Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

19.06.2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06.08.2011 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що з травня 2018 року вони з відповідачем проживають окремо у звязку з постійними сварками, які негативно впливали на психічний стан дитини, подальше збереження шлюбу вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки позивач мешкає з дитиною окремо від відповідача, а відповідач матеріально не допомагає, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини його заробітку щомісячно на одну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала а повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 06.08.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1021, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що обидві сторони згодні на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Щодо вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступне. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.11). З копії свідоцтва про народження серії І-БП №141535 вбачається, що батьком дитини є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 2535 (а.с.11). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина.\~\~\~ Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або в твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач суду не надав. Суд також приймає до уваги, що відповідач з позовом погодився повністю і не заперечував проти вказаного позивачем способу стягнення та розміру аліментів в частці від доходу у розмірі 1/4. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 19.06.2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Судові витрати, понесені позивачем за позовні вимоги про розірвання шлюбу, залишити за позивачем згідно її заяви.

Outcome: approved