Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

18.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просив суд, здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме : виділити йому [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , виділити [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтовував тим, що за час зареєстрованого шлюбу з відповідачкою придбані дві квартири, а саме - однокімнатна квартира [ADDRESS] та двокімнатна квартира [ADDRESS] , які були оформлені на [PERSON] .. Позивач вказував що на час звернення до суду подружні стосунки припинені, згоди щодо поділу майна не досягнуто, що стало приводом для звернення з позовом до суду. 29.12.2016 року представником [PERSON] до суду подано заяву про поділ майна в уточненій редакції, в якій вказується, що [PERSON] є титульним власником наступних об`єктів нерухомого майна: однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка придбана для проживання матері позивача за гроші від продажу квартири, що належала родині [PERSON] , двокімнатної квартири [ADDRESS] , придбаної за спільні гроші подружжя [PERSON] , земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої у [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , одержаної у власність шляхом приватизації. Позивач [PERSON] у позові в уточненій редакції просив поділити майно наступним чином: поділити в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] набуту за спільні кошти подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS] та визнати за кожним право власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , придбану за кошти родини [PERSON] . В уточненій позовній заяві також наголошується, що згідно роз`яснень ВСУ, викладених в Інформаційному листі від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, земельна ділянка право власності на яку набуто шляхом приватизації є особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя. Звертається увага, що відповідно до довідки ГОС «Кароліно» від 30.04.2016 року на земельній ділянці належній позивачу з відома ГОС «Кароліно» з 2005 року і по теперішній час здійснює будівництво син позивача - [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються також і технічним паспортом на садовий (дачний) будинок замовником якого також є [PERSON] .. На даний час будинок не зданий до експлуатації, але є спільною сумісною власністю сина позивача - [PERSON] та його дружини, але ніяк не подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Не погоджуючись з позовом [PERSON] , [PERSON] 13.01.2017 року звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила за результатами поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , двокімнатної квартири [ADDRESS] , на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої у [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] та Ѕ частину житлового будинку розташованого на зазначеній земельній ділянці. [PERSON] у зустрічному позові вказувала, що дві квартири придбані у період шлюбу на спільні гроші, на вказаній земельній ділянці ними з чоловіком збудовано двохповерховий будинок з мансардою загальною площею 218,9 кв.м., житловою - 29, 3 кв.м., що підтверджується довідкою голови СК «Кароліно» [PERSON] від 22.05.2016 року та копією технічного паспорту на житловий будинок. Зазначені обставини є доведеними, а тому позовні вимоги заявлені у зустрічному позові підлягають повному задоволенню. Цивільна справа за позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] перебувала в провадженні судді Леонова О.С. в період з 18.02.2016 року по 03.08.2017 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2017 року справа розподілена судді Поліщук І.О.. Ухвалою суду від 09.08.2017 року судове засідання по справі призначено на 11 жовтня 2017 року. [INFO] [PERSON] - помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Ухвалою суду від 23.11.2017 року провадження по справі зупинено у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] .. Ухвалою суду від 22 червня 2018 року провадження поданій справі - відновлено, замість позивача [PERSON] , померлого [INFO] до участі у справі залучено його правонаступників - [PERSON] та [PERSON] . В судових засіданнях призначених до розгляду на 29.11.2018 року, на 30.01.2019 року, на 28.02.2019 року, на 04.04.2019 року, на 28.05.2019 року приймала участь [PERSON] , її представник адвокат Мангул П.Т., які підтримували позовні вимоги зустрічного позову та просили їх задовольнити. Правонаступники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 28.01.2019 року адвокатом Дідуренко С.В. представником [PERSON] подано заяву про відкладення судового засідання на 30.01.2019 року у зв`язку з необхідністю обрання правової позиції та надання змін до позову з урахуванням інтересів [PERSON] 27.02.2019 року адвокатом Дідуренко С.В. подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. 02.04.2019 року адвокатом Дідуренко С.В. подано клопотання в якому вказується, що у зв`язку з перебуванням у відрядженні за межами м. Одеси у призначений для судового засідання час, просить прийняти до розгляду позовну заяву [PERSON] по факту процесуального правонаступництва у судовому засіданні 04.04.2019 року за її відсутності. 02.04.2019 року адвокатом Дідуренко С.В. разом з клопотанням подано позовну заяву по факту процесуального правонаступництва в якій вона просить суд визнати спадковим майном [PERSON] померлого [INFO] : однокімнатну квартиру [ADDRESS] , придбану за кошти родини [PERSON] ; Ѕ частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , придбаної у шлюбі з [PERSON] .. 16.05.2019 року представником [PERSON] адвокатом Дідуренко С.В. подано відзив на зустрічний позов, в якому вказується, що у первісному позові в уточненій редакції за особистим підписом [PERSON] були викладені обставини підтверджені доказами щодо фінансових джерел придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] , тобто за гроші родини [PERSON] , на що протягом всього часу з боку іншої сторони не надійшло жодних обґрунтованих заперечень. Стосовно земельної ділянки адвокат Дідуренко С.В. звернула увагу суду на постанову ВС у складі КЦС від 21.03.2018 року де вказується, що відповідно до роз`яснень наданих у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», земельна ділянка одержана громадянином в приватну власність шляхом приватизації є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Представник [PERSON] зазначає що з 2005 року на вказаній земельній ділянці з дозволу [PERSON] його син [PERSON] здійснює будівництво дачного будинку, оскільки відповідно до ч.1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди,здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Також у відповідності до ч.3 ст.35 ЗК України земельні ділянки призначені для садівництва можуть використовуватися для закладення багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. До того ж з 2009 року [PERSON] проживав у квартирі доньки, тобто окремо від [PERSON] , тоді як будівництво тривало і продовжується до теперішнього часу. При цьому дачний будинок як об`єкт нерухомого майна взагалі не зареєстрований, що на думку представника [PERSON] не узгоджується з вимогами зустрічного позову про визнання права власності на Ѕ частину будинку ще й житлового. 16.05.2019 року адвокатом Дідуренко С.В. подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із призначенням о 15 годині засідання в Одеському апеляційному суді за її участю. В судовому засіданні, яке відбулося 15 липня 2019 року представник [PERSON] адвокат Дідуренко С.В. позовні вимоги свого довірителя викладені в уточненій позовній заяві та позицію сторони правонаступників [PERSON] викладену у відзиві на позов [PERSON] підтримала в повному обсязі, звернувши увагу суду, що матеріали даної справи містять достатньо доказів, що [PERSON] не має ніякого відношення до купівлі однокімнатної квартири, яка придбана для проживання матері [PERSON] за гроші виручені від продажу квартири родини [PERSON] . Окрім того дачний будинок, побудований виключно за грошові кошти належні [PERSON] , а тому не може бути об`єктом поділу майна в межах даної справи. В судовому засіданні представник правонаступниці [PERSON] - [PERSON] вважала за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визнавши за нею тільки право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири [ADDRESS] , інші об`єкти заявлені до поділу [PERSON] не мають статусу спільного майна подружжя, а тому поділу не підлягають. Представник [PERSON] адвокат Друганова В.А. також пояснила що зі слів її довірительки відомо, що дачний будинок будувався [PERSON] разом з батьком [PERSON] .. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги правонаступників [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] повному задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справі встановлені наступні обставини та відповідні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 серпня 1991 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Повторно 29 січня 2016 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16.01.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Сторонами не оспорюється, що під час шлюбу подружжя, за [PERSON] зареєстровані три об`єкти нерухомого майна: квартира [ADDRESS] на підставі договору № 4206 купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» 12.02.1998 року( реєстрація від 16.01.1998 року, книга № 263пр.стр.68,р.№ 231); квартира [ADDRESS] на підставі договору № 875 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі « Центральна Одеська біржа нерухомості» 03.07.1996 року ( реєстрація від 08.07.1996 року книга № 184 пр., стр. 68, р.№ 105); земельна ділянка площею 0,0600 га розташована у [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування 30 березня 2005 року. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю з`ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Ні у первісній редакції позову [PERSON] поданого до суду 18.02.2016 року, ні в уточненому позові [PERSON] в редакції від 29.12.2016 року не заперечувалося щодо набуття за спільні грошові кошти подружжя Копицьких двокімнатної квартири [ADDRESS] . Враховуючи що спір відносно даного об`єкту відсутній, суд задовольняє вимоги як правонаступників [PERSON] так і [PERSON] в частині визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та визнає спадковим майном [PERSON] померлого [INFO] - Ѕ частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , придбаної у шлюбі з [PERSON] .. Заперечуючи проти поділу квартири [ADDRESS] , [PERSON] та його представник в уточненому позові від 29.12.2016 року вказували, що ця квартира дійсно була придбана під час шлюбу, але кошти на її придбання були отримані від продажу квартири, що належала родині [PERSON] , а саме його матері, рідній сестрі та племінниці, які продали квартиру [ADDRESS] , гроші від продажу якої передали [PERSON] для купівлі квартири [ADDRESS] , в якій мала б проживати мати - [PERSON] . Як на підставу та єдиний доказ цих заперечень посилалися на лист - зобов`язання, оформлений [PERSON] та [PERSON] 20 січня 1998 року, в якому вказується що [PERSON] та [PERSON] за рахунок грошей отриманих від продажу квартири [ADDRESS] зобов`язуються придбати квартиру [ADDRESS] для постійного проживання матері [PERSON] , та оформити квартиру на [PERSON] , який не має права продавати та обмінювати квартиру за життя матері. [PERSON] зобов`язується в подальшому не претендувати на вказану квартиру та визнає право власності брата. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або і порядку спадкування, та майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд критично оцінює правову позицію правонаступників [PERSON] в тієї частині, що саме грошові кошти, виручені від продажу квартири [ADDRESS] були витрачені на купівлю спірної однокімнатної квартири, тому що суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме грошові кошти отримані від продажу квартири на [ADDRESS] витрачені на придбання квартири [ADDRESS] . Судом не приймається до уваги як доказ лист - зобов`язання, оскільки підписи [PERSON] та [PERSON] ніким не посвідчені, [PERSON] в судове засідання не викликалася, клопотань щодо її участі в якості свідка для підтвердження викладеного у листі - зобов`язанні під присягою з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 385, 387 КК України, з боку сторони [PERSON] не заявлялося. Суд відмовляючи у позові про визнання особистою приватною власністю [PERSON] кв. [ADDRESS] , також враховує, що у первісному позові [PERSON] вказував цей об`єкт як об`єкт спільного майна його та дружини [PERSON] 25.03.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси за позовом [PERSON] постановлено заочне рішення, в якому поділено між подружжям Копицьких два квартири, у тому числі і квартира [ADDRESS] . Лист - зобов`язання підписані [PERSON] та його сестрою [PERSON] залучені до матеріалів справи стороною [PERSON] вже після реєстрації заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, в якій [PERSON] вказує що до об`єктів спільного майна подружжя Копицьких не увійшов трьох поверховий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільного сумісного права власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стосовно об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0600 га розташованої у [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , та не введеного в експлуатацію садового (дачного) будинку розташованого у [ADDRESS], загальною площею - 218, 9 кв.м., житловою площею - 29,3 кв.м., допоміжною площею - 188,8 кв.м., суд дійшов наступних висновків. Правонаступник [PERSON] - [PERSON] у позовній заяві вказує, що на земельній ділянці площею 0,0600 га розташованої у СК «Кароліно» ділянка [ADDRESS] с. Кароліно - Бугаз, починаючи з 2005 року по даний час, він здійснює будівництво садового будинку, незважаючи на те, що вказана земельна ділянка зареєстрована за його батьком. [PERSON] наголошував, що за життя батько - [PERSON] дозволив йому здійснити будівництво, дозвіл на будівництво надано також і ГОС «Кароліно». [PERSON] в судових засіданнях категорично заперечувала проти обставин викладених правонаступниками [PERSON] пояснюючи, що у юридичному шлюбі з [PERSON] перебувала понад 25 років, будівництво на Кароліно - Бугазі розпочалося ще у 1998 році і [PERSON] ніякого відношення до нього не має. [PERSON] часто приїжджав відпочивати на Кароліно - Бугаз, іноді допомагав батьку, але грошові кошти вкладені у будівництво належали їй та колишньому чоловіку - [PERSON] .. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит вихідний номер 21 від 22.05.2016 року, Голова Громадської організації садоводів « КАРОЛІНО» повідомляє що [PERSON] являється членом ГОС «КАРОЛІНО» з 1989 року, має в користуванні земельну ділянку площею - 0,06 га. На даній ділянці є будівля. Інформація по правовому статусу даної ділянки відсутня. Заборгованості перед ГОС «Кароліно» не має. Суду надано технічний паспорт на садовий (дачний) будинок розташований у Садовому товаристві « [ADDRESS] , виготовлений за замовлення [PERSON] , 20.03.2014 року ТОВ «БТІ Одеса» з якого вбачається що земельній ділянці [ADDRESS] площею 0,06 га побудований садовий будинок літ. «А», який складається - підвал: 1-підсобне -16,8 кв.м., 2 - підсобне 26,9 кв.м., всього по підвалу - 43, 7 кв.м.. I поверх: 3 - коридор - 8,7 кв.м., 4- кухня-12,9 кв.м., 5 - вітальня -19,6 кв.м., 6 - підсобне - 1,8 кв.м., 7 - коридор -10,7 кв.м., 8 сауна - 5,3 кв.м., 9 - санвузол - 4,4 кв.м.. Разом по I поверху -63, 4 кв.м.. .. II поверх : 10- коридор площею - 8,6 кв.м., 11- житлова -17,9 кв.м., 12 підсобне - 22, 0 кв.м., 13 - житлова -11,4 кв.м., 14 - балкон - 0,8 кв.м., 15 коридор - 5,3 кв.м.. Разом по II поверху - 66,0 кв.м.. Мансарда : 16 коридор -4,8 , 17 мансарда - 45, 8. Разом по мансарді - 45, 8 квадратних метрів. Всього по літері «А» - 218,1 квадратних метрів , житлова - 29, 3 кв.м., підсобна - 188,8 кв.м.. До складу садового будинку також входить літ. «а» - навіс, Б - басейн, № 1-3 - споруди. Представником правонаступника [PERSON] , [PERSON] , в якості доказів для підтвердження правової позиції що спірний садовий будинок побудований [PERSON] надано суду наступні документи - Акт за фактом будівельних робіт від 10 липня 2017 року, підписаний [PERSON] , з фото фіксацією об`єкта, з якого вбачається, що [PERSON] підтверджує що приймав участь по заказу [PERSON] з 1994 року по 1997 рік у будівництві будинку за адресою ТО «Дружба» дільниця [ADDRESS] пгт. Затока а також за його участю, на замовлення [PERSON] в період з 2005 року по 2010 рік здійснювалися будівельні роботи на дільниці [ADDRESS] - Акт по факту будівництва будинку від 25 червня 2017 року, з якого вбачається що член громадської організації садоводів «Кароліно» [PERSON] підтверджує що у 2005 році на дільниці [ADDRESS] [PERSON] - син члена ГОС « Кароліно» [PERSON] з відома організації почав будівництво будинку, яке продовжується по наступний час. В їхній присутності [PERSON] неодноразово оплачував доставку будівельних матеріалів. Член організації [PERSON] приїжджав до себе на ділянку рідко, відпочивав зі своєю дружиною на дільниці у тещі; - Акт про факту будівництва від 10 липня 2017 року, підписаний членом ТО «Дружба» дільниця № 710 [PERSON] який підтверджує що в 1994 році [PERSON] - чоловік [PERSON] з відома організації почав будівництво будинку на дільниці своєї тещі. [PERSON] регулярно знаходився на дільниці № 698 та приймав особисту участь в будівництві будинку. В судовому засіданні 25.07.2017 року в якості свідка допитаний [PERSON] , який розповів суду, що навчався разом з сином [PERSON] [PERSON] та їздив відпочивати з ними на дачу у 1994 році. Він періодично допомагав сім ї Копицьких будувати дачу коли підробляв студентом. Розраховувався з ним [PERSON] Свідок підтвердив що грошові кошти на будівництво дачі здійснював батько [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні 25.07.2017 року розповів суду, що знайомий з дочкою [PERSON] - [PERSON] , вони разом навчалися, дача знаходилася у ТОВ «Дружба», будівництво дачі розпочалося коли він був ще малий, хто є власником дачі свідок не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 25.07.2017 року пояснював, що є сусідом по дачі Копицьких у ТОВ «Кароліно» з 2000 року. Він особисто знайомий з [PERSON] та [PERSON] . Свідок бачив як за будівельні матеріали розраховувався син, але чиї ці гроші свідок не знає. Суд критично оцінює перелічені вище Акти за фактом будівельних робіт та покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підписували ці Акти, оскільки в Актах в основному відображена інформація пов`язана з будівництвом дачі у ТО «Дружба», однак вказаний об`єкт не є предметом спору по даній справі. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що навчалися разом з [PERSON] та [PERSON] , тобто з правонаступниками [PERSON] їх пов`язують дружні відносини, окрім цього свідки не давали пояснень, що [PERSON] здійснив будівництво садового будинку за власні грошові заощадження за згодою батька, а тільки підтвердили що бачили як той розраховувався за доставку будівельних матеріалів. Взагалі зміст пояснень вказаних свідків зводився до загальної характеристики правовідносин сім`ї Копицьких і сенсі ст. 77,78 ЦПК України не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стороною [PERSON] , не надано суду належних та допустимих доказів ( квитанцій, товарних чеків, накладних, договорів підряду), підтверджуючих придбання [PERSON] будівельних матеріалів, та замовлення на виконання [PERSON] будівельних робіт на спірному об`єкті. Наданий суду технічний паспорт на садовий (дачний) будинок розташований у [ADDRESS] , виготовлений за замовлення [PERSON] , 20.03.2014 року ТОВ «БТІ Одеса» не підтверджує, що садовий будинок побудований [PERSON] , а підтверджує, що технічна документація на будинок, виготовлена на його замовлення. Технічний паспорт на об`єкт підтверджує, що садовий (дачний) будинок, розташований у [ADDRESS] , дійсно існує та може використовуватися за призначенням. Положеннями ст.392 ЦК України визначено, що для усування усіляких сумнівів щодо існування права власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою стороною. Розглядаючи правову позицію сторони [PERSON] в частині що саме [PERSON] - є власником садового (дачного) будинку, суд враховує, що за весь час судового розгляду даної справи, зокрема після подання [PERSON] заяви про перегляд заочного рішення, в якій вона заявила, що як дружина [PERSON] претендує на поділ і цього об`єкту, [PERSON] який вважає себе власником будинку, не пред`явлено окремого позову за правилами ст.392 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок був побудований під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , право власності на вказаний об`єкт не зареєстровано. У ЦК крім понять «нерухомість», «нерухоме майно»,«об`єкт нерухомого майна»( частина 1 ст.181, пункт 6 ч.1 ст.346, ст.350,351), вживаються також інші поняття, наприклад «об`єкт незавершеного будівництва» (ст.331), об`єкт будівництва ( статі 876,877,879,881,883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати що об`єкт будівництва ( об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливо встановлення буд-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незвершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм та правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають поділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва зведений за час шлюбу, може бути визнано об`єктом права спільної сумісно власності подружжя із визначенням часток. Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду: Постанові ВС від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16, Постанові ВС від 30 січня 2019 року справа № 454/1678/16-ц, Постанові ВС від 25 лютого 2019 року справа № 199/2099/17, Постанові ВС від 23 січня 2019 року справа № 16/16424/15-ц, Постанові ВС від 05 квітня 2018 року по справі № 127/9608/17-ц. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод , зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в ст. 41 Конституції України ( ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним). В судовому засіданні встановлено, що садовий будинок за адресою використовується сім`єю одного з правонаступників померлого [PERSON] - сім`єю [PERSON] . [PERSON] , на якого оформлено земельну ділянку, за життя до реєстраційної служби для вирішення питання реєстрації спірного нерухомого майна не звертався, ухилявся від вчинення дій направлених на оформлення Свідоцтва про право власності. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що спірний садовий (дачний будинок) збудовано за час шлюбу [PERSON] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя , а тому наявні правові підстави для визнання за [PERSON] права на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку. Доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, правонаступниками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Суд приймаючи рішення стосовно спірного садового (дачного) будинку приймає до уваги, що будинок фактично експлуатувався та експлуатується за своїм функціональним призначенням, право власності на нього може бути безперешкодно оформлено, однак [PERSON] позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу спірного майна. Доводи правонаступника [PERSON] - [PERSON] що будинок побудований за його особисті кошти, за згодою батька, а не за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] , є безпідставними, оскільки [PERSON] не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно. Суд також задовольняє вимоги [PERSON] про визнання на нею права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки, з огляду на таке. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Суд враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, приходить до висновку про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки. Положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що для усування усіляких сумнівів щодо існування права власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою стороною. Таким чином, встановивши під час розгляду справи невизнання правонаступниками відповідача [PERSON] права власності [PERSON] на Ѕ частку квартири квартира [ADDRESS] , на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0600 га розташованої у [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , на Ѕ частку садового (дачного) будинку літ. «А» розташованого у [ADDRESS], загальною площею 218,1 квадратних метрів, житловою - 29,3 кв.м., з навісом -а, басейном - Б, та спорудами № 1-3.

Outcome: partial