Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

18 лютого 2016 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Державної казначейської служби України, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб. Свої позовні вимоги, з урахуванням змін та доповнень, позивач обґрунтовував тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі № 2-6510/2011 його позов до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача задоволено частково, зобов'язано вказану фізичну особу-підприємця повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору № ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. Вказане рішення 11 грудня 2012 року набрало законної сили. 21 січня 2013 року судом був виданий виконавчий лист. 11 лютого 2013 року постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Крайняка М.С. відкрито виконавче провадження № 36445964 із примусового виконання наведеного судового рішення. 26 вересня 2014 року позивач оскаржив постанову державного виконавця від 18 вересня 2014 року якою було закінчено вказане виконавче провадження. Скарга до матеріалів виконавчого провадження долучена не була, жодної інформації позивач у строк визначний законом не отримав, тому був змушений звернутись до суду, який в свою чергу визнав протиправними рішення, дії та бездіяльність посадових осіб Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, які були вчинені у виконавчому провадженні № 36445964. Крім того, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» посадові особи Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не вживають необхідних заходів примусового характеру, внаслідок чого рішення суду залишається невиконаним. Внаслідок систематичних протиправних дій, рішень та бездіяльності посадових осіб Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції позивач зазнав моральної шкоди, яку він оцінив у 3 000 грн. (а.с.76 - 87). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити, вказував, що витратив значний час з метою отримання відповіді на свою скаргу, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя і спричинило моральну шкоду, посилався на судову практику щодо розміру відшкодування моральної шкоди, спричинену незаконними діями чи бездіяльністю органів державної виконавчої служби. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в задоволенні позову просив відмовити з мотивів недоведеності факту заподіяння моральної шкоди та її розміру. Також посилався на те, що у разі наявності підстав для стягнення відшкодування за заподіяну шкоду, воно стягується не з органів державного казначейства, а з держави через органи державного казначейства. Представник Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому засідання проти позову заперечувала, не погоджувалась з твердженнями позивача, про те, що він не одержав відповідь на свою скаргу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі № 2-6510/2011 позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа - ТОВ НВП «Флагман» про захист прав споживача задоволено частково, зобов'язано вказану фізичну особу-підприємця повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору № ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів (а.с. а.с. 10 - 11). 21 січня 2013 року на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі № 2-6510/2011 видано виконавчий лист. 11 лютого 2013 року постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Крайняка М.С. відкрито виконавче провадження № 36445964 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі № 2-6510/2011 (а.с. 12). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року (справа № 4с-175/1190/15-ц) скаргу [PERSON], заінтересована особа - начальник Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Лисенко Д.Б., на протиправні рішення та бездіяльність начальника Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції задоволено. Визнано протиправним рішення начальника Кіровського відділу ДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. щодо не долучення до виконавчого провадження № 936445964 скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року та постанови начальника Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Лисенко Д.Б. від 14 жовтня 2014 року про результати розгляду скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 36445964. Визнано протиправним рішення начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. щодо передачі для зберігання до Журналу № 06-51 «Журнал обліку щодо розгляду начальником органу ДВС скарг на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб органу ДВС по виконанню рішень або відмову у здійсненні передбачених Законом України «Про виконавче провадження» скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року та постанови начальника Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Лисенко Д.Б. від 14 жовтня 2014 року про результати розгляду скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 36445964. Зобов'язати начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. долучити до виконавчого провадження № 36445964 скаргу [PERSON] від 26 вересня 2014 року та постанову начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. від 14 жовтня 2014 року про результати розгляду скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 36445964. Визнати протиправною бездіяльність начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. за період із 03 березня 2015 року по 19 березня 2015 року щодо не видачі [PERSON] копії постанови начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. від 14 жовтня 2014 року про результати розгляду скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 36445964. Зобов'язано начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. направити [PERSON] копію постанови начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Лисенко Д.Б. від 14 жовтня 2014 року про результати розгляду скарги [PERSON] від 26 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 36445964. (а.с.13-18) Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, неправомірність рішень, дій та бездіяльності посадових осіб Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції встановлені судовими рішеннями, що набрали чинності та не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. З цих мотивів суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача (Кіровського ВДВС ДМУЮ) про те, що позивач був своєчасно ознайомлений з результатами розгляду його скарги. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в України застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відповідно до п. 8 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначеними бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України». 06.02.2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845», яка прийнята в зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до п. 41 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок злочину. Відповідно до п.16 Порядку, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів: 1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів; 2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії; 3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами; 4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти; 5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб; 6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного та місцевих бюджетів з відшкодування такого податку. Відповідно до п.18 Порядку виконання виконавчих документів щодо стягнення судових витрат, зарахованих до державного та місцевих бюджетів, здійснюється органами Казначейства без звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за відповідною інформацією. Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно роз'яснень, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, відшкодування громадянинові шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Як встановлено судом, під час здійснення виконавчого провадження № 36445964 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі № 2-6510/2011 рішення, дії та бездіяльність посадової особи Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому порядку була визнана протиправною, рішення суду тривалий час не виконувалось, що змусило позивача звернутись з відповідною скаргою для захисту своїх прав, як сторони у виконавчому провадженні, при цьому він не одержав відповідь на свою скаргу, був змушений звертатись до суду з цього приводу, але навіть після ухвали суду, відповідь на скаргу була надана лише під час примусового виконання ухвали суду, вказане призводило до порушення звичайного ритму життя, додаткового емоційного навантаження, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь позивача підлягає стягненню у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Державна казначейська служба Україна та його територіальні органи звільнені від сплати судового збору у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів. В зв'язку з цим та враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial