overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

17 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський р-н, вул. Молодогвардійська, 20в/71. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.03.2017 р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.03.2017 р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „Магдалинівської ЦРЛ ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора злобна, агресивна. Вважає, що потрапила у тюрму, оточуючих називає уголовниками. Звучать маячні ідеї впливу, каже, що «они влияют на кору головного мозга». Критики не має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

17 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Павлоградська, 63. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.03.2017р. о 03 год. 23 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.03.2017р. о 03 год. 23 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „Павлоградської ЦРЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що занепокоєний, місця не утримується. Щось підбирає, пропонує поїсти з ним гілочок. На запитання відповідає не по суті. Говорить, «испытывает запах смерти». Емоційно напружений, парадоксальний. Мислення дезорганізоване. Інструкції не виконує. Вербальній корекції не піддається. Говорить, що він заплющує очі й подумки розмовляє з друзями. Під час розмови до чогось прислуховується. Свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

17 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Солонянський р-н, с. Березоватівка, вул. Миру, 4. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.03.2017 р. о 14 год. 15 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.03.2017 р. о 14 год. 15 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий неохайний, запущений, не голений. Свідомість збережена. Орієнтований формально. Доступний формальному контакту. На запитання відповідає односкладово, неохоче. Повідомляє, що: «у меня жучки и блохи везде, все слушают и ползают». Не заперечую, що відмовлявся від їжі, коментує це тим, що «пища отравлена, мне говорят голоса». Моторно загальмований, але інструкції виконує вірно, пасивно. Мислення паралогічне, з зісковзуванням, аморфністю суджень та неокорегуємістю висновків. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром на фоні вираженого змішаного типа дефекту, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

17 березня 2017 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності документа, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у звязку із досягненням пенсійного віку їй необхідно подати документи до Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для призначення пенсії. При перевірці документів було встановлено невідповідність в написанні по батькові заявника у трудовій книжці замість «Людвигівна» вказано «Людвиговна». Вказана невідповідність в по батькові позбавляє заявника можливості оформити пенсію. В паспорті громадянина України, довідці про присвоєння ідентифікаційного номера по батькові заявника зазначено як «Людвигівна», в звязку з чим заявник просить встановити факт належності їй трудової книжки БТ-І № 1088445. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилась, просила справу розглядати у її відсутності. Представник заінтересованої особи Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] Зясувавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у звязку із досягненням пенсійного віку заявнику необхідно подавати документи до Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для призначення пенсії. При перевірці документів було встановлено невідповідність в написанні по батькові заявника у трудовій книжці замість «Людвигівна» вказано «Людвиговна», оскільки заповнювалась російською мовою (а.с.5). Згідно паспорта громадянина України (а.с.3), довідки ДПІ м.Костянтинівка про присвоєння ідентифікаційного номера від 22 листопада 2001 року (а.с.4) по батькові заявника зазначено як «Людвигівна». На підставі викладеного суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки невідповідність її по батькові в трудовій книжці позбавляє її права оформити пенсію, тому слід встановити факт, що трудова книжка БТ-І № 1088445, яка заповнена 05 серпня 1976 року на імя «[PERSON], [INFO]», належить саме їй, оскільки цей факт не може бути встановлений в даний час іншим шляхом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

17 березня 2017 року по вказаній цивільній справі було ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення, витребування трудової книжки та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Разом з тим, суд при постановленні вказаного рішення не вирішив питання щодо розподілу судових витрат. У судове засідання сторони по справі не з'явилися, про дату і час розгляду заяви в суді сповіщалися згідно діючого законодавства. У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. Встановлено, що 17 березня 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення, витребування трудової книжки та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди ухвалено рішення. Однак, згідно ст. 88 ЦПК України не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме, стягнення судового збору. Згідно п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, оскільки дійсно в частині розподілення судових витрат не постановлено рішення суду, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

17 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 20 червня 2015 року. Для них обох це перший шлюб. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що спільне життя між ним та [PERSON] не склалося у зв'язку із подружньою зрадою дружини. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з лютого 2017 року. Позивач, в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Суду повідомив, що з лютого 2017 року він із дружиною не зустрічався і подальше спільне життя є не можливе. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася Відповідачка, повідомлена про час та місце судового розгляду належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2015 року. Шлюб зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис - № 162 (а.с.3). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

17 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 55611,44 грн., яка складається з 34334,24 грн. -основний борг; 13159,03 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту; 6889,30 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 1228,87 грн. - 3 % річних від суми заборгованості, мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідачів зобов'язань з повернення кредиту. Просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проти розгляду справи у його відсутність та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду надано не було. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

17 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 23.08.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у березні 2015 року. Життя із відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Дитина проживає разом із відповідачем, спору щодо визначення її місця проживання не має. Вважаючи, що примирення між ними неможливе та шлюб розпався остаточно, просив його розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання також не прибула, судові повістки надсилались рекомендованими листами на її імя за місцем її реєстрації в Україні, проте, були повернуті на адресу суду за закінченням термінів зберігання З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що позивач сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 серпня 2014 року, актовий запис № 372. Сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], а також майнового характеру, станом на день розгляду справи не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

17 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що 15.07.2005 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано у виконавчому комітеті Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинені. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, в зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], дітей залишити проживати з ним, оскільки відповідачка не має умов та можливості на їх утримання та виховання. Позивач свої вимоги підтримав, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягав, а справу просив слухати за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не зявився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 15 липня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 3 ( а.с.11). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Шлюбно сімейні відносини між сторонами не склалися і фактично припинені, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved