Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

18.02.2021р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з вказаним позовом, який мотивує тим, що 20.02.2020р. приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий №159, про стягнення з нього на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості за кредитним договором №Р24.00405.004754573, укладеним 03.01.2019р. між ним та АТ «ІДЕЯ БАНК», в загальній сумі 45\~334,32грн. за період з 04.10.2019р. по 14.01.2020р. Вважає цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог нормативно-правових актів України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів, зокрема, виконавчий напис вчинено без документів, які свідчать про безспірність заборгованості. Так, виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не було посвідчено нотаріально, як це передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29.06.1999р. в редакції, чинній на час виконання оскаржуваного виконавчого напису. Кредитний договір №№Р24.00405.004754573 укладений 03.01.2019р. між ним та АТ «ІДЕЯ БАНК» в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчувався. Зазначена у виконавчому написі сума заборгованості розрахована невірно і нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, його часткового погашення та виникнення заборгованості. Повідомлення боржнику про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором стягувачем не направлялось і нотаріусу відповідні документи також надані не були. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від\~02.02.2020р., реєстровий №159, та стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2021р. позовна заява передана на розгляд до Хортицького районного суду м.Запоріжжя за підсудністю за місцем реєстрації позивача [PERSON] [ADDRESS] . Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.04.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено відкрите судове засідання. Ухвалою суду від 01.04.2021р. за заявою позивача [PERSON] зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 02.02.2021р., реєстровий №159. 16.04.2021р. до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» Заставної О.В. на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що дійсно 03.01.2019р. між АТ «ІДЕЯ БАНК» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Р24.00405.004754573, відповідно до якого [PERSON] отримав в кредит грошові кошти в розмірі 32\~978,00грн., зі сплатою процентів 15,00% за користування кредитом, строком на 36 місяців. АТ «ІДЕЯ БАНК» свої зобов`язання перед [PERSON] виконав в повному обсязі, але [PERSON] свої зобов`язання перед АТ «ІДЕЯ БАНК» не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Станом на 14.01.2020р. заборгованість становила 43\~434,32грн. і складалась з строкового основного боргу 28\~163,53грн., простроченого основного боргу 3786,75грн., прострочених процентів 2007,30грн., строкових процентів 142,80грн., строкової плати за обслуговування кредиту 834,34грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 7228,44грн. та пені 1271,16грн. Банк намагався добровільно врегулювати питання погашення заборгованості 17.01.2020р. надіслав [PERSON] письмову претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості, яку 31.01.2020р. отримала його мати [PERSON] , та яку боржник залишив без задоволення. Крім того, відповідач дотримався усіх умов та процедур для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, а саме, 20.02.2021р. подав письмову заяву про вчинення виконавчого напису, до якої додав кредитний договір №Р24.00405.004754573 від 03.01.2019р., довідку про ненадходження платежів, довідку-рахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14.01.2020р., вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, документи про направлення та вручення цієї вимоги, виписку по особовому рахунку та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Вказані документи в повній мірі встановлюють суму заборгованості позивача як боржника і відповідно підтверджують безспірність заборгованості. Доказів, які б спростовували наявність заборгованості та її безспірність, позивач не наводить. Крім того, є безпідставними посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р., якою визнано незаконною та нечинною постанови КМУ №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаною постановою суду не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова КМУ. У зв`язку з цим, за загальним правилом, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, є нечинним з дня його виключення з державного реєстру. Постанова КМУ №662 від 26.11.2014р. з державного реєстру не виключена, відповідно є чинною і оспорюваний виконавчий напис вчинено до втрати чинності цією постановою КМУ. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. 22.04.2021р. до суду надійшла заява позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якій він одночасно з раніше заявленими позовними вимогами просить стягнути з АТ «ІДЕЯ БАНК» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 6836,00грн. Вказані кошти були утримані з його заробітної плати в ТОВ «Фірма «Інкорт, ЛТД» в період з серпня 2020р. по березень 2021р. в межах виконавчого провадження №62658332 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. 26.04.2021р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є.М., в яких він зазначив, що 20.02.2020р. до нього звернувся представник АТ «ІДЕЯ БАНК» з заявою про вчинення виконавчого напису. До заяви додав кредитний договір № Р24.00405.004754573 від 03.01.2020р., довідку про ненадходження платежів від 20.02.2020р., виписку з 01.01.2000р. по 20.02.2020р., виписку з 03.01.2019р. по 20.02.2020р., детальний розрахунок по кредиту, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, довідку-розрахунок заборгованості станом на 14.01.2020р. та підтверджуючи документи про направлення і вручення вимоги про добровільне погашення кредитної заборгованості. Таким чином, представником Банку було надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, які в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавств та підтверджують безспірність заборгованості. Виконавчий напис було вчинено ним у відповідності до п.2 постанови КМУ №1172 від 29.06.1999р. Твердження позивача про обов`язок нотаріуса повідомляти боржника про вчинення виконавчого напису не ґрунтуються на законі. Жодного порушення процедури вчинення виконавчого напису нотаріусом допущено не було і підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, немає. Просить в задоволені позову відмовити повністю. 05.05.2021р. до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» Тураш С.В. на уточнену позовну заяву, в якому він позовні вимоги щодо стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» безпідставно стягнутих коштів в розмірі 6836,00грн. не визнав повністю та зазначив, що згідно відповіді приватного виконавця Проценка Д.Ю. від 27.04.2021р. за виконавчим провадженням №62658332 стягнуто і перераховано на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» кошти на загальну суму 2840,12грн., а не 6836,00грн., як зазначає [PERSON] . Правових підстав для повернення [PERSON] зазначених грошових коштів немає, оскільки вони були стягнуті на підставі кредитного договору, укладеного між сторонами, доказів відсутності заборгованості за цим кредитним договором позивач не подав. Просить в задоволені позову відмовити повністю. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволені позову просить відмовити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволені позову просить відмовити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. За змістом ст.3,6,627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Суд встановив, 03.01.2019р. між [PERSON] та АТ «ІДЕЯ БАНК» було укладено кредитний договір № Р24.00405.004754573, відповідно до якого Банк надав, а [PERSON] отримав в кредит грошові кошти в сумі 32 978,00грн. на споживчі потреби зі сплатою процентів 15,00% за користування кредитом строком на 36 місяців. Вказаний Договір укладений в письмовій формі та підписаний представником Банку як кредитором та позивачем [PERSON] як позичальником. Згідно з\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. \~ \~ \~ \~ \~Згідно з ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 20.02.2020р. представник АТ «ІДЕЯ БАНК» звернувся до нотаріуса із Заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитним договором № Р24.00405.004754573 від 03.01.2019р. в загальній сумі 43434,32грн., додавши до неї копію кредитного договору, довідку про ненадходження платежів від 20.02.2020р., виписку по особовому рахунку за період з 03.01.2019р. по 20.02.2020р., детальний розрахунок по кредиту, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 14.01.2020р., довідку-розрахунок заборгованості станом на 14.01.2020р. та документи про направлення і вручення вимоги боржнику. 20.02.2020р. приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий №159, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості за кредитним договором №Р24.00405.004754573 від 03.01.2019р. за період з 04.10.2019р. по 14.01.2020р. в загальній сумі 45\~334,12грн., яка складається із строкового основного боргу 28\~163,53грн., простроченого основного боргу 3786,75грн., прострочених процентів 2007,30грн., строкових процентів 142,80грн., строкової плати за обслуговування кредиту 834,34грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 7228,44грн., пені 1271,16грн. та плати за вчинення виконавчого напису 1900,00грн. 03.08.2020р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. в межах виконавчого провадження ВП №62658332 з виконання виконавчого напису нотаріуса №159 від 20.02.2020р. звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] в ТОВ «Фірма «Інкорт, ЛТД». Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.04.2021р. за заявою позивача [PERSON] зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 20.02.2020р. приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., реєстровий №159. Згідно з копією довідки ТОВ «Фірма «Інкорт, ЛТД» №08/04 від 08.04.2021р. із заробітної плати [PERSON] за період з серпня 2020р. по березень 2021р. було утримано грошові кошти в розмірі 6836,00грн. на підставі виконавчого провадження ВП № 62658332. Згідно з копією довідки приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. №5410 від 27.04.2021р. в межах виконавчого провадження ВП №62658332 з [PERSON] стягнуто та перераховано АТ «ІДЕЯ БАНК» кошти в загальному розмірі 2840,12грн. Згідно з ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 цього ж Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення виконавчих написів передбачений Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з п.1.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. П.1.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пп.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.3.1 п.3 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окрім того, пп.3.2,3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014р. (набрала чинності 10.12.2014р.) Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення\~\~ змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ця постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення, а її резолютивна частина опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» №23 від 21.03.2017 року. Відповідно до\~ст.124 Конституції України,\~ст.13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа №826/20084/14) постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку\~про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса від 20.02.2020р., реєстровий №159. В даному випадку суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.\~\~ Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду\~\~України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. В межах розгляду позову [PERSON] суд встановив, що при вчиненні 20.02.2020р. виконавчого напису приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. В той же час, вказаний Перелік документів у редакції, чинній станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів у простій письмовій формі, оскільки п.2 Переліку документів з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови суду. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що укладений 03.01.2019р. між [PERSON] та АТ «ІДЕЯ БАНК» кредитний договір № Р24.00405.004754573 був нотаріально посвідчений, суду не надано. Навпаки, в матеріалах справи міститься копія зазначеного договору, з якої достовірно вбачається, що кредитний договір було укладено в простій письмовій формі. Жодних домовленостей сторін про нотаріальне посвідчення кредитного договору наданий документ не містить. При цьому, представник відповідача у відзиві на позов заперечень з приводи форми укладання кредитного договору не виказував і факт його укладання без нотаріального посвідчення не оспорював. Ухвалюючи рішення, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що моментом втрати чинності постанови КМУ №662 від 26.11.2014р. є його виключення з державного реєстру нормативно-правових актів. В даному випадку суд виходить з того, що зазначена постанова визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. Також, як вже зазначалось, за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса з [PERSON] здійснено стягнення заборгованості за період з 04.10.2019р. по 14.01.2020р. в загальній сумі 45\~334,12грн., яка складається із строкового основного боргу 28\~163,53грн., простроченого основного боргу 3786,75грн., прострочених процентів 2007,30грн., строкових процентів 142,80грн., строкової плати за обслуговування кредиту 834,34грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 7228,44грн. та пені 1271,16грн., за вчинення виконавчого напису 1900,00грн. Але документів, які б підтверджували безспірність цієї заборгованості та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, зокрема, первинні бухгалтерські документи в матеріалах справи немає. Так, в своїх заявах по суті представник відповідача та приватний нотаріус вказали на те, що безспірність заборгованості [PERSON] підтверджується випискою з особового рахунку, яка була надана нотаріусу. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що така виписка була надана фактично за період з 03.01.2019р. по 15.08.2019р. в той час, коли виконавчим написом заборгованість стягнута за період з 04.10.2019р. по 14.01.2020р. Розмір заборгованості станом на 14.01.2020р. в сумі 43434,32грн. наявною випискою з особового рахунку не підтверджується. Отримання матір`ю боржника [PERSON] вимоги Банку про усунення порушень кредитних зобов`язань, на що також посилається представник відповідача, не є свідченням визнання ним боргу і відповідно не є доказом безспірності заборгованості. Таким чином, вимоги законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів, в даному випадку не дотримано, тому вчинений 20.02.2020р. приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М. виконавчий напис, реєстровий №159, є незаконним і його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи справу в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 6836,00грн., суд виходить з такого. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна без достатніх правових підстав договірний характер стосунків між сторонами виключає можливість застосування судом до них положень ст.1212 ЦК України. Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами мають характер договірних виникли на підставі кредитного договору, який є чинним та обов`язковим до виконання, грошові кошти були утримані із заробітної плати позивача та перераховані відповідачу в рахунок погашення заборгованості за таким кредитним договором, і позивач не довів відсутності заборгованості за кредитним договором, суд не знаходить підстав для застосування в цій справі ст.1212 ЦК України і стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 6836,00грн. У зв`язку з цим в задоволенні цієї частини позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь позивача [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00грн. (за подання позову) та 454,00грн. (за подання заяви про забезпечення позову), усього 908,00грн.

Outcome: partial