Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

18.04.2019 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 07.09.2006року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1669, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 25.09.2011 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 21.03.2019 року має заборгованість у розмірі 30187,58 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача, разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 10.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд на 06.06.2019 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819 та направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 06.06.2019 року, слухання справи було відкладено на 12.08.2019 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819 та направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. У зв`язку із неявкою відповідача та витребуванням доказів, слухання справи було відкладено на 03.09.2019 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819 та направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 03.09.2019 року, слухання справи було відкладено на 01.10.2019 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819 та направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. Представник позивача в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплатити проценти. Судом встановлено, що 07.09.2006року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1669, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 25.09.2011 року. Заочним рішенням суду Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором № 110 від 08.09.2006 року, а саме: житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, загальною площею - 38,4 кв.м., житловою площею - 27,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 09.12.1995 p. реєстровий № 2-2534. на користь позивача - публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - для погашення боргових зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 1669 від 07.09.2006р., на загальну суму - 24 815, 38 грн. Як видно із ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.05.2018 року, у позивача існують труднощі із виконанням вищевказаного рішення суду про звернення стягнення, у зв`язку із чим вирішувалося питання про зміну способу і порядку виконання рішення. Згідно до листа Оріхівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 19.09.2019 року, станом на 19.09.2019 року виконавчі документи у справі № 323/1362/14 з 2014 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, де боржником є [PERSON] , а стягувачем - АТ «Державний ощадний банк України», на виконання до відділу не надходили. Відповідач не виконує належним чином обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим у встановлений договором строк позивач всі належні платежі не отримав. Станом на 21.03.2019 року заборгованість за договором становить 30187,58 грн., яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14251,11 грн.; - заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 5785,78 грн.; - 3% річних від простроченої суми в розмірі 1801,32 грн.; - втрат від інфляції в розмірі 8349,37 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-2129цс16. Оцінюючи рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки суд зазначає наступне. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Як видно із матеріалів справи, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до виконання не надходило та у позивача існують труднощі із його виконанням. У зв`язку із зазначеним, позивач має право заявити вимоги про стягнення всієї суми боргу із відповідача. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved