Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

17 лютого 2017 року в суд надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», за підписом представника [PERSON], до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.04.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з цим, станом на 31.12.2016р. заборгованість [PERSON] становить 24763, 63 грн., яка складається з наступного: 469,03 грн. - заборгованість за кредитом; 18548, 96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4090,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1155,41 грн. штраф (процентна складова). З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 24763, 63 грн. за кредитним договором б/н від 17.04.2007 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн. До початку розгляду справи по суті представник відповідача [PERSON] подала в суд клопотання, згідно якого у відповідності до ст.ст.27, 31, 44, 72 ЦПК України просить застосувати до позовних вимог положення ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 31-33). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі виникнення обстаин, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення (а.с. 20). Окрім того, позивач надав додаткові письмові пояснення від 10.03.2017р. № 20170310/3484 та від 04.04.2017р. № 20.1.0.0.0/7-20170329/850, згідно яких вважає, що підстав для застосування позовної давності немає, оскільки останній день погашення кредиту останній день 12.2015р., а позивач звернувся в суд із позовом до Відповідача 14.02.2017р., тобто до спливу строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, жодних заяв чи клопотань не подав, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 6023600992238 (а.с. 52). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 76). У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що згідно заяви від 17.04.2007р. (надалі заява від 17.04.2007р.) [PERSON] отримав у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - [PERSON]) кредитну картку № 5457082955825463 із кредитним лімітом 500, 00 грн. з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 22, 8 % з розрахунку 360 днів в році (а.с. 8). Відповідно до п.п. 1.1., 2., 3.1. Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умови та правила) договір складається з заяви; памятки клієнта; Умов і правил та [PERSON], а підписання Клієнтом заяви свідчить про укладення договору про надання банківських послуг, датою укладення якого є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки [PERSON]» Заяви (а.с. 9-14). Таким чином, 17.04.2007р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (нова редакція) згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обовязками ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 19) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії А01 № 054809, виданим 17.07.2009р. (а.с. 18). У заяві від 17.04.2007р. передбачено, що Клієнт погашає заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості як шляхом внесення коштів на картку, так і списанням коштів з Дебетної карти 4405880769280239 із кінцевим строком погашення, що відповідає строку дії картки 04/09 (а.с.8). Відповідно до пп.пп. 3.1.1., 3.1.3. Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти включно. По закінченню строку дії картки, вона продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява клієнта про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (а.с. 9-14). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 10.03.2017р. № 20170310/3484 та від 04.04.2017р. № 20.1.0.0.0/7-20170329/850 та наданої довідки від 11.03.2017р. № 30.1.0.0/2-20170214/367 [PERSON] здійснив перевипуск карти Клієнту [PERSON] за № 5457082998864354, № 5211537305419751, № 5211537305419876 з кінцевим терміном дії останньої карти до останнього дня 12.2015р. (а.с. 37-40, 55-75). Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17.04.2007р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.12.2016р. (надалі розрахунок заборгованості), та виписки по рахунку за період з 01.01.1999р. по 01.04.2017р. (надалі виписка) відповідач [PERSON] активував перевипущені картки та провів операції по них, зокрема, останній раз Клієнт отримав кредитні кошти в сумі 500, 00 грн. шляхом зняття готівки в банкоматі м. Новодністровськ 13.07.2012р. (а.с. 5-7, 60-64). Відповідач [PERSON], заперечуючи отримання перевипущених [PERSON] карток (а.с. 45), жодних доказів щодо неотримання чи неможливості отримання таких суду не надав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що відповідач отримав та активував перевипущені картки, суд вважає кінцевим строком погашення кредиту по укладеному між сторонами договору строк дії останньої виданої [PERSON] картки (останній день 12.2015р.). Відповідно до п. 5.3. Умов і правил банк має право змінювати [PERSON], а також інші умови обслуговування рахунку. При цьому [PERSON], за винятком зміни розміру наданого [PERSON] (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж через 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, в тому числі у виписці по Картрахунку відповідно до п. 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримає повідомлення від Клієнта, згідно якої останній не погоджується на зміни, вважається, що Клієнт приймає нові умови. При цьому, згідно п. 5.8. Умов і правил процентна ставка по [PERSON] на місяць, наступний за звітним, вказується [PERSON] в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Обовязок отримувати виписки по картрахунку згідно п. 6.3. Умов і правил покладено на Клієнта, а її неотриманні чи несвоєчасне отримання згідно п. 8.1. Умов і правил не звільняє Держателя від виконання своїх обовязків. Судом встановлено, що [PERSON] було змінено відсоткову ставку по кредиту, а саме: 01.01.2013р. до 30% річних, 01.09.2014р. до 34, 80% річних, 01.04.2015р. до 43, 20% річних. Суду не надано письмових заяв Клієнта, згідно яких останній повідомляв би [PERSON] про свою незгоду із зміненими Правилами чи/або Тарифами відповідно до п. 6.4.Умов і правил, а відтак, останній погодився із зміненими Тарифами. Відповідно до п. 6.5. Умов і правил Клієнт зобовязаний погашати заборгованість по [PERSON], процентах за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених даним Договором, тобто щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості із кінцевим строком погашення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.п. 5.3., 5.5. Умов і правил за користування [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами [PERSON], із розрахунку 360 календарних днів в році, а за несвоєчасне виконання договірних зобовязань Держатель сплачує проценти по підвищеній процентній ставці, які нараховуються в останній операційний день місяця за кожен календарний день фактичного використанні в рахунок [PERSON] кошти з дня списання суми з карткового рахунку. Також згідно [PERSON] передбачено сплату Клієнтом неустойки, зокрема, згідно наказу № СП-2013-6500941 від 28.01.2013р. в розмірі 50 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн., а згідно наказу № СП-2013-6776448 від 19.09.2013р. 100 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль (а.с. 55-75). Окрім того, п. 8.6. Умов і правил передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених даним Договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 9.12. Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки [PERSON] здійснював часткове погашення кредиту. Проте, у звязку із неналежним виконанням Клієнтом своїх зобовязань по договору, станом на 31.12.2016р. згідно розрахунку заборгованості, наданої [PERSON], заборгованість відповідача становить 469,03 грн. - заборгованість за кредитом; 18548, 96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4090,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1155,41 грн. штраф (процентна складова). Відповідач, не погоджуючись із предявленим позовом, 03.03.2017р. подав письмову заяву про застосування строків позовної давності та просив в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 31). Позивач вважає, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки строк дії картки, а отже й кінцевий термін повернення кредиту, - останній день 12.2015р., позов ж було подано 14.02.2017р., тобто до спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Договором за ст.ст. 626, 629 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, обовязкова для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобовязання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобовязання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 256-257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, та її преребіг за зобовязаннями з визначеним строком виконання згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України починається зі спливом строку виконання. У правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014р. по справі № 6-14цс14, від 18.06.2014р. по справі № 6-61цс14, від 22.10.2014р. по справі № 6-127цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязкові для суду, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Враховуючи, що відповідач повинен був погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами та останній платіж ним було здійснено 21.12.2012р. (а.с. 5-7, 60-64), суд приходить до висновку, що строк позовної давності в частині погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 460, 72 грн. (прострочена заборгованість по тілу кредиту на 01.02.2014р.) станом на 14.02.2017р. (день звернення до суду шляхом направлення позову за допомогою засобів поштового звязку) сплив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судом встановлено, що 12.06.2014р. [PERSON] було проведено автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості на суму 14, 46 грн. При цьому, суд виходить із того, що перериває перебіг позовної давності лише вчинення боржником дій з виконання зобовязання або за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Крім того, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, яке можливе лише шляхом вчинення дій. Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку [PERSON] відбулось за його згодою. З урахуванням обставин справи, бездіяльність відповідача щодо оскарження дій по списанню коштів поза його волею не може свідчити про визнання ним боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності. Відтак, заперечення позивача щодо строків позовної давності грунтуються на неправильному тлумаченні останнім норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає до часткового задоволення. При цьому, з огляду на пропуск строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту на суму 460, 72 грн., суд вважає, що станом на 14.02.2017р. заборгованість відповідача перед [PERSON] в межах трьохрічного строку позовної давності становить 8, 31 грн. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 02.12.2015р. по справі № 6-249цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязковий для суду, за змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Таким чином, перерахунку також підлягає розмір процентів, які нараховуються на тіло кредиту в межах трьохрічного строку позовної давності, за наступною формулою А*ПС/360*Д=В; де А сума боргу 8, 31 грн. (тіло кредиту, можливість стягнення якого не втрачена); ПС процентна ставка (з 14.02.2014р. по 31.08.2014р. 30%, з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. 34, 80%, з 01.04.2015р. по 31.12.2016р. 43, 20%); 360 кількість календарних днів у році відповідно до п. 5.5. Умов і правил; Д кількість днів прострочення (з 14.02.2014р. по 31.08.2014р. 199 днів, з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. 212 днів, з 01.04.2015р. по 31.12.2016р. 641 день), В проценти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9, 47 грн. процентів за користування кредитом за період з 14.02.2014р. по 31.12.2016р. Окрім того, суд вважає, що не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача неустойка, яка згідно наказу № СП-2013-6776448 від 19.09.2013р. становить 100 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль, оскільки сума боргу відповідача (розмір щомісячного платежу) в межах строку позовної давності не перевищує суми 100, 00 грн., а відтак, відсутня підстава для нарахування даного виду неустойки. Разом з тим, відповідно до п. 8.6. Умов і правил з відповідача підлягає стягненню на користь позивача штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, тобто 500, 00 грн. (фіксована складова) та 0, 89 грн. (відсоткова складова). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 518, 67 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову в розмірі 33, 51 грн. На підставі ст.ст. 256-258, 260, 261, 264, 509, 526-527, 530, 549, 610-612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050,1054-1056-1 ЦК України, правових висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 19.03.2014р. по справі № 6-14цс14, від 18.06.2014р. по справі № 6-61цс14, від 22.10.2014р. по справі № 6-127цс14, від 02.12.2015р. по справі № 6-249цс15,

Outcome: approved