірі 3703 грн 25 коп. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2020 року у розмірі 6314 грн 42 коп. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховані інфляційні витрати та 3% річних. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, уточнені позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд за її відсутністю. Позовні вимоги визнала частково, а саме в межах позовної давності, тобто з листопада 2017 року до 31 серпня 2020 року, та з урахуванням здійсненого нею перерахунку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення. Відповідно до п. 30, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З матеріалів справи встановлено, що відповідачка належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила, внаслідок чого у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 вересня 2017 року до 31 серпня 2020 року у розмірі 3703 грн 25 коп. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2020 року у розмірі 6314 грн 42 коп. Обґрунтування зазначеної заборгованості міститься у розрахунку (додається), де зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати. Згідно ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як зазначалось вище, відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими. Разом з тим, суд не може погодитись з їх розміром, оскільки вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідною заявою відповідача та відсутністю підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду 17 листопада 2020 року з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за періоди з 01 вересня 2017 року до 31 серпня 2020 року та з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2020 року. Тобто частина позовних вимог стосується стягнення заборгованості з період, щодо якого сплив строк позовної давності, а саме з 01 вересня 2017 року по листопад 2017 року за послуги з централізованого водопостачання та з 01 вересня 2015 року по листопад 2017 року за послуги з централізованого водовідведення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як зазначалось вище, відповідачкою подано заяву про застосування строку позовної давності. Отже, суд розглядає позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» в межах позовної давності, тобто з 01 листопада 2017 року по 01 листопада 2020 року. Судом здійснено перерахунок заборгованості відповідачки перед позивачем в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, зокрема зведеної картки абонента тільки В за адресою: [ADDRESS] , про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, з якої вбачається, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2017 року до 31 серпня 2020 року становить 3703 грн 25 коп., та з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2017 року до 31 серпня 2020 року - 4472 грн 46 коп., у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг позивачем нараховано 413 грн 42 коп. - індексу інфляції за час прострочення та 256 грн 89 коп. - 3% річних від простроченої суми. Наведені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що під час розрахунку заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивачем застосовані нормативно-правові акти, які підлягають застосуванню. Позивачем також правильно застосовані приписи ст. 625 ЦК України щодо зобов`язання боржника сплатити інфляційні втрати та 3% річних в разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, судом здійснено перерахунок індексу інфляції та трьох процентів річних в межах строку позовної давності з 01 листопада 2017 року до 31 серпня 2020 року у зв`язку із тим, що відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до позовних вимог КП «Харківводоканал», у зв`язку суд вважає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» трьох відсотків річних у сумі 256 грн 10 коп. та інфляційних втрат у сумі 408 грн 81 коп. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в зазначеному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Як зазначалось вище [PERSON] 15 березня 2021 року подано заяву про часткове визнання позовних вимог, а саме в межах позовної давності. Зважаючи на характер та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial