Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

18.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в цьому будинку прописано ще семеро осіб. Вказує, що в даному будинку, який належить їй на праві особистої приватної власності, також зареєстрований та проживає її онук [PERSON], проживання разом з ним в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, та принижує перед сусідами та родичами. Також, ображає своїх братів, сестер та племінників, цивільну дружину та сина. Їм з чоловіком неодноразово доводилось викликати міліцію аби захиститись від його нападів. Так, 17.04.18 року під впливом алкоголю [PERSON] прийшовши додому напав без причини на свою сестру, у якої на руках була 10-ти місячна дитина, та вона ледве розборонила їх, він дуже побив її та душив, вона викликала поліцію та повідомляла голову сільської ради, але ніяких мір відповідними органами не було прийнято. Крім цього вказує, що вони разом із своїм чоловіком [PERSON], 1941р.н., зверталися декілька разів до поліції з приводу захисту свого життя та своєї власності, а також, вжиття відповідних заходів до поведінки її онука. Так, [PERSON] було декілька разів притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України «Насильство в сім'ї, або невиконання захисного припису» та проведено профілактичні бесіди за результатами, яких йому винесені протоколи офіційного застереження про недопущення протиправної поведінки в подальшому. Але незважаючи на такі дії поліції, він продовжував робити їхнє життя нестерпним, зокрема, в жовтні 2017 року побив її, після побиття вона знаходилась деякий час в лікарні, постійно погрожує їм, виганяє з дому, вибив вхідні двері, пошкоджує її майно, постійно кричить, ображає нецензурною лайкою, коли вживає алкоголь він стає некерований і починає бити всіх родичів, які проживають разом з ним, тощо. Зазначає, що її онук [PERSON] працює на підприємстві, отримує заробітну плату, яку постійно пропиває, їм в утриманні будинку не допомагає, а тільки нищить майно, не приймає участі в його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, чим завдає їм значних матеріальних збитків. Вони не можуть проживати зі своїм онуком [PERSON], так, як вони з чоловіком - люди похилого віку, їм близько 80 років, дуже хворіють, за ними потрібно постійний догляд та підтримка, а проживання разом з відповідачем є нестерпним та підриває їм здоров'я. Вони його бояться, за свої життя та за життя своїх онуків та правнуків. На їхні прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляє, а тому вони змушені подати до суду заяву про виселення відповідача, який порушує їхнє право на спокійне життя, завдає їм моральних страждань та негативно впливає на свою малолітню дитину та племінників, які з його цивільною дружиною проживають з ними в його будинку. Окрім того, в їхнього онука є матір [PERSON], яка проживає в сусідньому селі Каплівка і має можливість його забезпечити житлом, але він до неї йти не хоче. На підставі викладеного, просить виселити [PERSON], [INFO] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить її на праві власності без надання іншого житлового приміщення;. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення в справі заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав, причин своєї неявки суду не повідомив. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, але був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79370107 від 01.02.2017 року. Згідно довідки виданої виконкомом Анадольської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 82 від 12.04.2018 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], та до складу її сім'ї входять: чоловік - [PERSON], [INFO]; донька - [PERSON], [INFO], не проживає; онук - [PERSON], 1990 р. н., не проживає; онук - [PERSON], [INFO]; онук [PERSON], [INFO]; онук - [PERSON], [INFO]; правнук - [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства. Статтею 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з вимогами ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до положень ст.116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Позивач в обґрунтування позову посилається на вимоги ст.116 ЖК України, відповідно до якої осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселяють із займаного житла без надання іншого житла. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого житлового приміщення і відповідно до правил ст. 78 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. Так, згідно висновків Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 26.10.2016 року, від 15.11.2016 року, від 10.04.2017 року, вбачається, що в діях [PERSON] є ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП та із ним необхідно провести бесіду профілактичного характеру за результатами якої винести йому протокол офіційного застереження про недопущення протиправної поведінки в подальшому. Крім цього, із рішення № 1 адміністративної комісії при виконкомі Анадольської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 21.02.2017 року, вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 180 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 102,00 грн. Крім цього, у пунктах 38, 92 постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов від 17.04.2018 року за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] постійно вчиняє сварки зі своїми родичами, вживає алкогольні напої та завдає фізичного насильства своїм рідним. Також, згідно характеристики по місцю проживання [PERSON] за час проживання на території Анадольської сільської ради Хотинського району зарекомендував себе з посередньої сторони. По відношенню проживання [PERSON] у сім'ї, неодноразово надходили скарги до сільської ради від діда - [PERSON] про сварки, та про те, що він піднімає руку на свою бабусю. Також його поведінка була розглянута на адмінкомісії при сільській раді та призначено покарання у вигляді штрафу. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved