Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

17 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поновлення строків звернення до суду, визнання права власності на частину будинку. У судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити пояснив, що з 1981 року по 2006 рік вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі. В 1987 році разом придбали будинок [ADDRESS],в якому він проживає і після розірвання шлюбу, проводить оплату комунальних платежів, та підтримує будинок у жилом стані. В 2013 році він вирішив провести приватизацію земельної ділянки, на якій розташований вищезазначений будинок. Під час підготовки документів з'ясувалося, що власником будинку є лише [PERSON], про що він дізнався з реєстраційних документів в Шевченківському БТІ Харківської області. Про те, що він не є співвласником даного будинку, йому нічого не було відомо, так як документи посвідчуючи право власності на будинок до 2013 року знаходились у відповідачки, яка передала їх для приватизації земельної ділянки. Враховуючи викладене вважає ,що він має право на ? частину зазначеного будинку , так як його придбали за час шлюбу, просить суд поновити його право на озернення за захистом свого не визнаного права та визнати за ним право власності на ? частину вищевказаного будинку. Відповідачка по справі [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала протии визнання за позивачем права власності на ? частину будинку [ADDRESS] .10 лютого 2015 року звернулась з зустрічним позовом , яким прохала визнати за сторонами право власності по ? частині за кожним на господарські будівлі, розташовані на території домоволодіння. Позивач вимоги зустрічного позову визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача за зустрічним позовом, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява та зустрічний позов підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про розірвання шлюбу (серія [NUMBER] ,виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ Харківської області від 19 листопада 2014 року) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 1981 року перебували у шлюбі, який 19 вересня 2006 року було розірвано, актовий запис №60. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 червня 1987 року, [PERSON] під час перебування у шлюбі був придбаний житловий будинок [ADDRESS] , з надвірними будівлями, а саме: сараєм - літера «Б», літньою кухньою - літера «В», верандою - літера «в», погребом - літера «Г», убиральнею - літера «Т», сараєм - літера «Д», сараєм - літера «Е», огорожею - «№». Довідкою №75 КП «Шевченківське БТІ» Харківської області від 04 грудня 2014 року зазначено, що в архівних реєстраційних матеріалах підприємства станом на 31 грудня 2012 року за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 1987 року, посвідченого Шевченківською Державною нотаріальною конторою під №481, зареєстрований житловий будинок. З наданих до суду доказів вбачається ,що позивач по справі проводить оплату комунальних платежів в вказаному вище будинку, проводить ремонті роботи для підтримання належного стану будинку, в встановленому порядку значиться зареєстрований в будинку. Відносини ,щодо шлюбу та поділу майна подружжя вирішуються на підставі Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України , Конституції України. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. З положень ст.63 Сімейного кодексу України вбачається ,що дружина та чоловік мають рівні права на володіння , користування та розпорядження майном , що належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 Сімейного кодексу України передбачено ,що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно ,набуте під час шлюбу. Відповідно до положень частини 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна ,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна подружжя є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність-це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Виходячи з того, що відповідачем не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом. Таким чином суд дійшов до висновку ,що вказане майно придбано сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи з того, що відповідачем не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом. Враховуючи положення ст.328 Цивільного кодексу України про те ,що право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом, ст. 41 Конституції України, оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , суд дійшов до висновку ,що пред'явлені позови [PERSON] та [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved