Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

19 листопада 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Одеської міської ради, в якому просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , визнати його спадкоємцем четвертої черги та встановити йому додатковий час для прийняття спадщини протягом двох місяців після набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його вітчим [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Інша Ѕ частки вищезазначеної квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яку він успадкував після смерті своєї матері - [PERSON] . Позивач 01.11.2018 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою щодо надання роз`яснення про порядок оформлення спадщини після смерті [PERSON] , так як є спадкоємцем четвертої черги спадкування та вважав, що прийняв спадщину фактом свого спільного тривалого проживання з померлим. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана А.В. №340/01-16 від 01.11.2018 року позивачу було повідомлено, що для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , йому необхідно звернутися до суду з позовом про визнання його спадкоємцем четвертої черги, встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні або сімейні відносини між ним та спадкодавцем, окрім того [PERSON] пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини та його місце проживання на момент відкриття спадщини зареєстроване за іншою адресою, ніж у спадкодавця. Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року відкрито провадження по справі, 22 лютого 2019 року закрито підготовче засідання. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. При цьому, 17 березня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Павленко Р.А. звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, сповіщався неодноразово належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши представника позивача, пояснення свідків, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , про що зроблений актовий запис №4399 від 12.08.2009 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 34). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею - 32,0 кв.м., у тому числі житловою - 23,6 кв.м., яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 19 липня 1999 року за реєстровим №7-15686 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі за №327пр на сторінці №24 за №773 (а.с. 39). Позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить інша Ѕ частки зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 45, 48). 01.11.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою щодо надання роз`яснення про порядок оформлення спадщини після смерті [PERSON] , так як є спадкоємцем четвертої черги. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана А.В. №340/01-16 від 01.11.2018 року позивачу було повідомлено, що для оформлення спадкових прав після померлого необхідно надати рішення суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні або сімейні відносини між ним та спадкодавцем, окрім того постійне місце проживання позивача не зареєстроване за адресою із постійним місцем проживання спадкодавця на момент відкриття спадщини та не було подано заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (а.с. 11). Судом з`ясовано, що позивач разом зі своїм вітчимом та матір`ю проживали спільно за вище зазначеною адресою з 1982 року, після одруження позивача [INFO] з ними почала проживати його дружина [PERSON] , а після народження і донька [PERSON] , вели сумісне господарство, утримували квартиру в належному стані та матеріально забезпечували родину, матеріально допомагали [PERSON] та [PERSON] , а після смерті матері [INFO] , позивач опікувався здоров`ям [PERSON] , доглядав за ним, забезпечував всім необхідним, ліками, продуктами. Також судом встановлено, що поховання померлого [PERSON] позивачем було здійснено власними силами та за власні кошти на Західному кладовищі в місті Одеса, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 083737 , укладений між дружиною позивача [PERSON] та КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» від 12.08.2009 року (а.с. 32-34). Померлий [PERSON] не мав власних дітей та близьких родичів, які могли б бути його спадкоємцями, позивач разом з дружиною та донькою фактично були його родиною. Факт постійного проживання позивача разом з [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про проживання однією сім`єю від 19.11.2018 року, посвідченим начальником виробничої дільниці №5 КП «ЖКС «Порто-франківський», що складений у присутності сусідів, які підтверджують, що позивач дійсно проживав разом з померлим [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 1982 року (а.с. 13). Судом в судому засіданні 16.12.2019 року допитані в якості свідків [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ), яка знає сім`ю з дитинства, [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ), яка проживає за зазначеною адресою з 1994 року та донька позивача [PERSON] . Зазначені свідки підтвердили факт проживання позивача з померлим в 2009 році відчимом [PERSON] тривалий час однією сімєю з 1995 року. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] також підтверджується численними фотокартками, наданими позивачем, які долучені до матеріалів справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] після огляду фото таблиць підтвердили суду осіб, які позначені позивачем на фотокартках та підтвердили обставини спільного тривалого проживання [PERSON] та [PERSON] [PERSON] разом з дружиною та донькою проживає у вказаній квартирі до сьогоднішнього дня, що підтверджується вищезазначеним актом та показаннями свідків. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 4 ст. 1258 ЦПК України, у четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Даної позиції притримується і Верховний Суд у своїй постанові від 13 лютого 2020 року по справі №522/3277/17. Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно роз`яснень викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Крім того, відповідно до п 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Враховуючи те, що [PERSON] є співвласником іншої частини квартири, фактично 27 років проживав разом з померлим [PERSON] та разом з дружиною і донькою здійснював його догляд та утримання, тож факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю приймається судом як такий, що доведено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно вищезазначеного пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин, враховуючи те, що позивач вчасно не звернувся до нотаріуса так як вважав, що прийняв спадщину фактом свого спільного проживання однією сім`єю разом з померлим, є законним власником іншої частини квартири, суд вважає позовні вимоги в частині встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. За результатами розгляду справи, на виконання положень ст.ст.76-81 ЦПК України, позивачем надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої позовної заяви, суд вбачає, що встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем, визнання його спадкоємцем четвертої черги та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є необхідним позивачу для виникнення у нього права на спадщину та оформлення у подальшому свідоцтва на спадщину. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: approved