Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

19 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою від 19.11.2020, в якій, аргументуючи протиправність позбавлення його права власності на належне йому нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення V поверху в літері Б, загальною площею 455,80 м2 (групу приміщень V поверху № 6, площею 397,70 м2, приміщення І сходова клітина V поверху, площею 26,0 м2, приміщення ІІ сходова клітина V поверху, площею 32,1 м2, загальною площею 58,1 м2), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які становлять 18/100 частин від нежитлових приміщень в літері Б, загальною площею 2 583,6 м2, просить витребувати його у добросовісного набувача ТОВ «Дінейра» на підставі ст. 330, 387, 388 Цивільного кодексу України та скасувати всі рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, якими стосовно його нерухомого майна були вчинені записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Одночасно із поданим позовом позивачем подано ряд клопотань про витребування доказів, у яких позивач просить суд витребувати: - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудік Ірини Петрівни копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49800417 від 21.11.2019 19:32:50; - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32688278 від 02.12.2016 12:39:00; - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савенко Ірини Вікторівни копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42332078 від 01.08.2018 11:41:05 та копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28221610 від 12.02.2016 17:15:09; - у Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49800417 від 21.11.2019 19:32:50 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік Іриною Петрівною; копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32688278 від 02.12.2016 12:39:00 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоєю Миколаївною; копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42332078 від 01.08.2018 11:41:05 та копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28221610 від 12.02.2016 17:15:09 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенко Іриною Вікторівною; копії всіх матеріалів реєстраційної справи в якій було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42205206 від 25.07.2018 10:11:16 державним реєстратором Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ, Донським Ярославом Сергійовичем . Зазначені клопотання обґрунтовані відсутністю отримання представником позивача, адвокатом Б.В. Дутковським, відповідей від вищезазначених суб`єктів на адресовані їм адвокатські запити з проханням надати копії всіх вищевказаних реєстраційних справ, у яких здійснювалися реєстраційні дії щодо належного позивачу нерухомого майна. Ухвалою суду від 26.11.2020 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем суми судового збору за заявлені у позовній заяві немайнові вимоги. Клопотанням про усунення недоліків позовної заяви від 03.12.2020 позивач надав суду Квитанцію № 0.0.1927917332.1 від 02.12.2020, якою судовий збір був сплачений у повному обсязі, визначеному Ухвалою суду від 26.11.2020. Ухвалою суду від 08.12.2020 судом було відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 17.03.2021, визначено сторонам та учасникам справи строки для надання відзиву на позовну заяву та пояснень з приводу позовної заяви, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. До дати підготовчого засідання на адресу суду надійшли: - відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни вих. № 27/01-16 від 26.02.2021, у якій остання просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, проте не надала витребувані ухвалою суду докази; - пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудік Ірини Петрівни, отримані судом 16.03.2021, до яких надано витребувані судом докази, а саме: Протокол № 1/19 від 18.11.2019, яким оформлено збільшення статутного капіталу ТОВ «Дінейра» за рахунок майнового внеску ТОВ «Аллонж», частиною якого є спірне нерухоме майно, а також Акт приймання-передавання та грошової оцінки майнового комплексу від 18.11.2019; з пояснень третьої особи рішення про державну реєстрацію індексний № 49800417 від 21.11.2019 прийняте саме на підставі зазначених протоколу та акту приймання-передавання, та грошової оцінки майнового комплексу. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савенко Ірини Вікторівни та Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації витребувані ухвалою суду докази не надано, пояснень до матеріалів справи не надіслано. Від відповідача суду надано Відзив на позовну заяву від 16.02.2021, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи заперечення посиланням на ряд судових рішень, якими стверджується законність переходу до нього спірного нерухомого майна, зокрема, звернув увагу суду на оскарження ТОВ «Аллонж» в Північному апеляційному господарському суді Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391, на підставі якого у ТОВ «Аріна-К» виникло право власності на нерухоме майно, яке у подальшому було відчужено на користь позивача. У підготовче засідання 17.03.2021 з`явився представник позивача, який надав суду пояснення з приводу заявленого позову та наданих ним у його обґрунтування доказів. Представник відповідача свого представника не направив, треті особи також не приймали участі у підготовчому засіданні, хоча були належним чином повідомлені про його місце, дату та час проведення. У підготовчому засіданні 17.03.2021 судом було вирішено перенести його на 12.04.2021 у зв`язку, зокрема, з неявкою відповідача. У підготовче засідання 12.04.2021 з`явилися представники позивача та відповідача, надали додаткові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та наданих кожною зі сторін доказів. Зокрема, представник відповідача додатково звертав увагу суду на ту обставину, що розгляд спору щодо оскарження Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 в Центральному апеляційному господарському суді триває, і до вирішення якого вважав неможливим продовження розгляду справи № 756/14950/20. Треті особи у підготовчому засіданні 12.04.2021 участі не приймали. З огляду на пояснення сторін у підготовчому засіданні та розглядом Центральним апеляційним господарським судом справи № 48/391, судом оголошено перерву до 20.05.2021. У підготовче засідання 20.05.2021 з`явився представник позивача, який надав суду Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 48/391, якою закрито апеляційне провадження у справі № 48/391 та повідомив, що додаткових заяв та клопотань, окрім раніше поданих до матеріалів справи у нього не має. Відповідач та треті особи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час його проведення. За результатом проведеного підготовчого засідання 20.05.2021 суд дійшов висновку про достатність здійснених підготовчих дій у справі, подання сторонами та третіми особами всього наявного у них обсягу доказів та пояснень, а тому вважав за можливе призначити розгляд справи по суті на 08.07.2021 о 14:15. Дослідивши всі зібрані у справі докази, вивчивши доводи та пояснення сторін, суд встановив. 19 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Дінейра» (місцезнаходження: вул. Кирилівська, буд. 160, офіс 103, м. Київ, 04073; код ЄДРПОУ: 42149930) нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень V поверху в літері Б, загальною площею 455,80 м2 (група приміщень V поверху № 6, площею 397,70 м2, приміщення І сходова клітина V поверху, площею 26,0 м2, приміщення ІІ сходова клітина V поверху, площею 32,1 м2, загальною площею 58,1 м2), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які становлять 18/100 частин від нежитлових приміщень в літері Б, загальною площею 2 583,6 м2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 було придбано у ТОВ «Аріна-К» вищезазначене нерухоме майно, внаслідок чого позивачем була здійснена його державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчить витяг № 9058564 від 06.09.2013. Зі змісту п.2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 вбачається, що нежилі приміщення, що відчужуються, належать ТОВ «Аріна-К» на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 12.10.2011 року (справа № 48/391). Право власності ТОВ «Аріна-К» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Сіволіним М.Ю., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100723680000, номер запису про право власності 1583910, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6200470 від 15.07.2013 року. На виконання умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 між [PERSON] та ТОВ «Аріна-К» було підписано Акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 29.11.2013 до Договору купівлі-продажу № 2815 від 06.09.2013 та внесено грошові кошти за придбане нежитлове приміщення у розмірі 186 878,00 грн., що підтверджується квитанціями до Прибуткових касових ордерів від 14.11.2013, від 20.11.2013, від 25.11.2013, від 29.11.2013. Таким чином, позивач підтвердив виконання ним своїх зобов`язань у повному обсязі щодо розрахунку за спірні нежитлові приміщення за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 перед продавцем - ТОВ «Аріна-К», у зв`язку з чим набув на них право власності, належним чином зареєструвавши його у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Водночас, позивач, здійснивши спробу реєстрації права власності на нерухоме майно придбане ним у ТОВ «Аріна-К» згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 на виконання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, отримав за результатом поданої ним Заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 19.11.2019 Рішення про відмову в державній реєстрації прав від 19.11.2019 № 49754912 у зв`язку з тим, що встановлено суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Такими суперечностями згідно Відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни № 160/01-16 від 22.11.2019 є виявлення факту відкриття розділу № 100723680000 на нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: нежилі приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б): приміщення І-го поверху площею 458,10 кв. м., частина приміщень ІІ-го поверху площею 318,30 кв. м., приміщення ІІІ-го поверху площею 454,30 кв. м., приміщення IV поверху площею 454,90 кв. м., приміщення V-го поверху площею 455,8 кв. м., приміщення VІ-го поверху площею 457,90 кв. м., підвал площею 58,70 кв. м., а також реєстрацію права власності на даний об`єкт нерухомості за такими особами: 1) 708/1000 (сімсот вісім тисячних) часток вищезазначених нежитлових приміщень - за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дінейра», код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України - 42149930, на підставі акта приймання-передавання, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аллонж» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дінейра» 18.11.2019 року, запис про право власності № 34259875, право власності зареєстровано Рудік І. П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 19.11.2019 року; 2) 292/1000 (двісті дев`яносто дві тисячних) частки вищезазначених нежитлових приміщень - Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбас», код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України - 42150129, на підставі акта приймання-передавання, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аллонж» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбас» 20.07.2018 року, протоколу № 5/18 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж» від 20.07.2018 року, протоколу № 2 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбас» від 20.07.2018 року, запис про право власності № 27293679, право власності зареєстровано Савенко І. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 26.07.2018 року. У свою чергу, згідно Деталізованої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 213095761 від 18.06.2020 за параметром запиту права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 100723680000 вбачається, що право власності на належне позивачу нерухоме майно за реєстраційним номером 100723680000, нежитлові приміщення V поверху в літері Б, загальною площею 455,80 м2 (група приміщень V поверху № 6, площею 397,70 м2, приміщення I сходова клітина V поверху, площею 26,0 м2, приміщення ІІ сходова клітина V поверху, площею 32,1 м2, загальною площею 58,1 м2), місцезнаходження якого [ADDRESS] - зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік Іриною Петрівною за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дінейра» (код ЄДРПОУ: 42149930) згідно Акту приймання-передавання від 18.11.2019 між ТОВ «Аллонж» та ТОВ «Дінейра», на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49800417, про що внесено запис про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34259875. Таким чином, на момент розгляду позовних вимог позивача, право власності на придбане ним у ТОВ «Аріна-К» нерухоме майно згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013, зареєстроване за іншою особою, а саме ТОВ «Дінейра», про що позивач дізнався з Рішення про відмову в державній реєстрації прав від 19.11.2019 № 49754912. З іншої сторони, представник відповідача у Відзиві на позовну заяву навів наступні аргументи, які, на його думку, свідчать про законність переходу права власності на спірне нерухоме майно саме на його користь. Так, представник ТОВ «Дінейра» здійснив посилання як на законність переходу до нього права власності на спірне нерухоме майно від ТОВ «Аллонж», на Постанову Вищого господарського суду України від 31.03.2011 у справі № 22/228, Постанову Вищого господарського суду України від 16.06.2015 у справі № 5011-9/11238-2012, а також Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 07.10.2020 у справі № 2605/7478/12-ц. Окремо відповідач зазначив про оскарження ТОВ «Аллонж» Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 у Центральному апеляційному господарському суді, на підставі якого виникло право власності ТОВ «Аріна-К», зокрема, на спірне нерухоме майно, яке було відчужено ним на користь позивача. Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2011 у справі № 22/228 визнано недійсним Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 22.05.2008 у справі № 3/2008, яким було визнано недійсними наступні договори купівлі-продажу укладені між ПАТ «Завод «КІНАП» та ТОВ «Аллонж»: - договір купівлі-продажу від 31.03.2006, за умовами якого ТОВ «Аллонж» набуло право власності на нежитлові приміщення (літ. Б') загальною площею 403,80 кв. м, що складає 8/1000 часток майнового комплексу площею 48 432,9 кв. м.; - договір купівлі-продажу від 21.07.2006, за умовами якого ТОВ «Аллонж» набуло право власності на нежитлові приміщення (літ. Б') загальною площею 5 474,90 кв. м, що складає 113/1000 часток майнового комплексу площею 48 432,90 кв. м.; - договір купівлі-продажу від 21.07.2006, за умовами якого ТОВ «Аллонж» набуло право власності на нежитлові приміщення (літ. Б) загальною площею 2 791,60 кв. м, що складає 58/1000 часток майнового комплексу площею 48 432,90 кв. м.; - договір купівлі-продажу від 24.10.2006, за умовами якого ТОВ «Аллонж» набуло право власності на нежитлові приміщення (літ. А) загальною площею 197,00 кв. м, що складає 4/1000 часток майнового комплексу площею 48 432,9 кв. м. З огляду на це, договори купівлі-продажу від 31.03.2006, 21.07.2006 та 24.10.2006 вважаються дійсними. Додатково, відповідач посилається на Постанову Вищого господарського суду України від 16.06.2015 у справі № 5011-9/11238-2012, якою: - визнано право власності ТОВ «Аллонж» на вищезазначені нежитлові приміщення; - скасовано Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2013 у справі № 5011-9/11238-2012, яким вищезазначені договори були визнані недійсними. Таким чином, до винесення Вищим господарським судом України Постанови від 16.06.2015 у справі № 5011-9/11238-2012: - вищезазначені договори купівлі-продажу укладені між ПАТ «Завод «КІНАП» та ТОВ «Аллонж» були визнані недійсними Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2013 у справі № 5011-9/11238-2012; - ТОВ «Аріна-К» було власником спірних нежитлових приміщень на підставі Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391, а тому могло розпоряджатися власним нерухомим майном. Відповідач також посилається на Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 07.10.2020 у справі № 2605/7478/12-ц як на підставу того, що ТОВ «Аріна-К» не могла звертатися до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на нерухоме майно до ПП «Виробниче підприємство «Атіс», у результаті чого було винесено Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391, оскільки ТОВ «Аріна-К» його не набувала. Проте, по-перше, зі змісту цієї Постанови Верховного суду не є можливим дійти такого висновку. По-друге, ні ТОВ «Аріна-К», ні позивач, не були учасниками тієї справи, а остання стосувалася витребування нерухомого майна за позовом ТОВ «Аллонж» до інших фізичних осіб. Також у Відзиві на позовну заяву відповідач посилався на оскарження Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 в Центральному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою ТОВ «Аллонж», відповідно до якої останнє оскаржує його дійсність, відповідно, маючи на меті довести безпідставність набуття ТОВ «Аріна-К» права власності на спірні нежитлові приміщення на його підставі. Проте, Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 48/391 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Аллонж» було закрите на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, у зв`язку зі встановленням судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження відсутності вирішення Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 питань про права, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Аллонж». При цьому в ухвалі господарського суду апеляційної інстанції зроблені наступні висновки: - оскаржуваним Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.10.2011 р. у даній справі відмовлено в задоволенні первісного позову про розірвання договорів оренди з правом викупу та задоволено зустрічний позов про визнання за ТОВ «Аріна-К» права власності на нерухоме майно, що розташоване в [ADDRESS] ; - місцевим господарським судом ухвалено вказане рішення про права, інтереси та обов`язки лише сторін у справі - ПП «Виробниче підприємство «АТІС» та ТОВ «Аріна-К»; - у згаданому рішенні немає жодного обмеження, позбавлення, скасування або припинення прав чи інтересів скаржника - ТОВ «Аллонж». Оскаржуване рішення (його мотивувальна чи резолютивна частини) не містить будь-якого посилання на права, інтереси чи обов`язки апелянта, рішення з цього приводу судом також не приймалося; - Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2010 у справі № 2-4673/10 ТОВ «Аріна-К» було виділено в натурі частки нерухомого майна із майнового комплексу загальною площею 48 432,90 кв. м, що знаходиться у [ADDRESS] , як наслідок вказане товариство стало єдиним власником спірного майна; - з інформаційної довідки від 23.03.2021 р. вбачається, що підставою реєстрації права власності за ТОВ «Аріна-К» є не лише рішення господарського суду у цій справі, а й вказане вище рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2010 р. у справі № 2-4673/10 (у цій справі також приймало участь ТОВ «Аллонж» (а.с 38 - 45 т. 1)). У вказаному рішенні Оболонського районного суду м. Києва було зазначено, що ТОВ «Аллонж» відчужило свою частку спірного майна. Таким чином, з огляду на надані сторонами докази, місцевий суд доходить наступних висновків: - Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21.10.2010 у справі № 2-4673/10, у якому приймало участь ТОВ «Аллонж», на користь ТОВ «Аріна-К» було виділено в натурі частки нерухомого майна із майнового комплексу загальною площею 48 432,90 кв. м, що знаходиться у [ADDRESS] , у тому числі, за рахунок відчуження ТОВ «Аллонж» його частки нерухомого майна на користь ТОВ «Аріна-К», як наслідок останнє стало єдиним власником спірного майна; - шляхом визнання Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2011 у справі № 22/228 недійсним Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 22.05.2008 у справі № 3/2008, вважаються дійсними договори купівлі-продажу від 31.03.2006, 21.07.2006 та 24.10.2006, укладені між ПАТ «Завод «КІНАП» та ТОВ «Аллонж»; при цьому ТОВ «Аріна-К» у господарську справу № 22/228 як власник спірних нежитлових приміщень відповідно до Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21.10.2010 у справі № 2-4673/10, не залучалося; - Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 за ТОВ «Аріна-К» визнано право власності на спірні нежитлові приміщення, в основу зазначеного рішення покладено Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21.10.2010 у справі № 2-4673/10; - Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2013 у справі № 5011-9/11238-2012 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Аллонж» про визнання права власності на спірні нежитлові приміщення придбані у ВАТ «Завод «КІНАП» відповідно до договорів купівлі-продажу від 31.03.2006, 21.07.2006 та 24.10.2006 та останні визнані місцевим господарським судом недійсними; - позивач придбав спірне нерухоме майно у ТОВ «Аріна-К» на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 - на момент відчуження спірних нежитлових приміщень ТОВ «Аріна-К» було їх власником на підставі Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391, яке залишається чинним та є таким, що має законну силу, з огляду на Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 48/391; - на момент придбання Позивачем у ТОВ «Аріна-К» спірного нерухомого майна - нежитлових приміщень V поверху в літері Б, загальною площею 455,80 м2 (групи приміщень V поверху № 6, площею 397,70 м2, приміщення І сходова клітина V поверху, площею 26,0 м2, приміщення ІІ сходова клітина V поверху, площею 32,1 м2, загальною площею 58,1 м2), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які становлять 18/100 частин від нежитлових приміщень в літері Б, загальною площею 2 583,6 м2, останнє було їх законним власником; у свою чергу, на той час ТОВ «Аллонж» не було власником спірного нерухомого майна в силу Рішень Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 та від 09.01.2013 у справі № 5011-9/11238-2012; - Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2015 у справі № 5011-9/11238-2012 було скасовано Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2013 у справі № 5011-9/11238-2012, у результаті чого договори купівлі-продажу укладені між ПАТ «Завод «КІНАП» та ТОВ «Аллонж» були визнані дійсними, а ТОВ «Аллонж» було визнано власником спірного нерухомого майна, при цьому, при винесенні зазначеного судового рішення касаційним господарським судом не було враховано Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391, яким було визнано право власності на аналогічну групу приміщень за ТОВ «Аріна-К», а також Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21.10.2010 у справі № 2-4673/10 у якому приймало участь ТОВ «Аллонж». У свою чергу, із судових рішень у справі № 5011-9/11238-2012 вбачається, що позивач намагався переглянути Постанову Вищого господарського суду України від 16.06.2015 у справі № 5011-9/11238-2012 як особа, яку не було залучено до розгляду цієї справи та права, інтереси й обов`язки якої ним порушені, однак, Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 5011-9/11238-2012 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 5011-9/11238-2012 за касаційною скаргою позивача на постанову Вищого господарського суду України від 16.06.2015. Таким чином, на момент вирішення зазначеного судового спору існує ситуація, коли на аналогічне нерухоме майно існує два судових рішення, якими визнано право власності за окремими суб`єктами, а саме: ТОВ «Аріна-К» та ТОВ «Аллонж». Водночас є порушеним право власності позивача, який придбав нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення V поверху в літері Б, загальною площею 455,80 м2 (групу приміщень V поверху № 6, площею 397,70 м2, приміщення І сходова клітина V поверху, площею 26,0 м2, приміщення ІІ сходова клітина V поверху, площею 32,1 м2, загальною площею 58,1 м2), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які становлять 18/100 частин від нежитлових приміщень в літері Б, загальною площею 2 583,6 м2, у його власника згідно Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2011 у справі № 48/391 - ТОВ «Аріна-К». Як зазначено у ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На момент розгляду даного спору судом не встановлено, а в матеріалах справи відсутні докази недійсності Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013, а відтак діє встановлена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, що вказує на правомірність придбання позивачем спірного нерухомого майна. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до приписів статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У свою чергу, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з матеріалів справи, з часу укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2013 та до моменту розгляду зазначеного спору, позивач не вчиняв дій спрямованих на відчуження належного йому майна третім особам у будь-який спосіб, що свідчить про вибуття майна з його володіння не з його волі іншим шляхом. Відповідно до висновків Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 (№ 12-158гс19) від 30.06.2020 з питання заявлення віндикаційного позову зазначено, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 1 та 15.10.2019 у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17. Як зазначено у ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та необхідності застосування ч. 2 ст. 12 Закону про державну реєстрацію речових прав у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп.«а» п.2 ч.6 ст.37 цього закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп.«а» п.2 ч.6 ст.37 цього закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми права, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 16 вересня 2020 у справі № 352/1021/19. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, а саме витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «ДІНЕЙРА» на користь [PERSON] нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення V поверху в літері Б, загальною площею 455,80 м2 (групу приміщень V поверху № 6, площею 397,70 м2, приміщення І сходова клітина V поверху, площею 26,0 м2, приміщення ІІ сходова клітина V поверху, площею 32,1 м2, загальною площею 58,1 м2), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які становлять 18/100 частин від нежитлових приміщень в літері Б, загальною площею 2 583,6 м2, та відповідно скасувати наступні Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 49800417 від 21.11.2019, індексний номер 32688278 від 02.12.2016, індексний номер 28221610 від 12.02.2016, індексний номер 42332078 від 01.08.2018, індексний номер 42205206 від 25.07.2018. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved