Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

17.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав. Із позову вбачається, що в період з 21.04.2007 року по 30.06.2011 року, позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, що тяжким чином впливало на психічний стан позивачки та кожен раз спричиняло їй душевні та фізичні страждання. Відповідач не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дитини, він не здатний був підтримувати нормальну атмосферу в родині. З жовтня 2009 року сімейні стосунки між ними припинилися. Після припинення шлюбних відносин, дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Краматорського міського суду від 30.06.2011 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Краматорського міського суду від 16.11.2009 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 09.10.2009 року і до повноліття дитини. Від сплати аліментів відповідач постійно ухиляється, станом на 30.09.2016 року має заборгованість у розмірі 25945,42 грн. Відповідач сином не цікавиться, ніякої участі у його вихованні не приймає. Просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти позбавлення його батьківських прав категорично заперечує, дуже любить дитину, бажає спілкуватися з сином. Він постійно працює і в змозі надавати сину допомогу. Представник третьої особи - органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради просила позов про позбавлення [PERSON] батьківських задовольнити, пояснивши що останній працює, але допомоги сину не надає, не піклується про сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що позивачка його донька. Відповідач про онука не піклується, матеріально не допалає, останній раз він бачив відповідача в осені 2016 року. Свідок [PERSON] пояснив, що позивачка його сусідка, відповідач її колишній чоловік. Останній раз його бачив у 2011 році влітку. Вислухавши пояснення сторін, свідків, думку органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх повноважень і не звільніє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства Право на виховання дитини включає низку правомочностей. Насамперед, виховання неможливе без особистого спілкування дитини з батьками. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 3 цієї ж статті той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Адже, беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав, серед іншого є ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, засудження за злочин щодо дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі та даний шлюб розірвано рішенням Краматорського міського суду від 30.06.2011 року, що підтверджується копією рішення суду. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження №149 від 03.02.2009 року. Згідно довідки з місця роботи та характеристики, [PERSON] працює та за місцем роботи характеризується позитивно. Судом встановлено, що матеріалів, компрометуючих особу відповідача, а також будь-яких доказів, які б підтверджували шкідливість особистого спілкування батька з сином в судове засідання позивачкою надано не було. Також в судове засідання не надавалося рішень суду, які б прямо забороняли спілкування позивача з дитиною. В судовому засіданні встановлено, що батько дитини не знайшов спільної мови з позивачкою. Конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, не можуть на думку суду бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Тому суд приходить до висновку, що враховуючи інтереси дитини, його вік та психологічні особливості, позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed