Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

18.10.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідачка не проживає в квартирі понад семи років, а її реєстрація у квартирі створює для позивача перешкоди у користуванні його власністю. Відповідачка заперечила проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що з поважних причин не проживала у квартирі, оскільки не мала доступу до приміщення у зв`язку зі зміною позивачем замків, постійні конфлікти з позивачем не давали їй змоги проживати з ним в однокімнатній квартирі. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 01.03.2000 року. Згідно з витягом з будинкової книжки про склад сім`ї та реєстрації, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1961 року народження та [PERSON] , 1994 року народження. Відповідно до акту від 28.12.2018 року, складеного головою правління житлово-будівельного кооперативу «Центральний-29», зазначено, що [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , фактично ніколи не проживала. Протягом 1997 року вона тимчасово з матір`ю тимчасово перебувала у квартирі. З 1998 року по цей час [PERSON] за зазначеною адресою не з`являється. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Доводи відповідачки щодо неможливості спільного проживання у спірній однокімнатній квартирі є голослівними, не підтвердженими жодними доказами. З відповідним позовом про вселення чи усунення перешкод, за наявності таких обставин, відповідачка не зверталася. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачка не проживає у спірній квартирі, понад встановлений законом строк без поважних причин, не здійснює платежі за користування житловим приміщенням і комунальними послугами, тому втратила право на користування спільним житловим приміщенням.

Outcome: approved