Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 18 лютого 1995 року сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та будували сімейні відносини, але протягом останніх років шлюбні відносини між ним погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наразі вони мешкають окремо. Відновлювати шлюбні стосунки не бажають, тому прийшли до висновку, що розлучення є єдиним виходом для побудови нового щасливого життя. Від подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO] та доньку, яка на день подання позову до суду є поновлітньою. Сторонами не досягнуто порозуміння з приводу матеріального утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини\~ відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, прохав розглянути справу без його участі, час на примирення просив не надавати. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 18 лютого 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шосткинського міськвиконкому зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №79. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Хизь» (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає разом з матірю.\~ (а.с. 4,5) Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння. Подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та принципу добровільності шлюбу і визначеному ч. 3 ст. 56 СК України право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням викладеного, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір за задоволену вимогу про стягнення аліментів. Судові витрати з позовні вимоги про розірвання шлюбу, за згодою позивача, залишити за нею.

Outcome: approved