Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~19 липня 2017 року до суду надійшла заява\~ [PERSON] від імені та в інтересах якого діє адвокат [PERSON], про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи його батька [PERSON], в якій заявник зазначив, що [PERSON], [INFO], помер 05 вересня 2016 року у м. Макіївка Донецької області та був похований у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Йому було видано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], а також свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області йому відмовлено, тому підтвердити смерть свого батька у встановленому законом порядку він позбавлений можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення просив встановити факт смерті особи в певний час. У судове засідання заявник, представник заявника не з*явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити заявлені вимоги (а.с. 20, 21). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи [PERSON] районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Дослідивши\~ обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~Заявник [PERSON] (а.с. 4-5) народився 03 березня 1961 року у м. Горлівка Донецької області, згідно відомостей паспорту є зареєстрованим\~ за адресою: [INFO] проїзд, буд. 19 (а.с. 5); згідно довідки УСЗН Миколаївської міської ради № 340 від16 листопада 2016 року (а.с.7) перебуває на обліку в Управлінні, як особа переміщена з тимчасово окупованої території, адреса фактичного місця проживання: пр.-т. Корабелів, буд. 18/А, кв. 8, місто Миколаїв. Батьком заявника [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 544907 (а.с. 16) є [PERSON], а матір*ю [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про народження серії ЯЦ № 085340 (а.с.11) батько заявника - [PERSON] народився 20 січня 1936 року. Батько заявника [PERSON] (а.с. 8), згідно сторінки паспорту з відміткою про місце проживання, зареєстрований за адресою: [INFO] проїзд, буд. 19 (а.с.8 зворот); згідно довідки УСЗН Приморського району Маріупольської міської ради № [NUMBER] від 19 листопада 2014 року (а.с.10) перебуває на обліку в Управлінні, як особа переміщена з тимчасово окупованої території, адреса фактичного місця проживання: [INFO]. [PERSON], помер 05 вересня 2016 року за адресою: Україна, Донецька область, м. Макіївка, Червоногвардійський район, вул. Кузнєчна 4 проїзд, буд. 19, у звязку з чим видано лікарське свідоцтво про смерть № 645 від 06 вересня 2016 року (а.с.13) з довідкою про причину смерті, що зазначена як: «Хронічна серцево-судинна недостатність. І25-І. ІШС. Атеросклеротичний кардіосклероз СНІІБ» Також заявником одержано свідоцтво про смерть останнього (а.с. 12), видане Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївка. При цьому, вказані документи, що підтверджують смерть [PERSON], видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Судом оглянуті надані заявником на підтвердження заявлених вимог: - свідоцтво про захоронення [PERSON] (а.с.14); - товарний чек та квитанції понесених витрат на проведення поховання [PERSON] (а.с.15); - фотознімки з місця захоронення [PERSON] (а.с.18); - довідку видану Донецьким національним університетом за вих. № 7.6.2-42/2146 від 14 вересня 2016 р. за підписом завідуючого кафедри української філології та прикладної лінгвістики (а.с.17) з якої вбачається, що імена «Остап», «Євстафій» є такими, що посвідчують одну й ту саму особу. [PERSON] районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області за вих. № 604/15.2-106 від 12 липня 2017 року (а.с. 19) представнику заявника [PERSON] адвокату [PERSON], який діє на підставі абонентського договору № 4857 від 27 червня 2017 року (а.с. 22-24) - відмовлено\~ у проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON], оскільки пред*явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством, виданий медичним закладом на тимчасово непідконтрольний території України після 01 грудня 2014 року. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~ \~ Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав\~ для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], що мало місце 05 вересня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами [PERSON] районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, відмовлено\~ (а.с. 19). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який проживав за адресою:\~ [INFO] проїзд, буд. 19, - 05 вересня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна.

Outcome: approved