Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

18.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт проживання однією сімєю [PERSON], померлого 02.12.2002 року, та [PERSON], померлої 13.02.2018 року, в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], померлої 13.02.2018 року, право власності на 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103, свої вимоги мотивує тим, що 1/3 частка квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103 належить [PERSON]. 02.12.2002 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/3 частка квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Спадкоємців за законом першої, другої, тертьої черги після смерті [PERSON] немає. [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] однією сімєю більше пяти років, а саме в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, у звязку з чим відноситься до кола спадкоємців за законом четвертої черги після смерті [PERSON] та прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. 13.02.2018 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті являються діти [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини за законом відмовились на користь онука спадкодавця [PERSON] Останній прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва на спадщину, позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю доказів проживання однією сімєю [PERSON] і [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідач та представника відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що квартира №2 розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103 належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності №321 від 03.02.1998 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №69в/9 від 03.02.1998 року, що підтверджено довідкою №1810 від 06.12.2018 року наданою КП «Ізмаїльське міжміське буро технічної інвентаризації». Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 329134 від 02.12.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 02.12.2002 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частка квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 54164836 від 21.11.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 02.12.2002 року відсутня. Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] немає. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті [PERSON] немає, спадщина після його смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Досліджуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що [PERSON], померлий 02.12.2002 року, та [PERSON], померла 13.02.2018 року, в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року, мешкали разом в квартирі №2 розташованій за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103, вели спільне господарство, були повязані взаємними правами та обовязками, тобто відносини які склались між ними є сімейними, як між чоловіком та дружиною, отже [PERSON] має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON], померлого 02.12.2002 року, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Крім того факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджений будинковою книгою на квартиру №2 розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вже встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 516053 від 13.02.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 13.02.2018 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 52626573 від 16.07.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої 13.02.2018 року відсутня. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯР №620412, виданим 17.12.1957 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.12.1977 року, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Свідерська»; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Бернацька»; - дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-УР №0763102, виданим 29.02.1964 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; свідоцтвом про укладення шлюбу серії ДИЗ І-ЖД №003506, виданим відділом ЗАГС виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Тадіч». Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкоємці за законом першої черги від прийняття спадщини за законом відмовились на користь онука спадкодавця - [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним заявами в матеріалах спадкової справи №84/2018, заведеної після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] являється онуком спадкодавця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯР №620412, виданим 17.12.1957 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.12.1977 року, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Свідерська»; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Бернацька»; свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД №391012, виданим 04.12.1983 року Ізмаїльським відділом ЗАГС. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено будинковою книгою на квартиру №2 розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] № 5481/02-14 від 21.08.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю доказів проживання однією сімєю [PERSON] і [PERSON]. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved