Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

19.12.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві та в наданій суду 15.05.2015р. заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 14.01.2014р. у Жовтневому відділі ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №11. Дошлюбне прізвище позивачки Галушка. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] Ахметовича, 20.07.2012р.н. Подружні відносини з відповідачем припинилися в жовтні 2014р., коли відповідач почав проживають окремо, з того часу спільне господарство не ведеться. Їх родина була зруйнована з вини відповідача, який створював у сімї нервову та напружену атмосферу. На теперішній час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Додатковий строк на примирення просила не надавати. Просила шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON], розглянути справу в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надала суду відповідну заяву (а.с. №23). Відповідач проти задоволення позову не заперечував, період та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою визнав у повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 15.05.2015р. надав відповідну заяву (а.с. № 22). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.01.2014р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №11 (а.с. № 4). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] Ахметовича, [INFO] (а.с. № 5). Подружні відносини з відповідачем припинилися в жовтні 2014р., коли відповідач почав проживають окремо, з того часу спільне господарство не ведеться. На теперішній час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Родина сторін була зруйнована з вини відповідача, який створював у сімї нервову та напружену атмосферу. Судом вживалися заходи для примирення сторін шляхом надання ухвалою суду від 09.02.2015р. тримісячного строку на примирення, але це позитивних результатів не дало, що випливає з письмових пояснень сторін (а.с. № 18-19, 22,23). З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше, ніж півроку потому і з цього часу більше не відновлювалися, строк для примирення позитивних результатів не приніс, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач позовні вимоги визнав, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При розгляді справи судом враховуються положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, яка встановила, що обставини визнані стороною по справі не підлягають доказуванню. Суд також враховує вимогу позивачки про зміну її прізвища на дошлюбне, викладену в її письмовій заяві від 15.05.2015р. (а.с. № 23), та з огляду на вимоги ст.113 СК України, знаходить підстави для задоволення цієї вимоги. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved