Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

18 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю №2393, виданого 31 червня 2000 року на підставі рішення Очаківської міської ради №303 від 30 листопада 1999 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 0829 га для обслуговування житлового будинку. 26 травня 2015 року до суду подано письмову заяву про зміну предмету позову, в якій [PERSON] просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0, 0829 га, розташовану за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Цокуренка, 191-А. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 квітня 2000 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON], став власником ? частин житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Цокуренка, 191-А. Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між сторонами, ? частини вказаного будинку розташовані на земельній ділянці площею 829 кв. м., яка належала продавцю на підставі державного акту №115 від 01 липня 1992 року. Разом із тим, у 2015 році позивачу стало відомо про існування ще одного державного акту, виданого [PERSON] на ту ж саму земельну ділянку. Так, згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданого 31 січня 2000 року, [PERSON] на підставі рішення Очаківської міської ради №303 від 30 листопада 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0829 га за адресою: м. Очаків, вул. Цокуренка, 191-А. Оскільки для реалізації прав власника щодо нерухомого майна позивачу необхідно на законних підставах користуватися земельною ділянкою, на якій розташований будинок та господарські споруди, він звернувся з позовом до суду. 15 червня 2015 року в судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачу було направлено заяву про зміну предмету позову, яку, згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, отримано [PERSON] 05 червня 2015 року. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їх правовідносини. Судом встановлено, що у 1985 році на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] набула право власності на ? частину житлового будинку №191 по вул. Цокуренко в м. Очакові, а [PERSON] та [PERSON] по ? частини цього будинку. У 1987 році [PERSON] на підставі договору дарування набув у власність ? частину будинку, що належала [PERSON], а у 1988 році придбав у [PERSON] належну останньому ? частину будинку, ставши власником ? частин. 05 вересня 1990 року Вінницька механізована колона №12 на підставі договору купівлі-продажу частини будинку набула у власність ? частини будинку, що раніше належали [PERSON] 31 жовтня 1992 року Вінницька механізована колона №12 продала, а [PERSON] купив ? частини будинку, розташованого за адресою: м. Очаків, вул. Цокуренко, 191. Вказані обставини підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, яку надано для огляду в судовому засіданні. Судом також встановлено, що 01 липня 1992 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1231 від 05 вересня 1990 року видано державний акт №115 на право довічного успадковуваного володіння землею на земельну ділянку площею 829 кв. м. для проживання та ведення господарства. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію державного акту, завірену начальником управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області. 31 січня 2000 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, відповідно до якого відповідач набув у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Очаків, вул. Цокуренко, 191-а, для обслуговування житлового будинку (а.с. 11) 17 квітня 2000 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений договір №0458 купівлі-продажу ? частин житлового будинку, згідно з яким позивач набув у власність ? частини будинку №191 по вул. Цокуренко в м. Очакові. Згідно з п. 2 вказаного договору, ? частини будинку розташовані на земельній ділянці площею 829 кв. м. на підставі державного акту №115 від 01 липня 1992 року (а.с. 5). 29 вересня 2014 року Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області прийняв рішення, яким визнав дійсним договір №0458 купівлі-продажу ? часток будинку №191-а по вул. Цокуренка в м. Очакові, посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі (а.с. 7-9). 05 грудня 2014 року право власності позивача, що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2000 року та рішення суду від 29 вересня 2014 року, зареєстровано Реєстраційною службою Очаківського міськрайонного управління юстиції (а.с. 36). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю. Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка як обєкт цивільних прав сформована відповідно до державного акту на право довічно успадковуваного володіння землею, виданого [PERSON] 01 липня 1992 року (а.с. 31). Відповідно до ст. 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції від 06 квітня 1999 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Судом встановлено, що площа спірної земельної ділянки становить 0, 0829 га, що не перевищує граничного розміру, визначеного ст. 67 ЗК в редакції від 06 квітня 1999 року. Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-2цс15 від 11 лютого 2015 року щодо застосування норм ст. 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року та ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Так, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач на підставі цивільно-правової угоди та рішення суду набув право власності на житловий будинок і вказане право зареєстрував, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, за клопотання представника, відносить їх на рахунок [PERSON]. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved