Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

18.05.2016 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів доходу (заробітку), починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та його ухилення від надання матеріальної допомоги на утримання дітей. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Позивач не зявилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою повідомила суд про підтримання позову. Відповідач визнав позов частково. Він погодився на розірвання шлюбу та підтвердив фактичне припинення сімейних відносин з позивачем у січні 2016 року. Водночас, позивач просив стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2/3 частин прожиткового мінімуму на кожну дитину. Крім того, просив суд врахувати ту обставину, що він добровільно сплатив позивачу аліменти за травень червень 2016 року. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 26.07.2002 сторони перебувають в шлюбі і мають двох спільних малолітніх дочок: Ольгу, [INFO] та Поліну, [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Як випливає з пояснень сторін, з січня 2016 року вони проживають окремо. З цього часу подружжя припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю, їхній шлюб підлягає розірванню. Згідно статті 180 Кодексу батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 191 Кодексу встановлено, що аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Виходячи з положень частини першої статті 184 Кодексу визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює на посаді доцента Чернігівського національного технологічного університету і має стабільний дохід. У той же час, ним не наведено обставин, які мають істотне значення для справи, а тому суд не знаходить підстав для визначення відповідачу розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене та майновий стан сторін, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з наданих відповідачем копій квитанцій, у травні 2016 року відповідачем добровільно сплачено позивачу аліменти на утримання дітей в сумі 2045 грн, в червні в сумі 2052 грн, а всього 4097 грн. Тому, вказана грошова сума повинна бути врахована під час стягнення з нього аліментів за травень липень 2016 року. Отже, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial