Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

18.08.2020 року до Валківського районного суду Харківської області із Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява із додатками, в якій [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі 18.07.2008 року. Рішенням суду від 04.12.2012 року шлюб з відповідачем розрізано. Фактично сім`я перестала існувати з весни 2012 року, сімейні відносини з відповідачем не підтримує, оскільки відповідач вживав спиртні напої та наркотичні речовини, а з травня 2012 року почав проживати окремо, створив іншу сім`ю, в якій народилася дитина. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , життям, здоров`ям, розвитком якого відповідач не цікавиться, ніколи не супроводжував до поліклініки, не відвідував його в лікарні під час хвороби, ніколи не водив та не забирав з дитячого садочку, школи, не відвідував свята та батьківські збори, взагалі не спілкується з дитиною та навіть не телефонує, має велику заборгованість зі сплати аліментів. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати разом із позивачем, яка повністю забезпечує його та забезпечує гармонійний розвиток, виховання та навчання. Зазначила, що з її боку відмови або перешкоди у спілкуванні батька з дитиною ніколи не було. Відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування сина. Як зазначає позивач, дитина позбавлена можливості відпочивати або виїжджати за межі країни у зв`язку із відсутністю на це згоди батька, яка також потрібна для обстеження та лікування в медичних закладах, оскільки син перебуває на диспансерному обліку у кардіолога та невропатолога. Відповідач протягом тривалого часу фактично не виконує батьківські обов`язки відносно свого малолітнього сина та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, що, на її думку, є підставою для позбавлення його батьківських прав. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 27.08.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням, але згідно довідки Укрпошти відправлення не вручене у зв`язку із відмовою адресата. В судове засідання відповідач жодного разу не з`явився, судові повістки, які надсилалися за всіма відомими суду адресами, повернуто через відсутність адресата. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Представник третьої особи О.П. Малько надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, при ухваленні рішення просить враховувати інтереси малолітньої дитини. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.09.2009 року Червонозаводським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис №614. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.12.2012 року у справі №2035/8955/2012 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.07.2008 року відділом РАЦС по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання від 30.03.2020 року, [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За інформацією Харківської ЗОШ І-ІІІ ст. №53 №04-12/144 від 03.02.2020 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , навчається у 5-Д класі. Батько дитини [PERSON] із сім`єю не проживає, вихованням сина не займається, умови для здобуття ним освіти не створює, батьківські збори не відвідує, навчанням дитини не цікавиться, до школи не приходить. Вихованням дитини займається мати [PERSON] , яка забезпечує умови для здобуття ним освіти, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами сина, приходить до школи, підтримує зв`язок з класним керівником. Дитина забезпечена усім необхідним для навчання (одяг, спортивна форма, канцелярське приладдя), систематично відвідує школу, пропуски занять має лише через хворобу. Як зазначено в довідці Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча школа мистецтв №5 ім. І.О. Дунаєвського» №104 від 28.01.2020 року, [PERSON] навчається в даному закладі у 3 класі на музичному відділенні з вересня 2017 року по теперішній час. На заняття у школі, репетиції, концерти та інша заходи, що проводили школою за весь час дитину супроводжувала мати [PERSON] та бабуся [PERSON] . На батьківських зборах завжди була присутньою мати [PERSON] . Оплату за навчання повністю здійснює [PERSON] , за роки навчання заборгованість відсутня. Відповідно до інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» №59/0/590-20 від 10.02.2020 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу вторинної кардіопатії, синдрому нав`язливих рухів. Інформації щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини лікувальний заклад не має. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 24.04.2018 року, з [PERSON] на підстав виконавчого листа №2035/11175 від 01.02.2013 року, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова, підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із несплатою аліментів за [PERSON] рахується заборгованість з 01.01.2013 року, яка станом на 01.03.2018 року складає 56009,50 грн. Із наданого висновку №644 від 28.12.2020 року слідує, що Департаменту служб у правах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Згідно ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , а тому з метою захисту його прав та інтересів суд задовольняє позов. При цьому суд враховує, що у відповідності до ч.1 ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved