Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

18.12.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй житловою площею за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що за вказаною адресою, крім неї зареєстрований її син - відповідач у справі, проте він в будинку не проживаєз 2017 року, його особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідача у належному їй будинку порушує її право вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. В судовому засіданні в процесі розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явилася, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом публікування оголошення про його виклик на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши вступне слово представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , позивачу по справі, належить Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.1995 року, договором дарування частки житлового будинку від 21.08.2019 року та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З копії будинкової книги вбачається, що в належній позивачеві частині будинку зареєстрований відповідач [PERSON] . Згідно акта обстеження житлово-побутових умов від 25.11.2019 року за підписом голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Фастів-ІІ Ясінської Т.Б . , голови члену комітету Воровської Л.С. та мешканців [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає, його особистих речей в будинку немає, зі слів сусідів не проживає за даною адресою на протязі двох років. Згідно пояснень представника позивача, [PERSON] є сином позивача. Більше 3-х років в належній позивачці частині будинку він не проживає, та їй відомо, що він працює і проживає за межами України. Також факт непроживання відповідача в будинку [ADDRESS] підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідача в спірній частині будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Статтею 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved