Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

19.05.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.03.2014 року між нею та відповідачкою по справі був укладений договір позики, відповідно до якого, вона передала [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00грн., зі сплатою 3% щомісячно, які відповідачка зобовязалась повернути до 28.09.2014 року. У вказаний строк відповідачка борг не повернула та відмовляється його повертати. Просить стягнути з відповідачки борг в сумі 20000,00грн., проценти за час користування грошима в сумі 12000,00грн., витрат з інфляційних процесів у розмірі 21281,26грн., та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальнику) кошти або речі, позначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики вважається увязненим з моменту передачі чи грошей інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики від 27.03.2014 року, згідно якого остання зайняла гроші у [PERSON] в сумі 20000,00грн., зі сплатою 3% щомісячно, які відповідачка зобовязалась повернути до 28.09.2014 року. Таким чином, сторони уклали договір позики на суму 20000,00грн. Суд бере до уваги основну суму заборгованості у розмірі 20000,00грн. й вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки, бо на час розгляду справи вказана сума позивачці не повернена. Також позивачка просить стягнути з відповідачки 3% за час користування позикою, тобто за період з 27.03.2014р. по 18.05.2016р. у розмірі 12000,00грн. Суд також бере до уваги в обґрунтування позову 3% за час користування позикою, бо вони нараховані відповідно закону та умов договору. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому позов у частині стягнення з відповідачки втрат від інфляційних процесів у сумі 21281,26грн. також підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідачки витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20грн..

Outcome: approved