Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

17 листопада 2016 року заявник, звернулась до суду та просить винести рішення та встановити той факт, що вона постійно проживала разом з своєю матірю, [PERSON] на час відкриття спадщини 10 травня 2005 року за адресою: Чернігівська область, Корюківський район, с. Сахутівка, вул. Десняка, 5. 28.11.2016 року збільшивши свої позовні вимоги [PERSON] просить: встановити юридичний факт постійного проживання разом з матірю - [PERSON] на час відкриття спадщини. Визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, а саме земельні ділянки відповідно до сертифікату, а також житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Сахутівка, вул. Десняка, 5, Корюківського району. Свої вимоги аргументує тим, що 10 травня 2005 року померла її матір та відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя матері вона доглядала за нею та займалася її похованням і фактично після смерті матері прийняла спадщину, оскільки проживала з нею без реєстрації, починаючи з жовтня 2003 року по день смерті, доглядала за житловим будинком, обробляла земельну ділянку біля будинку, сплачувала відповідні податки та жодним чином не відмовлялась від матері і доглядала її. Нотаріус не приймає заяву про прийняття спадщини, у звязку з тим, що на момент смерті вона не була зареєстрована разом зі своєю матірю, а тому даний факт слід встановлювати в судовому порядку, тому вона змушена звернутися до суду для встановлення даного юридичного факту та визнання права власності. Заявник у судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Зацікавлена особа, представник Територіальної громади в особі Тютюнницької сільської ради в судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Представник залученої третьої особи, Корюківської районної державної нотаріальної контори, до суду надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в рішенні покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне заяву задовольнити за наступних підстав. По справі встановлено, що 10 травня 2005 року померла матір позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ №001372. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № 02-22/833 від 10.10.2016 року. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Відповідно до закону заявник, є спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців, в тому числі які мають право на обовязкову частку немає. В шестимісячний термін заявник не звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки до смерті та станом на день смерті проживала спільно разом із своєю матірю. Вона доглядала за нею та займалася її похованням, крім того нею було організовані поминальні дні, що підтверджується довідкою № 02-22/77 від 02.02.2016 року. [PERSON] фактично після смерті матері прийняла спадщину, оскільки проживала з нею без реєстрації починаючи з жовтня 2013 року по день смерті, що підтверджується довідкою №02-22/833 від 10.10.2016 року, постійно доглядала за нею, за житловим будинком, обробляла земельну ділянку біля будинку, сплачувала відповідні податки та жодним чином не відмовлялась від неї, що підтверджується довідкою сільської ради № 02-22/78 від 02.02.2016 року. Оскільки, на момент смерті [PERSON]Ф.а не була зареєстрована разом зі своєю матірю, нотаріус відмовляє у оформленні спадщини. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Норма ч. 6 ст. 29 ЦК України передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п. 9 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву. Відповідно до ст.1299 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, а також будинок, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Дослідивши докази та матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Заявник при зверненні з заявою до суду сплатила судовий збір у розмірі 275,60 грн., а збільшивши позовні вимоги вона також сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн., тому сплачені ці витрати слід залишити за нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved