Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

18.07.2018 року позивач звернувся в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1991 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO], які на час звернення в суд досягли повноліття. Подружнє життя з відповідачем у нього не склалося, причиною цього стало відсутність взаєморозуміння та поваги, різниця характерів та поглядів на життя. Зазначає, що близько семи років вони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, вважає що їх шлюб існує формально. На примирення не згідний тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач, яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явилася, без повідомлення причин, не подала відзив на позов, причини неявки не повідомила. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Сторони 12.06.1991 року зареєстрували шлюб у Відділі записів актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, актовий запис № 1321, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] яке видане 12.06.1991 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони протягом останніх семи років спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також з відповідача у відповідності зі ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача 704,80 грн. понесених ним судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved