Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

17 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме диплому з відзнакою [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії, однак йому було відмовлено у зарахування стажу в період навчання у Докучаєвському гірничому технікуму за період з 1977 рік - 1981 рік, оскільки у дипломі його прізвище зазначено « [PERSON] » замість вірного - [PERSON] . На підставі переліченого просить суд встановити факт того, що диплом з відзнакою [NUMBER] , належить йому - [PERSON] . Заявник надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Представник заінтересованої особи - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Вирішення справи покладає на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 1997 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] [INFO] , місце народження: село Прохорівка Волноваського району Донецької області З копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 29 лютого 2000 року ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя вбачається, що [PERSON] отримав ідентифікаційний номер - [NUMBER] . З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що вона заповнена 10 квітня 1980 року російською мовою на прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] », [INFO] . З копії диплому з відзнакою [NUMBER] , виданого 03 липня 1981 року вбачається, що [PERSON] у 1977 році вступив до Докучаєвського гірничого технікуму, та у 1981 році закінчив вказаний навчальний заклад по спеціальності збагачування і брикетування вугілля. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 23 червня 1981 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію техніка-збагачувальника. З гідно п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що диплом з відзнакою [NUMBER] , виданий 03 липня 1981 року дійсно належить [PERSON] , про що свідчить відповідність у наданих документах. При цьому наявність помилки при написанні анкетних даних заявника у дипломі позбавляє його можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вказаного,

Outcome: approved