overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

17 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1967 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.11.2014р. о 20 год. 39 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.11.2014р. о 20 год. 39 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодера С.С. лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить вночі, конфліктна, викидала речі. Напружена, тривожна. Емоції неадекватні. Висловлює маячні ідеї відносин. Стверджує, що її сина підмінили. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

17 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1930 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.11.2014р. о 16 год. 53 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.11.2014р. о 16 год. 53 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєвим В.В. ЦП № 14. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого знижена пам'ять та інтелект. Висловлює маячні ідеї збитку, отруєння, фізичного впливу в адресу рідних. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

17 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1952 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.11.2014р. о 15 год. 37хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.11.2014р. о 15 год. 37хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кобякова В.С. лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора виказує маячні ідеї збитків, відносин. Емоційно парадоксальна. Мислення дезорганізоване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

17 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1975 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.11.2014р. о 19 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.11.2014р. о 19 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий виказує маячні ідеї відношення до оточуючих. Іспитує слухові обмани сприйняття. При спробі корекції афектується. Психічно хворим себе не вважає. Мислення дезорганізоване, непослідовне. Критика до свого стану порушена. Метушливий, погрожує фізичною расправою, б'ється. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

17 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1977 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.11.2014р. о 03 год. 50хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.11.2014р. о 03 год. 50хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Динько лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, підозріла. Каже, що «чує «голос» чоловіка із інтернета, який керує її діями» . [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна, безперервна, галюцінаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

17 листопада 2014 року неповнолітня [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання їй права на шлюб з - [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що у червні 2012 р. познайомилася з [PERSON], а з вересня 2014 р. між ними виникли фактичні шлюбні відносини, внаслідок яких вона завагітніла і має намір народити дитину. Вирішили одружитися, але в органах реєстрації актів цивільного стану їй відмовлено, оскільки не досягла відповідного віку на укладення шлюбу. З посиланням на ч. 2 ст. 23 СК України просила надати їй право на шлюб з [PERSON] У судове засідання заявник не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а справу розглядати без її участі. Заінтересовані особи, зокрема і [PERSON], також у судове засідання не з'явилися, проте надали суду письмові заяви, в яких не заперечували проти вимог неповнолітньої заявниці. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюбний вік для жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу (ст. 22 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається з матеріалів справи, заявником є [PERSON], [INFO], отже є неповнолітньою, якій на день звернення до суду виповнилося 16 років. Матір'ю заявника є [PERSON], а батьком [PERSON], які відповідно до наданих суду письмових заяв не заперечували проти надання їх дитині права на шлюб. Судом з'ясовано, що [PERSON] у 2012 р. познайомилася з [PERSON] і до цього часу зустрічаються та спільно проводять час. У серпні місяці 2014 року заявник завагітніла від [PERSON] і на цей час знаходиться на третьому місяці вагітності, що підтверджується довідкою пологового будинку № 3 м. Миколаєва. Зі змісту заяви видно, що [PERSON] кохає [PERSON] і має намір зареєструвати з ним шлюб та народити спільну дитину. Мати свою сім'ю, почувати себе в ній вільною людиною, жити в оточенні поваги та любові - природне право кожного. Добровільність шлюбу є однією із основних його засад. [PERSON] у своїй заяві підтвердив суцільну згоду з заявницею щодо права на шлюб, їх почуттів та народження спільної дитини. Зважаючи на фізичну і розумову зрілість заявника, приймаючи до уваги вагітність [PERSON], суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, оскільки укладення шлюбу відповідатиме її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

17 листопада 2014 року по даній справі проголошено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. 06.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення за яким просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Тому суд продовжив слухати справу у відсутність сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо - судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки в рішенні не вирішено питання про судові витрати, тому суд вважає за необхідне вирішити зазначене питання в додатковому рішенні. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 220,00 грн. Тому суд вважає за необхідне на підставі статті 88 ЦПК України стягнути з державного бюджету зазначені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

17 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON], 15.10.1999 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. За наявності по справі достатніх доказів, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15.10.1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15.10.1999 року, актовий запис №1596 (а.с.7). Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2005 року (а.с.4). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 11.11.2014 року. З цього часу проживають за різними адресами. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

17 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON], 18.11.2011 року було укладено шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності, на адресу суду не надходило. За наявності по справі достатніх доказів, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 18.11.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18.11.2011 року, актовий запис №1778 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 30.05.2014 року. З цього часу проживають за різними адресами. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

17 листопада 2014 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 9 лютого 1991 року Красновільською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача та відповідача і видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Від даного шлюбу в них народилось троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося. Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дітей, примиритися з відповідачем не бажає, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В дане судове засідання позивач не з'явилася, до суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 9 лютого 1991 року, який був зареєстрований Красновільською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 4, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 4). Від даного шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. а.с. 4-6). З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося і протягом шести років вони проживають окремо. Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав, суд вважає доцільним за вибором відповідача залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору. На підставі статей 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved