Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

19 грудня 2016 року Татарбунарська РДА в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтв про народження малолітніх дітей, їх батьками є відповідачі по справі. За місцем проживання відповідачі характеризуються негативно, а саме:безвідповідально відносяться до своїх батьківських обовязків, постійно зловживають алкогольними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, на рекомендації сільської ради або медичної амбулаторії не реагують. Відповідачка часто не ночує вдома, залишаючи дітей на декілька днів без догляду, шкільним життям доньки зовсім не цікавиться. До школи дитину зібрали завдяки спільним зусиллям сільської ради та сусідів. Молодшого сина відмовляються віддавати до дитячого садка. Медичний огляд на протязі року діти не проходили. [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, але ніяких змін в сімї не відбувається. Умови проживання родини незадовільні. В помешканні антисанітарія, кімнати не провітрюються, сморід, брудна постільна білизна, брудний дитячий одяг. У дітей бракує одягу, взуття, іграшок, книжок та власного куточка. В будинку немає туалету та відключена за борг вода. Дрова для опалення приміщення не заготовлені. Відсутній запас продуктів харчування. В сімї бувають часті випадки вчинення батьками насильства в стані алкогольного спяніння по відношенню один до одного в присутності дітей. За таких обставин представник Татарбунарської РДА змушений звернутися до суду з даним позовом, як орган опіки і піклування, на захист малолітніх дітей. В судове засідання представник Татарбунарської РДА надала заяву про розгляд справи у її відсутності, повністю підтримуючи позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Прокурор та представник Білоліської сільської ради також вважали, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідачі в судові засідання неодноразово не з'явилися. Відповідно до листа Білоліської сільської ради Татарбунарського району №288/02.15 від 22.12.2016 року (а.с.28), відповідачі зареєстровані та проживають на території сільської ради. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачам за адресою їх місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені їм належним чином. [PERSON] та [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутність або заперечення проти позову суду не надали. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачів, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згодна. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №216325 від 06.02.2010 року (а.с.6) матірю [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖД 282664 від 26.10.2011 року (а.с.7) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З висновку Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 274/02.15 від 02.12.2016 року (а.с.10-11) вбачається, що виконком сільської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. З висновку Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 273/02.15 від 02.12.2016 року (а.с.12) вбачається , що виконком сільської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Копіями актів обстеження житлово-побутових умов проживання №67 від 01.09.2015 року (а.с.13); №58 від 02.07.2014 року (а.с.14); №36 від 27.04.2015 року (а.с.15); №22 від 24.03.2015 року (а.с.16); №14 від 16.03.2015 року (а.с.17); №8 від 22.01.2015 року (а.с.18), №39 від 18.11.2016 року (а.с.19); №33 від 18.04.2015 року (а.с.20) та №15 від 26.02.2015 року (а.с.21) підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] періодично вживають алкоголь. Помешкання в занедбаному стані, кімнати не провітрюються, брудно, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Згідно довідки Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №1254 від 25.11.2016 року (а.с.24) до складу сімї [PERSON] входить її співмешканець [PERSON] та двоє малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Відповідно характеристик, виданих виконавчим комітетом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №1256 та №1257 від 25.11.2016 року (а.с.22,23), [PERSON] проживає в громадянському шлюбі з [PERSON], виховують двох неповнолітніх дітей, перебувають на обліку, як сімя, що опинилася в складних життєвих обставинах за невиконання батьківських обовязків. Неодноразово заслуховувались на засіданнях опікунської ради та координаційної ради по захисту прав дітей, але належних висновків не зробили. [PERSON] працює без укладення трудових відносин, інколи зловживає алкогольними напоями, має безвольний характер, піддається негативному впливу. [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, як така, що зловживає алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя, часто відсутня вдома, зі слів сусідів, по декілька днів залишає дітей на співмешканця, не проводить їх належне медичне обстеження, не виконує рекомендації щодо лікування та догляду за дітьми, не забезпечує їх необхідними речами для повноцінного розвитку, відмовилася від путівки до дитячого садка для молодшого сина. Згідно рішення №44-ВК від 21.11.2016 року виконком Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від (а.с.27) вважає за доцільне надання висновку до служби у справах дітей Татарбунарської РДА про відібрання дітей [PERSON] та [PERSON] від батьків без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 Сімейного кодексу України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Згідно зі ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання та утримання дітей, а саме: не створюють належних умов для їх проживання, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не створюють для цього належних умов, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, зловживають алкоголем, а тому позовні вимоги щодо відібрання дітей у відповідачів є обґрунтованими, доведеними та тому підлягають задоволенню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] і за законом зобов'язані надавати матеріальну допомогу на їх утримання, то з них необхідно стягнути аліменти на утримання цих дітей. Відповідно до вимог ст.182,183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву пред'явлено до суду 19.12.2016 року. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки зі всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво інтересів у суді здійснюють органи опіки та піклування. Таким чином, враховуючи норми ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 280 грн. по 640 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved