Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

18.06.2021 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування вимог позовної заяви позивачами зазначено, що позивач зареєстрована в гуртожитку в [ADDRESS] , згідно ордера та Розпорядження № 3 від 15.02.1989 року, виданого ВАТ «Електромотор». Дана кімната була надана їй в зв`язку з влаштуванням на роботу у ВАТ «Електромотор» на посаду обмотувальниці. У вказаній кімнаті позивач проживала разом з чоловіком [PERSON] , з яким розлучилась 24.03.1995 року. Після розірвання шлюбу, у вказаній вище кімнаті вона проживала сама. 04.02.1998 року, позивач вийшла заміж за [PERSON] . На підставі Розпорядження № 5 від 25.05.1998 року, [PERSON] було вселено до позивача в кімнату № 811. З [PERSON] позивач розлучились 10.04.2001 року, після чого він зареєструвався та проживає за адресою: [ADDRESS] , підтвердженням чого є Довідка № 91 від 29.04.2021 року, видана ЖБК «Геолог». ВАТ «Електромотор» на виконання вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 р., та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017, останнє було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Електромотор». ДП «Електромотор-побут» ПрАТ «Електромотор» є балансоутримувачем в гуртожитку в [ADDRESS] . У кімнаті №811 даного гуртожитку позивач проживає більше 30 років, підтримує чистоту та порядок, сплачує всі необхідні платежі за користування житлом. Кімната №811 складається з двох приміщень 11.2 кв.м. та 12,0 кв.м. Згідно відмітки в паспорті, від 10.04.1996 року було здійснено реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але при здійсненні вказаної відмітки про реєстрацію, з невідомих причин, не було вказано кімнати в якій позивач проживає в гуртожитку. З цієї обставини в останній час почали виникати постійні конфліктні ситуації з органами, що надають субсидію, адже маються розбіжності з довідками та паспортними даними. Балансоутримувач будівлі гуртожитку за адресою [ADDRESS] , наприкінці 2017 року попередив мешканців про здійснення підготовчих дій щодо передачі гуртожитку у комунальну власність міста з наступною приватизацією кімнат мешканцями даного гуртожитку, які на законних підставах проживають у ньому більше 5 років та повідомили про необхідність перевірити свої документи на відповідність їх чинному законодавству щодо можливості їх подання до відділу приватизації житла Полтавської міської ради. В дану кімнату гуртожитку позивач поселилась на підставі відповідного Ордеру, але його було втрачено та ПрАТ «Електромотор» видано відповідну довідку. Державне підприємство Полтавський електромеханічний завод Електромотор було перетворено у Відкрите акціонерне товариство відповідно до ЗУ «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11 травня 1994 року та перейменовано в публічне акціонерне товариствоЕлектромоторна виконання вимог ЗУ«Про акціонерні товариства»№514-VI від 17.09.2008, та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017, останнє було перейменовано в приватне акціонерне товариство «Електромотор». ВАТ «Електромотор» передав на баланс ДП «Електромотор-побут» з 01.11.1998 гуртожиток по [ADDRESS] , що слідує з копії акту від 01 листопада 1998 року. Згідно з Технічним паспортом, виготовленим на кімнату [ADDRESS] станом на 15.04.2021 року, вона складається з таких приміщень: коридор (1) площею 2.3кв.м., санвузол (2) площею 3.7кв.м., кімната (3) площею 12.0 кв.м., кімната (4) площею 11.2 кв.м., коридор (5) площею 5.8кв.м., загальна площа 35.0кв.м., житлова 23.2кв.м. Відповідно до Витягу з Рішення Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві раді № 125 від 18.05.2021 року, позивачу, як користувачу кімнатою [ADDRESS] , надано дозвіл на реєстрацію об`єкту нерухомості вказану кімнату в складі приміщень після перепланування, згідно технічного паспорту. На підтвердження реєстрації за вказаною вище адресою, надаю до позовної заяви копію мого паспорта з відповідною відміткою. Отож, позивач у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою в моєму паспорті громадян України. На сьогоднішній день позивач має намір скористатись своїм правом на приватизацію жилого приміщення у вищевказаному гуртожитку. Для здійснення даного права необхідно визнати право користування вказаним приміщенням на законних підставах. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за нею право користування на законних підставах жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , яка складається з: коридору (1) площею 2.3 кв.м., санвузлу (2) площею 3.7 кв.м., кімнати (3) площею 12.0 кв.м., кімнати (4) площею 11.2 кв.м., коридору (5) площею 5.8 кв.м., загальною площею 35.0 кв.м., житловою 23.2 кв.м. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.06.2021 р. відкрито провадження по справі. 03.09.2021 р. позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, де просила Залучити Полтавську міську територіальну громаду як правонаступника відповідача Територіальної громади м. Полтави, замінити третю особу Відділ обліку, розподілу та приватизації житла Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на Управління майном комунальної власності міста. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.10.2021 р. дану заяву було задоволено. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.12.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, подала до суду заяву, де просила розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. Представник третьої особи - Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що може бути задоволений з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за ними права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулись до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.Також ст.47Конституції України передбачено,що коженмає правона житло.Держава створюєумови,за якихкожний громадянинматиме змогупобудувати житло,придбати йогоу власністьабо взятив оренду. Громадянам,які потребуютьсоціального захисту,житло надаєтьсядержавою таорганами місцевогосамоврядування безоплатноабо задоступну дляних платувідповідно дозакону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із позовної заяви, позивач постійно проживає та зареєстрована у кімнаті № 811 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] на праві користування та володіння житлом, що підтверджується наявними документами. Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п.п. 5, 6ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна - кімната № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Полтави.Дана обставина не оспорюється сторонами. Відповідно до ст.61ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сімї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Відповідно до ст.64ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов`язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.65ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Законність вселення позивача у вищезазначену квартиру ніким, втому числі Полтавської міською радою, Управлінням майном комунальної власності міста не оспорювались. Слід зазначити, що відповідно до положеньст.58ЖК УкраїнськоїРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Пункт 69 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, містить положення, відповідно до якого ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 72 цих Правил передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордеру, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Водночас, жодної відповідальності за порушення вимог пункту 72 Правил квартирного обліку чинним законодавством України не передбачено. Як встановлено судом, ордер на квартиру за адресою: в житлово-експлуатаційній організації не зберігся і причини його втрати невідомі. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на те, що на вказану житлову площу, окрім позивачів, ніхто не претендує, кімнаті № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] є єдиним об`єктом нерухомого майна, позивач вселилась у вказане житло на законних підставах і протягом тривалого часу добросовісно використовує квартиру як єдине житло, проживаючи у ній, та незаконність її проживання ніхто не оспорює, але з причин, які не залежали від волі останньої, був втрачений оригінал ордеру на квартиру, тому суд дійшов до висновку про необхідність захисту житлових прав позивачів шляхом визнання права на користування вказаним житловим приміщенням на законних підставах. Крім того, невизнання такого права за позивачами може створити у майбутньому перешкоди для реалізації їх законного права на приватизацію житла. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням. Посилання представника відповідача на обрання позивачами невірного способу захисту їх прав суд вважає безпідставними, оскільки, крім таких доводів, не було надано жодних належних і допустимих доказів щодо відсутності підстав або перешкод у реалізації позивачами їх законних прав в силу положень ст.81 ЦПК України. Без визнання права користування житловим приміщенням позивачі не зможуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти зясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачі просили покласти судові витрати на них та з огляду на характер спірних правовідносин, підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved