Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

18 березня 2016 позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом «Приватбанк» або [PERSON]) в якості правонаступника ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві вказав, що відповідно до умов договору № PLW0SE00000471 від 19.01.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 4700,00 грн. на строк до 19.01.2009 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрати згідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». В порушення норм ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, в звязку з чим має заборгованість станом на 19.02.2016 року у сумі 97559,57 грн., яка складається з наступного: 3807,50 грн. - заборгованість за кредитом, 26560,45 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 427,25 грн. заборгованість з комісії, 66764,37 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 24981,95 грн., яка була стягнута з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням суду. В зв'язку з цим, посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 107 ЦПК України, позивач просить стягнути на його користь з відповідача остаточну заборгованість в сумі 72577,62 грн., а також понесені ним судові витрати. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, електронною поштою надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про застосування судом позовної давності, уповноважила на представлення своїх інтересів адвоката [PERSON] (а.с. 35-36). Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності, подану відповідачем заяву з цього приводу підтримала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. 19 січня 2006 року у смт. Шишаки Полтавської області між позивачем, на той час, ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір PLW0SE00000471, за умовами якого відповідачу надано строковий кредит у сумі 4700 грн. на строк по 19.01.2009 включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, і сплатою комісії щомісячно в період сплати в розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту в обмін на зобовязання Позичальника (відповідача) з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах строки (а.с.8). Для погашення заборгованості за цим договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією за користування кредитом, позичальник повинен щомісяця у період сплати з «18» по «25» число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно графіку, що становить 255,72 грн. на протязі 36 місяців. Згідно п. 3.2. договору при порушенні Позичальником терміну повернення кредиту він зобовязується сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 8,30% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту. У разі невчасної сплати заборгованості по відсотках і комісії [PERSON] має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач належним чином виконав свої зобовязання за даним договором надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, що не заперечується відповідачем Незважаючи на обовязки, визначені законом та встановлені договором, відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем належним чином не виконала та не виконує, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача станом на 19.02.2016 року, має заборгованість у сумі 97559,57 грн., яка складається з наступного: 3807,50 грн. - заборгованість за кредитом, 26560,45 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 427,25 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, грн. 66764,37 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.6-7). Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2011 року у справі № 2-1622/805/2012, яке 13.03.2012 року набрало законної сили, з [PERSON] за вищевказаним кредитним договором стягнуто наявну заборгованість у сумі 24981,95 грн., яка складається з наступного: 3807,50 грн. заборгованість за кредитом, 12905,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9087,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 5, 42). Незважаючи на винесення Октябрським районним судому м. Полтави вищевказаного рішення відповідач свої зобовязання перед позивачем не виконує, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.7-6). В звязку з цим поточна сума кредитної заборгованості позивача перед позивачем складає 72577,62 грн., що становить різницю між загальною заборгованістю у сумі 97559,57 грн. та заборгованістю стягнутою за вищевказаним судовим рішенням на суму 24981,95 грн. За розрахунком суду поточна сума кредитної заборгованості має наступну структуру: заборгованість за тілом кредиту 0 грн. (3807,50 грн. 3807,50 грн. стягнутих за судовим рішенням), заборгованість по процентам за користування кредитом 14464,95 грн. (26560,45 грн. -12095,50 грн. стягнутих за судовим рішенням), заборгованість з комісії 427,25 грн., заборгованість зі сплати пені 57685,42 грн. (66764,37 грн. -9078,95 грн. стягнутих за судовим рішенням). Крім того Октябським районним судом м. Полтави 10 липня 2012 року у справі № 2-1622/3074/2012 винесено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості (а.с.37). Вищевказане свідчить про повторне звернення позивача до суду із позовом до відповідача. При цьому в ухвалі не зазначено про дату звернення позивача до суду, але міститься інформація, що ухвалами суду від 11.08.2011 року було вжито заходи забезпечення позову. Розглядаючи заяву відповідача про застосування судом позовної давності суд виходив з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 261 ЦК України визначені умови початку перебігу позовної давності, зокрема ч.1 визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи те, що за умовами кредитного договору позичальник зобовязаний погасити кредитну заборгованість не пізніше 19 січня 2009 року (п.п. 1.1., 3.1.) з наступного дня розпочинається перебіг позовної давності у даному кредитному зобовязанні. Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи те, що умовами договору укладеного між відповідачем та позивачем не визначено збільшеного строку позовної давності (ст. 259 ЦК України) судом застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, визначений ст. 257 ЦК України. Звернувшись до суду із позовом до відповідача по цьому ж кредитному договору, позивач перервав трирічний строк позовної давності та його перебіг розпочався заново. Враховуючі те, що з часу звернення позивача до Октябрського районного суду та винесення судом відповідних рішень, останнє з яких датоване 10 липня 2012 року, до звернення позивача із даною позовною заявою минув термін, що перевищує 3 календарні роки, а відповідач не вчинив дій які свідчать про визнання нею боргу, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявленої стороною у спорі, є підставою для відмові у позові. Таким чином у задоволені позову необхідно відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: approved