Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

17 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Луганського національного аграрного університету про відшкодування збитків, в якому зазначив, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2010 року його поновлено на роботі у відокремлений підрозділ Костянтинівський технікум Луганського національного аграрного університету. 15 червня 2010 року відповідачеві було вручено виконавчий лист для негайного виконання рішення в частині поновлення його на роботі, але до теперішнього часу рішення суду не виконано. Відповідач по справі умисно не виконує рішення суду та з метою затягування його виконання звертається із численними незаконними скаргами до різних інстанцій. Ухилення відповідача від виконання рішення суду порушує гарантоване право позивача на працю, оскільки в його трудовій книжці зроблений запис про звільнення з роботи з 17 грудня 2009 року та відсутній запис про поновлення на роботі. З вини Луганського національного аграрного університету позивачеві завдано збитків у вигляді не отриманих доходів, які позивач міг би реально отримати у випадку, якщо його право на працю не було б порушено відповідачем. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь збитки, завдані внаслідок невиконання рішення суду у розмірі 147735грн, виходячи із середньомісячної заробітної плати штатних працівників по Донецькій області. Під час розгляду справи позивач уточнив вимоги (а.с.73-74) і просив стягнути з Луганського національного аграрного університета на його користь на підставі ст.22 ЦПК України завдані внаслідок порушення цивільних прав збитки в розмірі 149121гривня. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги, зазначивши, що в даному випадку правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються саме нормами цивільного, а не трудового законодавства і він має право саме на відшкодування упущеної вигоди, оскільки, не виконавши рішення суду про його поновлення на роботі, відповідач не вніс відповідного запису до його трудової книжки. Наявність запису про звільнення за п.3 ч.1ст.40КЗпП України компроментує його і позбавило можливості працевлаштуватися на посаду, обрану за власним бажанням. Зазначив, що у випадку, якщо відповідач по справі дотримався б вимог закону і виконав би рішення суду про його поновлення негайно та вніс до трудової книжки відповідний запис, він можливо не став би продовжувати перебувати у трудових відносинах із ЛНАУ і протягом часу невиконання рішення суду від 15 червня 2010 року про його поновлення на роботі він міг би працевлаштуватися на іншому підприємстві і отримувати дохід, розмір якого визначив виходячи із розміру середньої заробітної плати працівників по Донецькій області. Не звертався до адміністрації відповідача з вимогою про внесення запису про поновлення на роботі, більш того, просив не вносити відповідний запис, оскільки вважає, що наказ про його поновлення не має юридичної сили, виданий з порушенням діючого законодавства; конкретизувати на якому саме підприємстві йому з вини відповідача було відмовлено у працевлаштуванні не зміг. Пояснив, що не може приступити до виконання посадових обов*язків механіка у зв*язку з тим, що адміністрація Луганського національного аграрного університету не надала йому того самого робочого місця, яке існувало на момент звільнення. В теперішній час він фактично допущений до виконання обов*язків. Представник відповідача Іваненко С.І. позов не визнав і заперечував проти його задоволення у зв*язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Пояснив, що не зважаючи на видання 12 грудня 2012 року Луганським національним аграрним університетом наказу про поновлення позивача на роботі на посаді механіка, останній фактично відмовляється приступати до виконання посадових обов*язків, висуваючи необґрунтовані вимоги про надання робочого місця механіка, яке існувало до скорочення посади. В наказі про прийняття [PERSON] на роботі конкретне робоче місце визначене не було. В теперішній час відповідачем створено робоче місце механіка на території гаражу, забезпечені всі необхідні умови для виконання ним посадових обов*язків. Отже, з боку відповідача вжито всіх заходів для поновлення [PERSON] на роботі, але останній цьому перешкоджає та ухиляється від поновлення на роботі та виконання своїх посадових обов*язків. Крім того, трудову книжку для внесення відповідних записів позивач адміністрації не надав; доказів того, що йому відмовлено у працевлаштуванні на іншому підприємстві у зв*язку з відсутністю у трудовій книжці відповідних записів не представив; визначена позивачем до відшкодування сума є необґрунтованою. Оскільки позивач наполягав на тому, що відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України щодо відшкодування збитків, просив застосувати наслідки пропуску позовної давності. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі; 17 грудня 2009 року був звільнений із посади механіка (0,5 ставки) на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за сиситематичне невиконання без поважних причин обов*язків, покладених трудовим договром або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2010 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2010 року, [PERSON] поновлено на посаді механіка Відокремленого підрозділу Костянтинівського технікуму Луганського національного аграрного університету (а.с.8). Позивач не заперечував, що відповідач сплатив на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 грудня 2009 року по 15 червня 2010 року у розмірі 2766грн 73коп відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2010 року. Відповідачем з метою виконання зазначеного рішення суду вживалися заходи щодо отримання роз*яснень з приводу поновлення [PERSON] на посаді механіка за умови відсутності цієї посади у штатному розкладі, що підтверджується відповідними листами № 157 від 06 квітня 2012 року (а.с.77-78), № 424 від 18 грудня 2010 року (а.с.79), 79-5 від 01 лютого 2012 року (а.с.80). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2010 року постанову старшого державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ про відмову у відкритті виконавчого провадження та відмову в прийнятті виконавчого листа, виданого 15 червня 2010 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області, скасовано (а.с.9). 16 листопада 2010 року державним виконавцем ВДВС Костянтинівського МРУЮ відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-340/10, виданого 15 червня 2010 року про примусове виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді механіка (а.с.21). Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2010 року (а.с.10) [PERSON] відмовлено в задоволенні скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 листопада 2010 року за виконавчим листом № 2-340/10, виданим Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про поновлення [PERSON] на роботі. Згідно ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2010 року (а.с.11) [PERSON] відмовлено в задоволенні скарги на постанову від 22 листопада 2010 року про накладення штрафу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року (а.с.12-14) ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року (а.с.6-7) залишено без змін. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2012 року (а.с.51) постанова старшого державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП № 22640593 від 19 вересня 2012 року скасована; державного виконавця зобов*язано вчинити всі необхідні виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа № 2-340/10, виданого 15 червня 2010 року. 23 квітня 2013 року Апеляційний суд Донецької області ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2013 року скасував та передав справу за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця на новий судовий розгляд (а.с.47-48). Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2013 року (а.с.45-46), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 жовтня 2013 року (а.с.49-50), визнана неправомірною та скасована постанова державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ від 12 грудня 2012 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 35484941 щодо поновлення [PERSON] на посаді механіка. Зобов*язано вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа № 2-340/10, виданого 15 червня 2010 року. 16 червня 2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складено акт (а.с.16), із змісту якого вбачається, що [PERSON] не допускав [PERSON] до роботи. Але, як вбачається листа Луганського національного аграрного університету від 12 липня 2012 року № 01/1531 (а.с.17-18), в результаті проведеної перевірки в діях директора ВП Костянтинівський технікум ЛНАУ порушень не виявлено. 12 грудня 2012 року ВП КТ «Луганський національний університет» було видано наказ № 381-к про поновлення [PERSON] на роботі на посаді механіка на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2010 року на підставі його особистої заяви (а.с.67). Наказом № 53-к від 25 лютого 2014 року до наказу про поновлення [PERSON] на роботі № 381-к від 12 грудня 2012 року були внесені зміни (а.с.39). Отже, відповідно до наказу № 381-к від 12 грудня 2012 року (а.с.40), який не оскаржений позивачем, [PERSON] поновлено на на посаді механіка з оплатою 0,5 ставки згідно штатного розпису з 13 грудня 2012 року. На даному наказі є датований 25 лютого 2014 року запис [PERSON], засвідчений його власним підписом - заперечення про незгоду з даним наказом у зв*язку з його незаконністю. Наказом ВП Костянтинівський технікум Луганського національного аграрного університету від 09 жовтня 2013 року № 299-к (а.с.42-43) з урахуванням положень наказу від 04 липня 2013 року № 187 (а.с.44) у зв*язку з неможливістю забезпечення належного температурного режиму здійснено переміщення керівництва, інженерно-технічних та педагогічних працівників з їх попередніх робочих місць в інші приміщення, зокрема, робоче місце механіка переміщено в окремо стоящу будівлю на території гаража. 25 лютого 2014 року державним виконавцем Сергієнко Д.І. складено акт (а.с.41), з якого вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-340/10, виданого 15 червня 2010 року про поновлення [PERSON] на роботі на посаді механіка, останньому було надане робоче місце. [PERSON] висловив свої заперечення, зазначивши в акті, що надане йому приміщення (сторожка) є робочим місцем сторожей. Його робоче місце йому не надано, до роботи він не приступив. 25 лютого 2014 року адміністрацією ВП Костянтинівський технікум ЛНАУ за участю державного виконавця Сергієнко Д.Є. складено акт (а.с.36) про те, що 25 лютого 2014 року в період часу з 11 години 30 хвилин до 11 години 50 хвилин [PERSON] було ознайомлено з робочим місцем механіка, яке знаходиться в окремо стоящій будівлі на території гаража ВП КТ ЛНАУ та йому було запропоновано отримати (пройти) ввідний інструктаж і приступити до виконання посадових обов*язків механіка, але останній відмовився. Доводи позивача щодо недопустимості цього акту як доказу у зв*язку з підробленням підписів є неспроможними, оскільки об*єктивно не підтверджуються. Згідно довідки ВП Костянтинівський технікум Луганського національного аграрного університету від 03 березня 2014 року № 14 (а.с.37) заробітна плата [PERSON] в жовтні 2009 року становила 473грн 31коп, в листопаді 2009 року - 478грн 42коп. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 лютого 2014 року (а.с.29-31) в задоволенні позову [PERSON] до ВДВС Костянтинівського МРУЮ, третя особа Луганський національний аграрний університет про відшкодування збитків у зв*язку з невиконанням судового рішення відмовлено. Як вбачається із змісту ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06 лютого 2014 року (а.с.29-31) судом було встановлено, що адміністрацією ЛНАУ неодноразово направлялись на ім*я [PERSON] повідомлення щодо його поновлення на посаді і необхідності приступити до виконання трудових обов*язків. Крім того, в процесі розгляду справи [PERSON] відмовлявся від отримання копії наказу про поновлення на роботі та ознайомлення з його змістом. Відповідно до ст.22 ЦК України особа , якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 2 ч.2 ст.22 передбачено, що збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодувується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані особою. Водночас, обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків; вина відповідача. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків. Відповідно до частини 3 статті 10 і статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає як безпідставний та недоведений. Заявляючи вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, яка, на дімку позивача, полягає в заробітній платі, яку він міг би отримати у випадку можливого працевлаштування на іншому підприємстві або установі за умови внесення ЛНАУ до його трудової книжки запису про поновлення на роботі, а згодом і можливого припинення трудових відносин вже з його ініціативи, після чого запис про його звільнення за п.3ч.1ст.40 КЗпП України вже не компрометував би його, позивач не надав доказів на їх підтвердження, зокрема, відмови роботодавця внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки; щодо його реальних намірів розірвати трудові правовідносини із відповідачем по справі з метою працевлаштування на іншому підприємстві; спроб працевлаштуватися і отриманої відмови у зв*язку з наявністю в трудовій книжці запису про звільнення за п.3ч.1ст.40 КЗпП України. Крім того, з пояснень самого позивача вбачається, що він не звертався до відповідача по справі із вимогою внести до трудової книжки запис про поновлення на роботі на посаді механіка, більш того, сам просив не вносити запису, вважаючи наказ про його поновлення від 12 грудня 2012 року незаконним і, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06 лютого 2014 року, не зважаючи на неодноразові повідомлення відповідачем щодо його поновлення на посаді, до виконання трудових обов*язків не приступав, трудову книжку для внесення записів не надавав. Згідно довідок Управління статистики у м.Костянтинівці № 05-04/244 від 20 вересня 2013 року (а.с.22), № 05-04/248 від 23 вересня 2013 року (а.с.23), № 05-04-89 від 02 квітня 2014 року (а.с.68) середньомісячна заробітна плата штатних працівників по Донецькій області становила: в 2010 році - 2549грн, в 2011 році - 3063грн, в 2012 році - 3496грн, за січень-червень 2013 року - 3656грн, за 2013 рік - 3755грн. На підставі зазначених довідок позивачем визначено розмір завданих йому збитків за період часу з 15 червня 2010 року по лютий 2014 року, який згідно розрахунків позивача (а.с.5,66) становить 149121грн. Суд не приймає до уваги зазначені довідки Управління статистики у м.Костянтинівці № 05-04/244 від 20 вересня 2013 року (а.с.22), № 05-04/248 від 23 вересня 2013 року (а.с.23), № 05-04-89 від 02 квітня 2014 року (а.с.68) та виконані на їх підставі розрахунки, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди саме внаслідок винних дій або бездіяльності відповідача по справі. Як встановлено ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у праві. Позивач не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку (за посадою механіка, яку він обіймав) у зв*язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі, не скористався правом на зміну підстави або предмету позову, передбаченого ст.31 ЦПК України, яке було роз*яснено судом, наполягаючи саме на стягненні збитків - упущеної вигоди у вигляді заробітної плати, яку він міг би отримати у випадку його працевлаштування на іншому підприємстві за умови внесення відповідачем записів до трудової книжки та його можливого звільнення з ВП КТ ЛНАУ з власної ініціативи. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст.11, 22, 1166 ЦК України,

Outcome: dismissed