Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

19 листопада 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 5 691,31 євро, 10 248,55 доларів США, 13 374,44 доларів США депозитного вкладу шляхом повернення повної суми депозиту та відсотків у валюті вкладу; 3 770,00 грн. на картковому рахунку; 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач уклав з відповідачем три договори вкладу та один Договір банківського рахунку шляхом відкриття карти. Всі договори були укладені на території Автономної республіки Крим. Після закінчення терміну дії Договорів позивач звертався до відповідача про повернення своїх коштів, але кошти повернуто не було. За умовами Договорів позивач вніс на рахунки кошти в розмірі 5 270,00 Євро зі сплатою 8% річних строком по 01.10.2013 року, станом на дату звернення до суду з позовом залишок коштів на рахунку становить 5 691,31 євро; 10 000,00 доларів США строком по 11.12.2014 року зі сплатою 10% річних та залишок коштів на рахунку на момент звернення до суду з позовом становить 10 248,55 доларів США; 13 049,78 доларів США строком до 11.12.2014 року зі сплатою 10% річних, станом на день звернення до суду з позовом залишок коштів становить 13 374,14 доларів США; на картковому рахунку залишок коштів становить 3 770,00 грн., картка заблокована та позивач не має можливості розпорядитись коштами. Крім того позивач зазначає, що так як договори були автоматично пролонговані, то банк має сплатити відсотки за користування коштами вкладу 13 374,14 доларів США в розмірі 2 006,10 доларів США за період з 15.05.2014 року по 15.11.2015 року; на суму вкладу 10 248,55 доларів США нараховуються відсотки по ставці 10% річних за період з 15.05.2014 року по 15.11.2015 року в сумі 1 573,20 доларів США; на суму вкладу 5 691,31 євро нараховуються відсотки в розмірі 8% річних, що за період з 15.05.2014 року по 15.11.2015 року складає 682,92 євро. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, будь-яких пояснень чи заперечень на заявлені вимоги до суду не надійшли. Так як відповідач по справі належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, суд на місці ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.224 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечував представник позивача. Вислухавши представника позивача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина 1 статті 1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.2 ст.1066 ЦК України). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.3 ст.1068 ЦК України). Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (стаття 1071 ЦК України). Стаття 1073 ЦК України передбачає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ч.1 ст.1061 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, на підставі Заяви від 11.12.2013 року №SAMDNWFD0070032979600 вклад «Стандарт» [PERSON] було відкрито депозитний вклад в ПрАТ «ПриватБанк»: на суму 13 049,78 доларів США, строком 366 днів по 11.12.2014 року включно, з нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі 10% річних, період нарахування вкладу - 1 місяць. На підтвердження внесення коштів на рахунок позивач надав суду копію квитанції про внесення коштів в розмірі 13 049,78 доларів США. Станом на 14.05.2014 року залишок коштів на рахунку становить 13 374,14 доларів США. На підставі Заяви від 11.12.2013 року №SAMDNWFD0070032978800 вклад «Стандарт» [PERSON] було відкрито депозитний вклад в ПрАТ «ПриватБанк»: на суму 10 000,00 доларів США, строком 366 днів по 11.12.2014 року включно, з нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі 10% річних, період нарахування вкладу - 1 місяць. На підтвердження внесення коштів на рахунок позивач надав суду копію квитанції про внесення коштів в розмірі 10 000,00 доларів США. Станом на 14.05.2014 року залишок коштів на рахунку становить 10 248,55 доларів США. 01.10.2012 року між ПрАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний Договір № SAMDN25000729300737 (Вклад «Мультивалютний накопичувальний, 12 міс») за умовами якого [PERSON] вніс на рахунок Банку вклад в розмірі 5 270,00 євро строком до 01.10.2013 року зі сплатою 8% річних. На підтвердження внесення коштів на рахунок суду надано копія платіжного доручення від 01.10.2012 року на суму 5 270,00 євро. Станом на 14.05.2014 року залишок коштів на рахунку становить 5 691,31 євро. Умовами Заяв передбачено право сторін достроково розірвати договір (п.5 Заяви). Умовами п.3, 4, 11 Заяв та Договору передбачено, що якщо по закінченню строку вкладу сторона вкладника не заявила Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки [PERSON] до Банку. Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу. Підписавши Договір [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, розміщених на сайті Банку та приєднується до них. Крім того, між сторонами був укладений Договір банківського рахунку та видана відповідна картка, залишок коштів на якій станом на 14.05.2014 року становить 3 770,00 грн. 06.11.2015 року позивач направив на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» заяву в якій він просив закрити усі договори про вклади оформлені на нього і повернути належні йому кошти з депозитів та відсотки, які накопичені в банку з дня відкриття рахунків та повернути кошти готівкою. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що на час розгляду справи позивачу кошти не повернуто. В усному порядку позивачу було пояснено, що оскільки договори були укладені на території Автономної республіки Крим, відсутня можливість повернути кошти. Відповідач до суду заперечень не направив, будь-яких заперечень щодо укладення договору між ним та позивачем до суду не надійшло. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Отже, саме відповідач у справі повинен доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання за договорами, або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України була надана копія договорів та довідка про залишок коштів на рахунках, а також заяву, адресовану ПАТ КБ «Приватбанк», в якій він просив повернути суми, які знаходяться на рахунках, а відповідачем, в свою чергу, не надано доказів виконання чи невиконання умов вказаного договору. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260, оскільки згідно з п. 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Однак припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку, оскільки договори, у тому числі банківського вкладу, укладаються з банком, а не з філією, яка відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України та ч. 4 ст. 64 ГК України не є юридичною особою. Як встановлено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив права позивача на вільне володіння та користування належними йому грошовими коштами, що є підставою для їх стягнення. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало доводів позивача про те, що між сторонами по справі були укладені зазначені договори банківського рахунку та вкладу, відкривалися відповідні рахунки за цими договорами, грошові кошти були зараховані до банку. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням. Відповідачем не надано до суду доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Отже, з врахуванням всіх обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача залишку коштів, які знаходяться на рахунках. Умовами і правилами надання банківських послуг ПАТ «ПриватБанк» передбачено, що у випадку дострокового розірвання депозитного договору, укладеного на термін від 6 до 12 міс. - % нараховуються за зниженою в 2 рази процентною ставкою. Якщо клієнт уже отримав проценти, нараховані за повною ставкою, то зайво виплачені проценти відраховуються з суми вкладу. Тому, оскільки умовами договорів від 11.12.2013 року та 01.10.2012 року було передбачено пролонгацію договору без заяви вкладника, проте позивач звернувся із заявою про повернення коштів вкладів достроково, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача кошти за зниженою відсотковою ставкою, що становить: -за договором - Заявою від 11.12.2013 року №SAMDNWFD0070032979600 на суму 13374,14 доларів США за відсотковою ставкою 5% річних (знижена в двічі) за період з 15.05.2014 року по 15.11.2015 року в сумі 1007,64 долари США; -за договором - Заявою від 11.12.2013 року №SAMDNWFD0070032978800 на суму 10 248,55 доларів США за відсотковою ставкою 5% річних (знижена в двічі) за період з 15.05.2014 року по 15.11.2015 року в сумі 772,15 доларів США; -за договором № SAMDN25000729300737 від 01.10.2012 року на суму 5 691,31 євро за відсотковою ставкою 8 % річних за період з 15.05.2015 року по 01.10.2015 року в сумі 629,91 євро та 4% річних (знижена в двічі) за період з 02.10.2015 року по 15.11.2015 року в сумі 28,07 євро. Крім того, з відповідача на користь держави у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір (офіційний курс НБУ станом на 12.05.2016 року 100 доларів США становить 2532.5663 грн.). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги y цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №. 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Зазначені витрати, фактично понесені сторонами, підлягають розподілу між ними за правилами, встановленими ст.88 ЦПК України. Судові витрати - це фактичні грошові витрати, які несуть особи, які беруть участь у справі, у зв'язку зі зверненням до суду та розглядом справи в суді. Необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме складаються позовні заяви, є знайомлення з матеріалами справи, надаються консультації, несуться витрати у зв'язку з відрядженнями тощо. Згідно вимог ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у статті 1 визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник позивача надала суду копію Договору про надання правової допомоги від 17.11.2015 року, який укладено між [PERSON] та адвокатом [PERSON]. Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордеру №17 від 17.11.2015 року, позивач сплатив за договором 3 000,00 грн. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з розрахунку витрат на правову допомогу, [PERSON] надавала правову допомогу позивачу у судовому засіданні (12.05.2016 року), але не надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (їх не було) та не знайомилась з матеріалами справи в суді. Крім того, представника позивача протокольною ухвалою суду було допущено до участі у справі на підставі ч.2 ст.56 ЦПК України. А тому за одну годину участі в судовому засіданні можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 551,20 грн., виходячи із місячної мінімальної заробітної плати в розмірі 1 378,00 грн., згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved