Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

18.05.2020 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.05.1991 року, виданого на підставі рішення Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 28 від 22.11.1989 р. В ньому були зареєстровані відповідачка [PERSON] , [INFO] , її невістка з 17.06.2010 р., та [PERSON] , [INFO] , її онучка з 15.02.2018 р. Однак, після розірвання стосунків з її сином [PERSON] , [INFO] [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] , постійно мешкає за іншою адресою в с. Коритно-забузьке Вільшанського району Кіровоградської області. Інша донька [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати разом з батьком [PERSON] на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області №265-р від 25.09.2018 р., за яким місце проживання визначено біля батька за адресою в [ADDRESS] . В будинку відповідачка та її донька з червня 2018 року не проживала. За даними, що маються, вони постійно мешкають за іншою адресою в с. Коритно-забузьке Вільшанського району Кіровоградської області. Речей чи іншого майна, які належать відповідачці та її доньці, в будинку немає. Ніякої домовленості між сторонами про збереження за нею та її донькою права на проживання на тривалий час не було. Факт реєстрації в будинку відповідачки та її доньки підтверджується копією будинкової книги. Факт тривалого не проживання в будинку відповідача та її доньки підтверджується довідками Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 873 від 30.07.2019 р. та № 114 від 31.01.2020 р. Посилаючись на те, що відповідачка та її донька добровільно не знялися з реєстрації, хоча в будинку з червня 2018 року не мешкають, тому просила визнати їх такими, що втратили право користування цим житловим будинком. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивачки надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність та у відсутність позивачки, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, про час та місце слухання справи судом повідомлена своєчасно та належним чином. Відзив не подала. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.05.1991 року, виданого на підставі рішення Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 28 від 22.11.1989 року (а.с. 6). Згідно копій будинкової книги, довідок Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №№ 871, 872, 873 від 30.07.2019 р., № 114 від 31.01.2020 р. та розпорядження Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області №265-р від 25.09.2018 р., вбачається, що що за даною адресою зареєстровані та фактично проживають власник [PERSON] , 1959 р.н., її син - [PERSON] , 1979 р.н., та її онука - [PERSON] , 2011 р.н. Її невістка [PERSON] , 1987 р.н., та її донька [PERSON] , 2002 р.н., зареєстровані за вказаною адресою, але з червня 2018 року там не проживають (а.с. 9, 11, 16). Витрати на утримання будинку несуть позивачка та її син (а.с. 11-13). Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст. 405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідачки та її доньки у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка та її донька з червня 2018 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибули в інше житло, то суд вважає, що вони вважаються такими, що втратили право користування ним.

Outcome: approved