Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

19.02.2018 позивач звернувся до суду з позовом, в кому просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 151 500 грн.. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 20.11.2005 між ним та відповідачем було укладено договір позики, на виконання умов якого він в той же день надав відповідачу грошові кошти в сумі 151 500 грн.. Однак, у обумовлений строк, а саме по першій вимозі позивача, відповідач грошові кошти не повернув, на його письмові претензії не реагує, уникає спілкування, а тому просить стягнули з відповідача суму богу в судовому порядку. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликались. Як вбачається з відзиву на позов, відповідач не оспорює обставини, на які посилається позивач, зокрема факт того що він отримав від позивача грошові кошти та не повернув їх. У зв'язку з тим, що учасники справи в судове засідання не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 20.11.2005 [PERSON] передав у власність відповідача [PERSON] грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США, що дорівнює 151 500 гривень, про що останній надав розписку, копія якої наявна в матеріалах справи. При цьому, в зазначеній розписці сторони визначили, що сума отриманих грошових коштів еквівалентна 151 500 грн. і у разі зміни курсу доларів США борг повертається у сумі за домовленістю сторін. Відповідно до згаданої розписки, [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти по першій вимозі [PERSON]. 01.03.2016 [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення боргу у місячний строк, однак свого обов'язку повернути грошові кошти [PERSON] не виконав. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що зобов'язання відповідача на час розгляду справи залишається не виконаними, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів є законними та обґрунтованими, а тому з [PERSON] підлягають стягненню отримані ним від [PERSON] грошові кошти в сумі 151 500 грн. відповідно до заявлених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1515,00 грн..

Outcome: approved