Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

18 березня 2014 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував наступними обставинами. 03 лютого 2009 р. він був прийнятий на роботу відповідачем на посаду електромонтера по обслуговуванню електроліній зовнішнього освітлення 4 розряду. 28 лютого 2014 року трудовий договір був розірваний на підставі ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України заборгованість по заробітній платі в день звільнення сплачена не була. Станом на 11.03.2014 р. заборгованість відповідача по сплаті заробітної плати складає 4664 грн. 22 к. Середньоденний заробіток складає 85,09 грн. На день подання позову заробітна плата не сплачена. Спір про розмір виплат грошових коштів відсутній. Не виплативши своєчасно заробітну плату, відповідач порушив його законні права, що призвело до моральних страждань, які виразилися в тому, що він був позбавлений можливості для себе і своєї сім'ї на достатній життєвий рівень відповідно до його втраченої праці, що включає достатнє харчування і одяг, порушені звички, що склалися в сім'ї, втрачені нормальні життєві зв'язки. У зв'язку із цим, він змушений позичати гроші на проживання своєї сім'ї у своїх знайомих, що принижувало його як особистість. Моральну шкоду оцінює в 2000 грн. На підставі ст. 117 КЗпП України на його користь підлягає стягненню середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4664 грн. 22 к., середню заробітну плату з моменту звільнення і до повного розрахунку, у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Позивач у судовому засіданні наполягав на позовних вимогах в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи їх аналогічно викладеному в позові. При цьому зазначив, що заборгованість по заробітній платі на цей час сплачена. Представник відповідача позов визнала частково. Пояснила, що заборгованість із заробітної плати позивачу сплачена 03 квітня 2014 року. Зазначила, що середньоденна заробітна плата складає 103 грн. 13 к., а затримка розрахунку при звільненні складає 22 робочих дні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 2268 грн. 86 к. Вимоги про відшкодуванню моральної шкоди не визнає, оскільки затримка у виплаті заробітної плати викликана тяжким матеріальним становищем підприємства, оскільки є заборгованість місцевого бюджету перед відповідачем, що підтверджено рішенням Господарського суду Донецької області від 25.02.2014 р., яким на користь КП «Міськсвітло» з департаменту житлово - комунального господарства Горлівської міської ради стягнуто заборгованість в розмірі 895975, 45 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши у судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності, вважає встановленим наступне. [PERSON] перебував у трудових стосунках з відповідачем (комунальне підприємство «Міськсвітло»). Наказом від 03.02.2009 р. № 6-к позивача прийнято з 03.02.2009 р. на посаду електромонтера з обслуговування електричних ліній зовнішнього освітлення. Відповідно до наказу від 28 лютого 2014 року № 8-к позивача звільнено з 28 лютого 2014 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Цей факт підтверджено копіями наказів, копією трудової книжки(а.с. 4,5,8). У судовому засіданні встановлено, що відповідач у день звільнення (28 лютого 2014 року) не розрахувався з позивачем, сплативши суми, які мали бути виплачені при звільненні(4664,22 грн.), лише 03 квітня 2014 року, що підтверджено довідкою ПАТ комерційного банку «ПриватБанк» від 11.04.2014(а.с. 19), копіями платіжних доручень(а.с. 20,22), відомостями щодо розподілу заробітної плати(а.с. 21). Отже, на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі відсутня, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Однак порушені вимоги ст. 116 КЗпП України, згідно із якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 8 зазначеного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденний заробіток позивача відповідно до розрахункового листка відповідача складає 103 грн. 13 к., оскільки позивач у січні 2014 року не працював, перебуваючи у відпустці, а його заробіток за листопад 2013 р. складає 748,76 грн.(за 11 відпрацьованих днів) та за грудень 2013 р. 2654,60 грн.(за 22 відпрацьованих дня). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку 103 грн. 13 к.(середньоденний заробіток) х 22 робочих дня = 2268 грн. 86 к. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Несвоєчасною виплатою заробітної плати з дня звільнення по 03 квітня 2014 року, порушені законні права позивача, установлені ст. ст. 115, 116 КЗпП України, заподіяні моральні страждання і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя у зв'язку з відсутністю можливості розпорядитися належними від підприємства коштами для забезпечення відповідного рівня життя. Для поновлення своїх порушених прав він змушений був звертатися до суду. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги тривалість порушення законних прав позивача, характер і тривалість його моральних страждань, а також того, що з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, який також носить компенсаційний характер і приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині в розмірі 200 грн. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково . З відповідача на користь держави відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 к. На підставі викладеного, ст.ст. 116 - 117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial