Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

17 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому прохає виділити йому в окремі одиниці ? частину господарських будівель і споруд, у вигляді гаражу літ. «В», літньої кухні літ. «Г», погреба «П-г2», вбиральні літ. «Е», басейну № 2, колодязя № 3 і ? частина паркану № 1, які входять до складу квартири № 1 двоквартирного житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною 0,30 га за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вул. Леваневського, 59 (пятдесят девять), з правом реєстрації у відповідних органах; обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. З вересня 1989 року він почав проживати як наймач у квартирі № 1 в двоквартирному будинку за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вул.. Леваневського, 59, який належав Комишуваському комбінату комунальних підприємств. Факт його проживання в цьому обєкті нерухомості підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання в особистому паспорті та документами про приватизацію приміщення, яке він займав на час приватизації. Згідно поданої ним заяви за Розпорядженням органу приватизації Комишуваського комбінату комунальних підприємств від 24 грудня 1993 року № 08, йому було передано у приватну власність квартиру № 1 в 2-квартирному будинку за вказаною адресою, на підставі якого на його імя було оформлене свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1993 року, в якому зазначено, що йому належить на праві приватної власності ? частина будинку за адресою: с. Комишуваха, вул. Леваневського, 59, однак при цьому на зворотній стороні Свідоцтва міститься реєстраційний запис, згідно якого Пологівським малим підприємством «Імпульс» на праві приватної власності за ним зареєстрована квартира № 1 (запис в реєстровій книзі № 12/9). 29 грудня 1993 року Пологівським малим підприємством «Імпульс» було виготовлено технічний паспорт на обєкт приватизації, розташований за адресою: с. Комишуваха, вул. Леваневського, 59, в якому міститься перелік будівель і споруд та їх технічна характеристика, а саме: двоквартирний житловий будинок «А» з житловою прибудовою «А1» та господарські будівлі і споруди у вигляді гаражу «Б», сараю «В», літньої кухні «Г», бані «Д», погребу «П-г», убиральні «Е», паркану № 1, басейну № 2, колодязя № 3, замощення І. Інша ? частина будинку за адресою: с. Комишуваха, вул. Леваневського, 59, була приватизована наймачем [PERSON], на імя якого було оформлене свідоцтво про право власності на житло від 04 лютого 1994 року, в якому зазначено, що [PERSON] належить на праві приватної власності ? частина будинку за адресою: с. Комишуваха, вул. Леваневського, 59, однак на зворотній стороні Свідоцтва міститься реєстраційний запис, згідно якого Пологівським малим підприємством «Імпульс» на праві приватної власності за ним зареєстрована квартира № 2 (запис в реєстровій книзі № 12/11). Свідоцтво містить виправлення, згідно якого цей документ підтверджував право власності [PERSON] на квартиру № 2 у вказаному двоквартирному будинку, яку він 03 серпня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] ( реєстровий № 3179), продав [PERSON] Перед нотаріальним посвідченням угоди купівлі-продажу Комунальним підприємством «БТІ Оріхівського району» було виготовлено технічний паспорт на обєкт продажу квартиру № 2 в двоквартирному будинку № 59 по вул. Леваневського, с. Комишуваха, з переліком будівель і споруд та їх технічною характеристикою станом на 10 липня 2006 року, а саме: двоквартирний житловий будинок «А» з сіньми «а» і житловою прибудовою «А1» та господарські будівлі і споруди у вигляді гаражу «Б», сараю «В», сараю «Ж», літньої кухні «Г», бані «Д», погребу «П-г 1», погребу «П-г 2», убиральні «Е», убиральні «З», паркану № 1. Предметом купівлі-продажу за Договором № 3179 є квартира № 2 в двоквартирному житловому будинку, що знаходиться за адресою: с. Комишуваха, вул. Леваневського, 59, із зазначенням її складу технічної характеристики приміщень: сіни-1 площею 8,7 кв.м, коридор-2 площею 10,5 кв.м, житлова кімната-3 площею 36,9 кв.м, котельня-4 площею 4,8 кв.м, ванна кімната площею 6,8 кв.м, кухня-6 площею 9,0 кв.м, житлова кімната-7 площею 17,1 кв.м, загальна площа 93,8 кв.м, житлова площа 54,0 кв.м. Переліку господарських будівель і споруд та їх технічних характеристик цей договір не містить. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладочки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Офіційне тлумачення цієї правової норми викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків. Так, у п. 4.2 цього Рішення зазначено, що згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі Закон № 2482-12) суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон № 2482-12 врегульовує також відносини, повязані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші обєкти приватизації державного житлового фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону № 2484-12, стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою обєднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається судом (статті 55 Конституції України). Крім того, відповідно до Конституції України всі субєкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будниках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями (п. 4.3 того саме Рішення Конституційного Суду України). Він зареєстрований і проживає зі своєю сімєю в будинку № 59 по вулиці Леваневського смт. Комишуваха з 04 вересня 1989 року по теперішній час. Весь цей час (більше 25 років) він безперервно, відкрито володіє та користується своєю часткою житлового будинку та господарськими будівлями і спорудами, побудованими до 1989-го року, у вигляді гаражу літ. «Б», сараю літ. «В», літньої кухні літ. «Г», погреба «П-г», вбиральні літ. «Е», басейну № 2 і колодязя № 3, зазначених в технічному паспорті, складеному 29 грудня 1993 року Пологівським ДМП «Імпульс». Зазначені обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності на житло від 28.12.1993 року, відповідною відміткою в його паспорті про дату і місце реєстрації, актом обстеження фактичного місця проживання від 27.05.2017 року. Окрім вищезазначених господарських будівель і споруд до складу домоволодіння входять також сарай «Ж», баня «Д», погріб «П-г2», убиральня «З», якими користувався попередній власник квартири № 2, [PERSON], і якими на теперішній час користується відповідач. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2017 року у справі № 323/1929/17 (провадження № 2/323/672/17) встановлено, що згідно Технічного паспорту на квартиру № 1 у двоквартирному будинку № 59 по вул.. Леваневського в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, на момент приватизації цього жилого приміщення на присадибній земельній ділянці (прибудинковій території), на якій розташований будинок, всі вищезазначені господарські будівлі і споруди вже були фактично збудовані та існували як обєкти матеріального світу. Цим же рішенням встановлено, що з моменту приватизації квартир у двоквартирному № 59 по вул.Леваневського в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, всі допоміжні будівлі і споруди стали обєктом спільної власності осіб, що приватизували квартири. При цьому той факт, що в подальшому власник квартири № 2 у вказаному будинку, [PERSON] продав її відповідачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року посвідченого нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] (реєстровий № 3179) - на правовий режим спірних будівель та споруд не вплинув. Тобто, рішенням суду встановлено факт належності йому і відповідачеві на праві спільної часткової власності спірних господарських будівель і споруд, а згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно положень статті 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, всім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. На теперішній час його частка в господарських будівлях і спорудах, що є складовою частиною домоволодіння не виділена в натурі, що завдає йому значні незручності стосовно розпорядження його майном. Частиною 1 ст. 356 ЦК передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК кожен зі співвласників має право на виділ в натурі його частки майна, що є в спільній частковій власності за домовленістю. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Фактично кожен із них є власником окремого обєкту нерухомості ізольованої квартири, а господарські будівлі і споруди перебувають у їхній спільній частковій власності. Згідно вимог чинного законодавства, розпорядження майном, яке перебуває у спільній частковій власності, можливе лише за згодою всіх співвласників, що обмежує його права власника на самостійне розпорядження його власністю. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вирішити питання виділу частки за домовленістю сторін не представляється можливим, оскільки відповідач категорично заперечує його право на господарські будівлі і споруди, якими він користується від часу вселення, а саме з 1989-го року, підтвердженням чого є відповідний відзив відповідача у справі № 323/1929/17 (провадження № 2/323/672/17) за його позовом про визнання права власності на частину господарських будівель і споруд домоволодіння, її відмова від вирішення цього питання у позасудовий спосіб. Згідно висновку Комунального підприємства «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області від 06 липня 2018 року мається технічна можливість поділу господарських будівель і споруд, що перебувають у спільній частковій власності, шляхом виділу в натурі часток у вигляді окремих будівель без погіршення стану обєкту та порушення прав кожного співвласника. Згідно положень чинного законодавства право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду. Згідно з вимогами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні представник позивача,позивач позовні вимоги підтримують в повному обсязі, прохають їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, прохає їх задовольнити. Представник третьої особи Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, до суду надали листа, в якому прохають справу розглянути без їхньої участі, рішення прийняти відповідно до закону. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Також, статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК) передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 5 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. За змістом ст.\~356\~ЦК України право спільної часткової власності - це право двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, які за своїм розсудом володіють, користуються і розпоряджаються належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. З матеріалів справи судом встановлено, що з вересня 1989 року позивач почав проживати як наймач\~у квартирі № 1 в двоквартирному будинку за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Леваневського, 59. Це підтверджується поясненнями як самого позивача, які він надав в судовому засіданні, а також тим, що в документах щодо приватизації цього жилого приміщення йдеться саме про приватизацію «квартири № 1» позивачем, та приватизацію «квартири № 2» громадянином [PERSON] Так, у Розпорядженні органу приватизації Комбінату комунальних підприємств, від 24.12.1993 року № 08, зазначено, що від наймача [PERSON] надійшла заява на приватизацію квартири № 1 в 2-квартирному будинку за вказаною адресою, і цим розпорядженням вирішено таку заяву задовольнити та квартиру № 1 передати [PERSON] у приватну власність. На підставі цього Розпорядження позивачу було видано Свідоцтво про право власності на житло, в якому зазначено, що [PERSON] належить на праві приватної власності ? частина будинку за вказаною адресою, однак при цьому на зворотній стороні цього Свідоцтва містить реєстраційний запис, згідно якого саме квартира № 1 зареєстрована Пологівським малим підприємством «Імпульс» на праві приватної власності за позивачем (запис в реєстровій книзі № 12/9). Крім того, 29.12.1993 року був складений Технічний паспорт на квартиру № 1 за вказаною вище адресою, в якому ідеальна частка, належна [PERSON] О,В., зазначена як «1». Іншим Розпорядженням Комбінату комунальних підприємств від 21.01.1994 року № 08, [PERSON] було видане Свідоцтво про право власності на житло, в якому було зазначено, що йому на праві приватної власності належить ? частина будинку за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Леваневського, 59. Однак при цьому Свідоцтво містить виправлення, згідно якого цей документ підтверджувало право власності [PERSON] на квартиру № 2 у вказаному двоквартирному будинку, про що свідчить також реєстраційний запис на зворотньому боці цього свідоцтва. На підстав цього Свідоцтва, пізніше, у 2006 році, КП «БТІ Оріхівського району» виготовило Технічний паспорт саме на квартиру № 2. Також судом встановлено, що згідно Технічного паспорту на квартиру № 1 у двоквартирному будинку № 59 по вул. Леваневського в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, на момент приватизації цього жилого приміщення на присадибній земельній ділянці (прибудинковій території), на якій розташований будинок, спірні будівлі та споруди вже були фактично збудовані та існували як обєкти матеріального світу. Таким чином, судом встановлено, що, незважаючи на окремі неточності у правовстановлюючих документах, у 1993 році позивач набув в порядку приватизації право власності на квартиру № 1, а у 1994 році [PERSON] на був порядку приватизації право власності на квартиру № 2 у двоквартирному № 59 по вул. Леваневського в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. У звязку з цим, між ними виникли відносини власників та мешканців жилих приміщень у багатоквартирному житловому будинку, а на спірні будівлі та споруди став розповсюджуватись правовий режим допоміжних приміщень та споруд у такому будинку. Відповідно до ч. 2 ст.\~10\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Офіційне тлумачення цієї правової норми викладено у Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 02.03.2004\~року №\~4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків. Так, у п. 4.2 цього Рішення зазначено, що згідно з частиною першою статті 1\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» (надалі Закон № 2482-12) суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон № 2482-12 врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону № 2482-12, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Крім того, відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями (п. 4.3 того саме Рішення Конституційного Суду України). Беручи до уваги викладене офіційне тлумачення Закону № 2482-12, суд приходить до висновку про те, що з моменту приватизації квартир у двоквартирному № 59 по вул. Леваневського в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, всі допоміжні будівлі і споруди, в тому числі, право власності на які просить визнати за собою позивач, в силу закону стали обєктом спільної власності позивача та власника іншої квартири [PERSON] При цьому той факт, що в подальшому [PERSON] продав квартиру № 2 у вказаному будинку відповідачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року, посвідченого нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] (реєстровий № 3179), - на правовий режим спірних будівель та споруд не вплинув. Зокрема, як розяснюється у згаданому Рішенні КСУ № 4-рп/2004, а також у Рішенні КСУ від 09.11.2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація, купівля-продаж, спадкування, інші цивільно-правові угоди є однаковими юридично значимими підставами набуття права власності на квартиру. Зі змісту пункту 2 статті 10 Закону № 2482-12 вбачається, що в ньому не встановлено обмежень щодо набуття права власності на допоміжні приміщення будинку залежно від підстав набуття права власності на житло. Згідно вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній часткові власності. А як зазначає ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При дослідженні матеріалів проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 07 листопада 2018 року, виходячи з розташування житлового будинку, планування, етажності і розмірів приміщень, його конструктивних елементів, року побудови, розташування надвірних будівель, розмірів і конфігурації земельної ділянки, частин співвласників житлового будинку, наданих документів, на розгляд суду надано 2 варіанта розділу двоквартирного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, з відступом від ідеальних часток. Суд вважає можливим для остаточного вирішення конфлікту між сторонами прийняти 2-й варіант поділу будинку згідно судової будівельно-технічної експертизи від 07.11.2018 року, по якій [PERSON] виділяється квартира № 1 з наступними приміщенням: - коридор 1 площею 10,9 кв.м, кухня 2 площею 8,9 кв.м, житлова кімната 3 площею 7,2 кв.м, житлова кімната 4 площею 18,8 кв.м, житлова кімната 5 площею 11,9 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м, житловою площею 37,9 кв.м. Крім цього, [PERSON] виділяється наступні будівлі і споруди: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», літня кухня літ «Г», погріб літ «Пг2», убиральня літ «Е», басейн № 2, колодязь № 3, ? частина паркану № 1. Загальна вартість приміщень, будівель та споруд, що виділяється [PERSON] складає: 170906,47 грн., що на 6167,03 грн. менше ідеальної частки. [PERSON] виділяється квартира № 2 з наступними приміщеннями: - сіни 1 площею 8,7 кв.м, коридор 2 площею 10,5 кв.м, житлова кімната 3 площею 36,9 кв.м, котельня 4 площею 4,8 кв.м, ванна кімната 5 площею 6,8 кв.м, кухня 6 площею 9,0 кв.м, житлова кімната 7 площею 17,1 кв.м, загальною площею 93,8 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м. Крім того, [PERSON] виділяються наступні будівлі і споруди: баня літ. «Д», погріб літ «Пг1», убиральня літ. «З», ? частина паркану № 1. Загальна вартість приміщень, будівель та споруд, що виділяється [PERSON] складає: 183240,53 грн., що на 6167,03 грн. більше ідеальної частки. З наданого варіанту частки прийняли наступний вигляд: [PERSON]: 170906,47 / 354147,00 = 12/25. [PERSON]: 183240,53 / 354147,00 = 13/25. Приймаючи найбільше прийнятний варіант поділу будинку та будівель і споруд, суд виходить із інтересів сторін, їх права на будинок та будівлі і споруди у відповідності до часток власності.

Outcome: approved