Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

18.09.2015 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Привільської сільської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 10 серпня 2010 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Однак відповідач не приймає участі у вихованні своєї дитини, не сплачує аліменти за рішенням суду, заборгованість по яким складає 8460 грн. 00 коп., не цікавився здоровям дитини та її життям, не проявляє до доньки достатньої батьківської турботи. Просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, навів доводи аналогічні викладеним в позові. Третя особа - Орган опіки та піклування Привільської сільської ради Словянського районудо судового засідання не з»явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали суду заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника, не заперечували проти задоволення позову та просили винести рішення, враховуючи наданий висновок опікунської ради при виконкомі Привільської сільської ради. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] вихованням своєї доньки не займається, не спілкується з нею та не переймається її життєвими складнощами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач був повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина», однак не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до свідоцтва про народження серії I-БП № 032107 виданого виконкомом Привільської сільської ради Словянського району Донецькій області, актовий запис № 10 - відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Однак після припинення шлюбних відносин відповідач перестав брати участь у вихованні своєї дитини, не цікавився здоровям дитини та її життям, не проявляє до доньки достатньої батьківської турботи. Не надає матеріальної допомоги на утримання своєї доньки та не сплачує аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сімї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. \~Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ [PERSON], батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. \~\~\~\~Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. \~\~\~\~\~\~В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку опікунської ради при виконкомі Привільської сільської ради Словянського району [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обовязків, від виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки, не турбується про її стан здоровя, про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної підтримки, у звязку з чим, враховуючи інтереси дитини [PERSON], [INFO], опікунська рада вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]. Оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню своєї доньки - [PERSON], [INFO], дитина постійно мешкає з матірю, яка піклується про доньку та надає необхідний обсяг турботи, відповідач тривалий час не виконує своїх обовязків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власної доньки, не бажання спілкуватися з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON]\~\~відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved