Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

19 лютого 2016 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» (далі позивач або банк) звернувся до [PERSON] (далі відповідач) із позовом у якому просив суд: стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 02 лютого 2016 року за Договором банківського обслуговування № б/н від 30 січня 2014 року у загальному розмірі 154.414,81 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 70.000,00 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 58.468,36 гривень; пеня - 13.976,46 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 11.969,99 гривень. Позивач також просив стягнути з відповідача понесені банком судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що 30 січня 2014 року [PERSON], який на той час мав статус фізичної особи-підприємця (ФОП), через систему Інтернет - клієнт - банкінг приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 30 січня 2014 року (далі Договір від 30.01.2014 року). За Договором від 30.01.2014 року з 23 червня 2014 року на поточний рахунок № [NUMBER] відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 70.000,00 гривень. З 16 грудня 2014 року ФОП [PERSON] був виключений з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності. Взяті на себе зобов'язання за Договором від 30 січня 2014 року відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 02 лютого 2016 року утворилася заборгованість, яку банк, посилаючись на вимоги статей 51, 52, 598-609, 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, просив стягнути на свою користь. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив: рішення скасувати; ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що місцевий суд безпідставно відхилив надані ПАТ КБ «Приватбанк» письмові докази, що призвело до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк», перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд ухвалив з посиланням на те, що позивач не довів обставин укладання сторонами Договору від 30 січня 2014 року, факту встановлення кредитного ліміту за цим договором та факту отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 70.000,00 гривень. Апеляційний суд з такими висновками не погоджується, з огляду на таке. Так, матеріалами справи підтверджується, що 30 січня 2014 року ФОП [PERSON] шляхом накладення електронно-цифрового підпису у системі Інтернет - клієнт - банкінг подав заяву, якою приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua. Зазначені документи разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 30 січня 2014 року (а. с. 10-33). Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» (Ліцензія Національного банку України від 05.10.2011 № 22) банк,

Outcome: partial