Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Шишацької селищної ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно померлої матері [PERSON] у вигляді2/3 частин належної їй земельної ділянки. В обґрунтування позивних вимог зазначила, що являється спадкоємцем першої черги за законом після померлої 28 лютого 2003 року матері [PERSON]. Позивач прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину належної спадкодавцю земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Враховуючи те, що спадщина не була прийнята іншими спадкоємцями позивач звернулась до державного нотаріусу з заявою про видачу свідоцтва про право нас спадщину за законом на не успадковані частки, але отримала відмову нотаріуса через недостатність інформації по земельній ділянці. Посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом право, власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки. Позивач та її представник в судове засідання не зявились. Представником позивача подана письмова заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Представник відповідача Шишацької селищної ради в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, свою правову позицію щодо предмету спору не висловив, заперечень проти позову не надавав. Третя особа [PERSON], будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заперечень проти позову не подавав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. 28 лютого 2003 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 229840 від 03 березня 2003 року До складу спадкового майна померлої поміж іншого входила земельна ділянка площею 3,11га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі 16 сесії 2 скликання Ковердинобалківської сільської ради від 14 березня 2001 року. Померла залишила заповіт згідно якого заповідала все своє майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.8). З постанов в.о. завідувача Шишацької державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.09.2015 та 05.02.2017 вбачається, що єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, що вчасно прийняла спадщину є позивач [PERSON] (а.с.15-16). [PERSON] померла 02 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом серії І-КЕ № 248380 від 08.01.2014 та як вбачається з матеріалів справи за життя із заявами про прийняття спадщини [PERSON] не зверталась (а.с.9). Постановою в.о. завідувача Шишацької державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.09.2015 № 205/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину належної спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки у звязку з пропуском ним строків прийняття спадщини (а.с.16). Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача І-КЕ № 260010, виданим повторно 31.08.2017 року, а також свідоцтвом про її одруження серії VІІ-УР № 571976 від 03.11.1965, що підтверджує зміну нею прізвища з «Зігаренко» на «Богодюк» (а.с.6-7). 22 листопада 2003 року державним нотаріусом [PERSON] позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВАР № 665099 на 1/3 частину спадкової земельної ділянки. На підставі даного свідоцтва на імя позивача [PERSON] Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області 29.12.2003 видано Державний акт про право власності на землю серії VІ-ПЛ № 003273, а саме на земельну ділянку площею 1,036га (а.с.11-12). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01.01.2004 року, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Згідно ч.1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Враховуючи те, що інші спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] не прийняли спадщину померлої [PERSON], позивач правомірно претендує на не успадковане майно у вигляді 2/3 частин земельної ділянки. В той же час постановою в.о. завідувача Шишацької державної нотаріальної контори [PERSON] від 05.02.2016 № 51/02-31 позивачу відмолено у вчиненні нотаріальних дій через неналежне оформлення раніше виданого позивачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину спірної земельної ділянки, відсутності у матеріалах справи документів ДЗК. Вищевказані факти, в тому числі допущені раніше державним нотаріусом невідповідності, перешкоджають позивачу у реалізації права власності на успадковане майно. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Враховуючи все вищевикладене, а також те, що позивач помилково претендує на вказане майно за законом, а не за заповітом, як це передбачене ч.2 ст. 554 ЦК УРСР, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом визнанням судом за позивачем права власності на спадкове майно не за законом, а за заповітом.

Outcome: partial