Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

17 липня 2018 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 22 липня 2000 року по 13 листопада 2017 року. За час шлюбу, а саме 29 червня 2010 року, сторони набули у спільну сумісну власність автомобіль Toyota Carina, державний номер [NUMBER] . Позивачу стало відомо, що 18 вересня 2015 року відповідач без її згоди та не в інтересах сім`ї відчужив вказаний автомобіль на користь своєї доньки від першого шлюбу. Посилаючись на незаконність таких дій відповідача позивач просить суд стягнути з відповідача 1/2 вартості вказаного автомобіля у розмірі 53 025,00 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач діяв не інтересах сім`ї. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили позов з підстав викладених у письмовому відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у період з 22 липня 2000 року по 13 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно відомостей, які надані Територіальним сервісним центром 0741 МВС України, 29 червня 2010 року відповідач у справі набув право власності на автомобіль Toyota Carina, 1995 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] (далі - спірний автомобіль). 19 листопада 2015 року вказаний автомобіль був відчужений відповідачем на користь [PERSON] , яка є його донькою від першого шлюбу (а.с.4). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Оскільки спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, і доказів віднесення його до складу особистої приватної власності відповідача суду не надано, суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя сторін. При цьому вказаний автомобіль відчужений під час перебування сторін у шлюбних відносинах, які були розірвані лише у 2017 році. Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З аналізу вищенаведеного положення сімейного законодавства слідує, що воно встановлює презумпцію наявності згоди іншого подружжя на відчуження спільного сумісного майна, якщо правочин виходить за межі дрібного побутового. Крім того, сама по собі відсутність такої згоди не свідчить про наявність підстав для відшкодування іншому подружжю грошової компенсації за відчужене майно у разі, якщо майно набуте за договором використане в інтересах сім`ї. Враховуючи наявність вищенаведеної презумпції, а також засади доказування у цивільному процесі, позивач пред`являючи вимоги про стягнення грошової компенсації повинна довести суду, що: 1) спільне майно вибуло з власності подружжя без її на те згоди; 2) майно одержане за правочином було використано не в інтересах сім`ї. В розглядуваному випадку позивач належними та допустимими доказами не довела суду, що спірний автомобіль вибув з власності подружжя без згоди позивача, а також те, що кошти отримані за результатом такого відчуження були використані не в інтересах сім`ї. Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що спірний автомобіль був відчужений під час перебування сторін у шлюбі, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за цей автомобіль, а отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed