Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

18 липня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся із вказаним позовом [PERSON], в кому просить визнати дійсним договір від 18 січня 1994 року щодо дарування йому 33/100 частки житлового будинку № 15 по пров. 1-му Мануїльського в м. Житомирі, що укладений між ним та [PERSON] і визнати за ним право власності на зазначену частку нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимоги позивач вказує на те, що 18 січня 1994 року між ним та відповідачем був укладений вказаний договір, який нотаріально не посвідчений. На момент підписання договору [PERSON] була хворою і в подальшому виїхала за межі Житомирської області для лікування. Зв'язок з нею урвався. Відповідач зобовязалась нотаріально посвідчити договір, але до цього часу ухиляється від вчинення такої дії, посилаючись на поганий стан здоровя. Через недотримання обовязкової нотаріальної форми посвідчення договору, відповідач не може у повному обсязі здійснювати свої права користування, володіння та розпорядження належним йому майном. Ухвалою судді від 3 серпня 2018 року було прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання. Позивач\~\~подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю з викладених у ньому підстав та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач також подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті\~ Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що 18 січня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 33/100 частки житлового будинку № 15 по пров. 1-му Мануїльського в м. Житомирі. Сторони даний договір нотаріально не посвідчили, оскільки [PERSON] на момент підписання даного договору була тяжко хворою, а в подальшому переїхала за межі Житомирської області для лікування і зв'язок з нею урвався. Відповідач [PERSON] після свого одужання взяла на себе зобовязання протягом місяця нотаріально посвідчити даний договір, але до цього часу ухиляється від вчинення такої дії, посилаючись на поганий стан здоров`я. Згідно спірного договору відповідач передала 33/100 частки будинку № 15 по пров. 1-му Мануїльського в м. Житомирі вартістю 20\~431 крб. безоплатно. Умови договору сторонами виконані повністю, але через недотримання обовязкової нотаріальної форми посвідчення договору, позивач не може в повному обсязі здійснювати свої права щодо користування, володіння та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Сторони договору дарування домовились щодо усіх істотних умов договору та добросовісного виконання зобовязань за даною угодою. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 334 ч.1 ЦК України закріплено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, а власник майна у відповідності до ст.392 ЦК України може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.4 ст.334 ЦК України). Форма правочину дарування нерухомого майна згідно ст.719 ЦК України не передбачає державної реєстрації правочину. Відповідно до правової позиції ВСУ від 30 січня 2013 року № 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується тільки щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Відповідно до\~ст.328 ЦК України, набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст.81 ч.1 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.220 ч.2 ЦК України\~передбачає, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи викладене та вказані правові норми, суд вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою і задовольняє позовні вимоги повністю.

Outcome: approved