Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

17 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 30 січня 2006 року шлюб між сторонами у справі був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області від 18.11.2008 р., Серія [NUMBER]. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, Серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 188. Зі слів позивача, на даний час їхня донька мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Тих коштів, які відповідач періодично надає не достатньо для повноцінного утримання їхньої дитини, для задоволення її потреб у навчанні, духовному розвитку, а також для лікування. Позивач просила суд: стягнути з відповідача [PERSON], ІПН [NUMBER], на її користь на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі 1500 грн. з урахуванням індексації щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача [PERSON], ІПН [NUMBER], понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 1980 грн.. Стягнути з відповідача [PERSON], ІПН [NUMBER],кошти на додаткові витрати на дитину в розмірі 1190 грн. щомісячно з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилась, направила свого представника. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Направив до суду письмові заперечення проти позову. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 30 січня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області від 18.11.2008 р., Серія [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільний побут та господарство не ведуть. На даний час донька [PERSON], [INFO] мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час матеріальну допомогу на утримання дитини надає не в повному обсязі для повноцінного задоволення потреб доньки у навчанні, духовному розвитку, а також лікуванні. Доказів про наявність між сторонами домовленості про добровільну сплату аліментів немає. Відповідач по справі [PERSON], згідно наданого суду витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, працює адвокатом. А отже, його заробіток не є стабільним. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів щодо стягнення додаткових витрат на [PERSON], у зв'язку з чим суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 (сорок) копійок в дохід держави. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.180, 182, 183 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та

Outcome: partial