Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

19.05.2015 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення заявлених вимог, остаточно прохає стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано 23.03.2009 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] ніякої допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали повністю та просили про його задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Свої заперечення відповідач мотивував тим, що він щоденно спілкується із дочкою [PERSON], цікавиться її життям, бере участь в утриманні дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23 березня 2009 року (а.с.6), від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5), яка проживає разом із матірю (а.с. 2). Заслухавши пояснення позивача, яка наполягала на задоволенні позовних вимог, та відповідача, який заперечував проти позову, посилаючись на те, що він бере участь в утриманні неповнолітньої дочки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, відповідач не визнавши позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] і обґрунтувавши тим, що він надає матеріальну допомогу, але за думкою позивача, не в достатньому обсязі для повноцінного розвитку дитини, відповідач всупереч вимогам ст.ст. 59, 60 ЦПК України не надав суду жодного доказу на обґрунтування своїх заперечень. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення повноліття. При цьому при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, суд повинен враховувати обставини передбачені ст.ст.182, 200 Сімейного Кодексу України. Статтею 181 Сімейного Кодексу України передбачені способи виконання батьками обовязку утримувати дитину. У частині другій даної статті вказано, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved