Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про присудження аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи тим, що [INFO] року народився її онук [PERSON], який з 2011 року проживає та перебуває на її утриманні та вихованні. З 18 березня 2014 року позивачка призначена опікуном онука по рішенню Брусилівського районного та Житомирського апеляційного судів від 12 серпня та 14 жовтня 2014 року. Відповідач [PERSON] з 2011 року і по даний час не сплачує аліментів, а тільки всі ці роки судиться. 08 червня 2011 року було винесено заочне рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь матері [PERSON] на утримання дитини [PERSON] з 21 березня 2011 року. 09 квітня 2012 року винесена ухвала про скасування заочного рішення Брусилівського районного суду від 08 червня 2011 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Судові розгляди, які почалися після винесення даного рішення, тривали 4 роки 7 місяців по 14 жовтня 2014 року і було винесено ще три судові рішення. 31 березня 2014 року винесено рішення Брусилівського районного суду Житомирської області про відмову [PERSON] у задоволенні позову про виключення відмостей про батьківство. На протязі розгляду даної справи з 27.08.2012 року по 31.03.2014 року [PERSON] стверджував, що не є батьком дитини [PERSON] 12 серпня 2014 року рішення Брусилівського районного суду Житомирської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та призначення опікуна малолітньої дитини [PERSON] 14 жовтня 2014 року рішенням апеляційного суду Житомирської області відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON], в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, попередивши [PERSON] про необхідність зміни ставлення до дитини. Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. У решті рішення залишено без змін. Судовими рішеннями встановлено та доведено, що, починаючи з 2010 по 2014 роки відповідач нехтував виконанням своїх батьківських обов'язків у відношенні до дитини, ухилявся від виконання цих обов'язків. Відповідач працевлаштований, мав і має стабільний дохід, але аліменти не сплачував і не сплачує. Посилаючись на ст.ст.140, 155, 180, 185, 191, 194, 195, 196, 247 СК України, позивачка просила присудити з [PERSON] аліменти за минулий час з 18 березня 2011 року по 18 березня 2014 року на утримання дитини [PERSON], стягнути заборгованість за аліментами станом на 01.03.2015 року у сумі 4855,50 гривень з урахуванням індексу інфляції сума 1674,48грн. та неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 23834,50 гривень. Всього на загальну суму 30364,48 гривень. 10 листопада 2015 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву, згідно з якою збільшила розмір заборгованості [PERSON] до 112832,54 гривень, з яких: залишок боргу за аліментами - 9044,28 гривень, сума збільшення з урахуванням індексу інфляції - 6763,84 гривень, сума 3% річних - 755,02 гривень, сума пені за 580 днів - 96239,40 гривень. 04 червня 2015 року в судовому засіданні відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про звільнення від повноважень опікуна над малолітнім [PERSON], [INFO], [PERSON] та передачу малолітньої дитини [PERSON] відповідачу [PERSON] як батьку дитини. Ухвалою суду від 04 червня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батьку дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про присудження аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначено, що він на даний час є батьком малолітнього сина [PERSON], батьківських прав щодо нього не позбавлений. Останнім часом опікун дитини [PERSON], коли побачила, що дитина хоче проживати з батьком, намагається всіляко перешкоджати спілкуванню з сином, погрожує не пускати до нього сина. Опікун не має права перешкоджати спілкуванню дитини з батьком. Крім цього [PERSON] не справляється із своїми обов'язками опікуна, не має можливості виконувати такі обов'язки. В будинку [PERSON] немає умов для проживання та нормального розвитку дитини. В будинку всього чотири кімнати, в яких проживає 8 чоловік, ніхто з них не працює, двоє з них є інвалідами та самі потребують допомоги. До школи дитині необхідно йти три кілометри. [PERSON] стверджує, що хоче, щоб його син проживав разом з ним в м.Бровари Київської області, де він проживає у двокімнатній квартирі, дитина буде мати свою окрему кімнату, в якій є все необхідне для навчання та виховання. Поряд з його місцем проживання знаходиться школа, яку зможе відвідувати дитина. [PERSON] зазначає, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, матеріально може забезпечувати свою дитину та добре підготувати до майбутнього життя. Посилаючись на ст.ст.19, 163 СК України, ст.ст.75, 76, 79 ЦК України, [PERSON] просить звільнити від повноважень опікуна над малолітнім [PERSON], [INFO], [PERSON] та передати малолітню дитину [PERSON] йому як батьку дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги повністю підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, не визнала зустрічного позову, подала письмові заперечення на зустрічний позов, в яких вказує, що [PERSON] на протязі чотирьох років категорично стверджував, що він не є батьком дитини, відмовлявся від свого сина, посилаючись на довготривалі суди за його ініціативою, не сплачував аліментів. Відвідував дитину у першу та третю неділю з 07 грудня 2014 року, зустрічі тривали 2-2,5 години. Останні два місяці зовсі не приїздив, що завдає біль та шкоду здоров'ю онука. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов пітримав повністю, з підстав, наведених в зустрічній позовній заяві, подав до суду письмові заперечення проти позову [PERSON] про стягнення з нього аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, в яких зазначив, що [PERSON] вже зверталася з позовною вимогою про стягнення з нього аліментів в 2014 році та Брусилівським районним судом Житомирської області було присуджено стягувати з нього аліменти на утримання сина, починаючи з 18 березня 2014 року, в розмірі 25% від заробітної плати. Тоді ж [PERSON] було призначено опікуном його сина та вона набула певні права та обов'язки щодо дитини. На той час питання про стягнення аліментів за останні три роки вона не ставила, заходів до отримання аліментів не вживала. Позивачка не надала доказів, що він ухилявся від сплати аліментів, оскільки піклувався та піклується про дитину, купує речі та все необхідне. Позивачка неправильно вирахувала суму пені за аліментами, оскільки згідно судової практики правильним здійсненням нарахування неустойки є обрахунок за кожен день прострочення конкретного місяця, а не за загальну кількість прострочених днів. Представник органу опіки та піклування Шарамко М.П. у судовому засіданні підтримала письмові висновки Брусилівської районної державної адміністрації як органу опіки і піклування про те, що [PERSON] змінив ставлення до виховання своєї дитини, характеризується з позитивної сторони, офіційно працює, на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває, має постійний дохід, задовільні умови проживання та бажання займатися вихованням сина, а тому за відсутності підстав, необхідних для позбавлення батьківських прав, орган опіки і піклування вважає недоцільним перебування [PERSON] у його опікуна, необхідно передати дитину батьку [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] не підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов слід задовольнити, зважаючи на наступне. Записами у свідоцтві про народження, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини підтверджується, що дитина [PERSON] народився [INFO] року, батьком дитини є [PERSON], матір'ю є [PERSON]. (а.с.5,6,9) Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року в справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини позов [PERSON] було задоволено частково, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю. Позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 25% від заробітної плати, щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2014 року і до досягнення ним повноліття. Призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], його бабусю [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. (а.с.10-12) Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року було скасовано рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В решті рішення залишено без змін. (а.с.13-15) Зі змісту вказаних рішень відомо, що заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року мати дитини [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], дитину залишено на проживання з [PERSON] Довідками виконкому Ставищенської сільської ради Брусиліського району, актами обстеження житлово-побутових умов підтверджується, що дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] у приватному будинку по [ADDRESS]. З вересня 2011 року по липень 2014 року дитина відвідувала дитячий садочок «Калинка» с.Ставище, з вересня 2014 року є учнем Йосипівської ЗОШ 1-го ступеня. Зі змісту листа служби у справах дітей Житомирської обласної державної адміністрації від 25.02.2015 року №224 (а.с.78-79) вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] довгий час триває спір щодо його участі у вихованні дитини. Комісією з питань захисту прав дитини Брусилівської райдержадміністрації було прийнято рішення щодо визначення днів зустрічі батька з сином у першу та третю неділю кожного місяця. З пояснень сторін, представника органу опіки і піклування, показань свідка [PERSON] відомо, що [PERSON] приїзджав до сина у визначені дні зустрічі, купував для нього одяг, іграшки, інші речі, привозив гостинці. З 10 липня 2015 року по 17 липня 2015 року дитина проживала в його сім'ї в м.Бровари Київської області. Довідкою директора Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 від 21.07.2015 року підтверджується, що [PERSON] буде зарахований в 2-й клас Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 при наявності особової справи та медичної картки. (а.с.143) Змістом акта №302 від 08.10.2015 року, довідкою КП «Київський метрополітен», підтверджується, що [PERSON] має постійне місце роботи, розмір нарахованої йому щомісячної заробітної плати становить біьше 5000 гривень, з травня 2015 року із заробітної плати утримуються аліменти, має власне житло - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Для дитини виділена окрема кімната, у якій є окреме спальне місце, шафа для речей, робоча зона для навчання та відпочинку. Спільно з [PERSON] з 2012 року проживає [PERSON] Родина характеризується позитивно, відкриті до спілкування, ввічливі, охоче йдуть на контакт із соціальними службами. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст.250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.251 СК України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. За приписами ч.1 ст.76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам). Згідно п.49 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, орган, який встановив опіку, піклування, за заявою особи може звільнити її від здійснення повноважень опікуна, піклувальника. Заява про звільнення від здійснення повноважень опікуна, піклувальника розглядається протягом місяця. Згідно п.50 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року опіка, піклування припиняється у разі: передачі дитини батькам (усиновлювачам); реєстрації шлюбу; надання дитині повної цивільної дієздатності; смерті опікуна, піклувальника або підопічного. Згідно вимог ч.3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а згідно ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Із зазначених норм слідує, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є саме інтереси дитини, тобто дитина має виховуватись в атмосфері любові, моралі та матеріальної забезпеченості та не може бути розлучена зі своїми батьками, крім виняткових випадків. В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] з 2011 року проживала з бабусею [PERSON], оскільки батьком дитини оспорювалося батьківство, яке було підтверджене висновком експерта. Мати дитини [PERSON] в 2013 році була позбавлена батьківських прав. Відповідно до рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року суд залишив дитину на проживання з бабою [PERSON], оскільки, враховуючи інтереси дитини, прийшов до висновку про передчасність задоволення позову [PERSON] про відібрання дитини до налагодження контакту між ним та дитиною з метою недопущення психологічної травми останньої. На даний час дитина фактично відібрана від батька, який має постійне місце роботи, стабільний заробіток, характеризується позитивно, має належні умови для проживання дитини в м.Бровари Київської області, де має у власності квартиру [ADDRESS]. Для виховання та проживання дитини створені всі належні умови.Між батьком та дитиною склалися позитивні стосунки, не зважаючи на об'єктивні перешкоди щодо налагодження більш тісного контакту батька і дитини, які викликані віддаленістю проживання, встановленою органом опіки та піклування періодичністю зустрічей батька та дитини, негативним відношенням опікуна до батька дитини. За таких обставинах, суд вважає, що причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьком, відпали, а тому, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], дитину слід повернути батьку [PERSON] та припинити над дитиною опіку, звільнивши [PERSON] від повноважень опікуна малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.179 СК України опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Оскільки аліменти на малолітню дитину не є власністю опікуна, мають використовуватися за цільовим призначенням, тому у випадку припинення опіки над дитиною [PERSON] позивачка [PERSON] втрачає всі права опікуна, в тому числі і на отримання та розпорядження аліментами. За таких обставин позов [PERSON] до [PERSON] про присудження аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не підлягає задоволенню повністю за безпідставністю позовних вимог. Крім того, оскільки дитина буде проживати з батьком, тому слід припинити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 25% від заробітної плати щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, стягнення яких присуджено рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року. Під час складаня вступної та резолютивної частини рішення, які були оголошені 10 листопада 2015 року, в резолютивні частині про припинення стягнення аліментів було невірно зазначено ім'я [PERSON] як «[PERSON]». Вказана описка є очевидною і суд вважає можливим виправити таку описку під час складання повного рішення. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60грн.

Outcome: approved