Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

18.09.2020 р. заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, в якій просять розірвати шлюб, зареєстрований 22 серпня 2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції у м. Харкові (актовий запис №341). Заявники посилаються на те, що від шлюбу мають двох дітей, сина - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейне життя. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, з листопада 2018 р. спільне господарство не ведуть. Вважають примирення неможливим. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей, про що свідчить договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 26.06.2020 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1550. Також між сторонами досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання дітей, на підставі договору від 11.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2605. Ухвалою суду від 24.09.2020 р., відкрито провадження в цивільній справі за спільною заявою [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу, та призначено справу до судового розгляду. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги про розірвання шлюбу та просили заяву задовольнити. Зазначили, що з 2019 р. вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство. Спір щодо майна відсутній. Щодо місця проживання дітей спору не мають, діти залишаться проживати з батьком, згідно укладеного договору між батьками. Примирення вважають неможливе. Суд, заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що подана спільна заява подружжя про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Стаття 109 СК України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 22.08.2003 р. [PERSON] , [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції у м. Харкові, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №341, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Заявники мають двох дітей, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції у м. Харкові 30.09.2003 р. та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції у м. Харкові 30.09.2003 р. Відповідно до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 26.06.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1550, заявники [PERSON] та [PERSON] спільно визначили місце проживання малолітніх дітей. Так, місцем проживання дітей [PERSON] та [PERSON] сторони визначили місце проживання батька - [PERSON] : [ADDRESS] (п. 1.3 договору). Також між сторонами досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання дітей, на підставі договору від 11.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2605, відповідно якого встановлено обов`язок матері сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від розміру заробітної плати (доходу) матері на двох дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, встановленого станом на день виплати аліментів. Також, між сторонами досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання дітей, про що викладено в договорі між батьками, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2605. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України, передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Враховуючи обставини, наведені вище, суд вважає встановленим, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між заявниками необхідно припинити шляхом його розірвання. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 109, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved