Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

19 жовтня 2020 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - АТ «Альфа-Банк»), яким позивач просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме : квартири загальною площею 47,5 кв.м., житлова площа 17,4 кв.м., що складається з однієї кімнати та знаходиться за адресою : [ADDRESS] накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 42482695 виданий 21 березня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 вересня 2008 року між АК банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 027/728886-Kr на забезпечення виконання якого цього ж дня сторонами було підписано іпотечний договір № 027/728890-ІО. За умовами даного договору у заставу передано квартиру загальною площею 47,5 кв.м., житлова площа 17,4 кв.м., що складається з однієї кімнати та знаходиться за адресою : [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням боржником грошових зобов`язань та вначслідок розпочатої процедури стягнення на іпотечне майно, позивач 25 серпня 2020 року набув право власності на цю квартиру. Позивач дізнався про наявний арешт накладений 21 березня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області на квартиру [ADDRESS] . Наведене перешкоджає позивачу у реалізації прав власника, у зв`язку з чим АТ «Альфа-Банк»звернулось до суду із вказаним позовом за захистом порушених прав. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилися, натомість представник позивача подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не направила. Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань до суду не направив. Разом з тим, 05 травня 2021 року представник направив до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. На підставі ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між АК банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 027/728886-KR в забезпечення виконання якого цього ж дня між сторонами підписано іпотечний договір за № 027/728890-ІО. За умовами даного договору в іпотеку передано квартиру загальною площею 47,5 кв.м., житлова площа 17,4 кв.м., що складається з однієї кімнати та знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 4-5). Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником всього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 8-21). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна сформованого 26 серпня 2020 року власником спірної квартири з 25 серпня 2020 року є позивач (а.с. 6-7). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Судом встановлено, що 14 березня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі по тексту - ДВС) відкрито виконавче провадження ВП № 42482695 на виконання виконавчого напису № 5578 виданого 19 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 796314 грн. 65 коп. шляхом звернення стягнення на квартиру загальною площею 47,5 кв.м., житлова площа 17,4 кв.м., що складається з однієї кімнати та знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 85). Постановою ДВС від 21 березня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на вказану квартиру накладено арешт (а.с. 86). Даний арешт є чинним та ДВС не скасований. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Разом з тим, його наявність підтверджується даними, наведеними у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна сформованого 26 серпня 2020 року. 30 червня 2017 року постановою ДВС повернено виконавчий документ стягувану у зв`язку з тим, що на підставі ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 87). З дослідженої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна сформованого 26 серпня 2020 року судом встановлено, що банк набув у власність спірну квартиру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Опятюк Л.Ю., індексний номер : 53750759 від 25 серпня 2020 року (а.с. 6). В розрізі з наведеним слід зазначити, що сторонами суду не надано жодних доказів щодо оскарження та / чи скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Опятюк Л.Ю., індексний номер : 53750759 від 25 серпня 2020 року. Зважаючи на це, суд вважає дане рішення приватного нотаріуса чинним, а власником спірної однокімнатної квартири - АТ «Альфа-Банк». На підставі наведеного суд приходить висновку, що наявний арешт на однокімнатну квартиру [ADDRESS] порушує права позивача, так як він не має можливості реалізувати свої права, як власник майна. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про його скасування. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню [PERSON] у відділі ДВС не перебуває, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог АТ «Альфа-Банк» та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно вимог ч. 1 ст. 133, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп., що є мінімальною ставкою, визначеною ст.4 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 1), підлягають стягненню з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк».

Outcome: approved