overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що з 01 грудня 2007 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який розірваний 14 травня 2010 року. Від спільного життя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою. На утримання дитини відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, в зв'язку з чим позивачка просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила суду розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення про одержання судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 01 грудня 2007 року, актовий запис № 549, між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Донецької області був укладений шлюб (а.с. 6). Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8), 14 травня 2010 року, актовий запис № 93, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка мешкає з позивачкою у справі. Відповідач працездатний, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в порядку ст.ст. 181, 182 СК України у розмірі 1/4 частки заробітку, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач працездатний. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 травня 1982 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, тому позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 29 травня 1982 року Хухрянською сільською радою Охтирського району Сумської області, актовий запис №9. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1982 року (а.с.6). Від спільного життя подружжя має двох повнолітніх дітей та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом сімейне життя у сторін не склалося, між ними втрачено почуття любові, мають різні погляди щодо сімейного життя, шлюбні стосунки фактично між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають, про що сторони підтверджують в суді. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки, сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 гривень в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 31 серпня 2007 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Протягом тривалого часу сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 1983 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Однак, сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, з січня 2013 року шлюбні стосунки між ними припинені, тому позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 10 вересня 1983 року Чернеччинською сільською радою Охтирського району Сумської області, актовий запис №26. Сторони до судового засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, позивач надала заяву, про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи завчасно повідомленим в установленому законом порядку про розгляд справи у суд не з'явився. В даному випадку, суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та у відповідності до ст.ст. 169, 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Суд вважає, що згідно ст. 224 ЦПК України можливо провести заочний розгляд справи. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1983 року (а.с.6). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом сімейне життя у сторін не склалося, вони разом не проживають, між ними втрачено почуття любові, мають різні погляди щодо сімейного життя, шлюбні стосунки фактично між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки, сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 243, 60 гривень в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Чернігова, аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторони до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи оповіщені, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав, просили справу розглядати без їх участі, про що подали письмові заяви. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Просудове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.05.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 2). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Зі змісту ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову, проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з вищеназваним позовом. Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що 19 листопада 2011 року між нею та відповідачем Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний запис №668. Від спільного шлюбу дітей сторони не мають. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися у квітні 2014 року, причиною слугували різні погляди на життя, у зв'язку з чим сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Подальше проживання та збереження шлюбу між ними неможливо, у зв'язку з чим просить шлюб укладений між нею та [PERSON] - розірвати. Майнового спору подружжя не має. Дітей від спільного шлюбу сторони не мають Позивач з'явилася до суду, надала пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач з'явився до суду, надав пояснення по суті позову, позовні вимоги визнав у повному обсязі. З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного . Згідно ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони ствердили, що вони припинили сімейне життя, їх шлюб існує формально, поновлювати сімейні відносини не бажають. За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

19 вересня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], строком на два місяці від дня вступу рішення суду в законну силу. Свої вимоги мотивувала тим, що строк звернення до нотаріальної контори пропустила з поважних причин. Позивач до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити. Від Виконавчого комітету Роменської міської ради та третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON] також надійшли заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позову заперечень не було. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.4). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миколаївської сільської ради, які належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 21.03.2001 року серії ІV-СМ № 014086 (а.с.8) За життя [PERSON] залишила заповіт від 26.07.2000 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області Площик В.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 82, земельну частку (пай) , яким заповіла все майно дочці - позивачці по справі (а.с.5). Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Через те, що позивачка постійно проживає в м. Києві і не мала змоги приїхати в м. Ромни оформити спадщину, вона своєчасно не подала заяву про прийняття спадщини . Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з причин, які суд визнає поважними. Продовження строку прийняття спадщини не порушує будь-чиїх прав, не суперечить суспільним інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

19 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх з відповідачем неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, але відповідач, який є їх батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча зобов'язаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Сторони з 1999 року перебувають у шлюбі за час якого в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак в даний час їх шлюбні відносини фактично припинені і вони проживають окремо. При цьому діти залишилися проживати з матір'ю і перебувають на її утриманні, але відповідач добровільно не надає допомоги на їх утримання, хоча згідно зі ст. 180 СК України зобов'язаний це робити до досягнення дітьми повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 і ч. 2 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи обов'язок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дітей, стан їх здоров'я та стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх двох неповнолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів свого заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, але розмір аліментів повинен бути не меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вбачає відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів в межах платежу за один місяць. Окрім цього, згідно ст. 88 ЦПК України та ст. 6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави судові витрати у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

19 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 24 грудня 2003 року у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 538, також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і у зв'язку зі сварками, які виникли на грунті зловживання відповідачем спиртних напоїв. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], дитина мешкає з позивачкою. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 грудня 2003 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 538, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Костянтинівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції (а.с.4 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.3) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved