Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

18 лютого 2020 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 13.11.1993 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона все належне їй майно заповіла в рівних частках позивачеві та відповідачам [PERSON] , [PERSON] Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну йому частину житлового будинку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Позивачу надали роз`яснення про те, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі зазначеного представник позивача просила суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташованийпо [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . 25 березня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, через канцелярію суду подали заявипро розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за їх відсутності, проти позову не заперечують. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.10.2018 року виконавчим комітетом Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області, серія [NUMBER] /а.с.12/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 13 листопада 1993 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона все належне їй майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] заповіла в рівних частках своїм дітям позивачеві [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до листа Великогуляківського старостинського округу №1 Томашівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Фастівського району Київської області №01-02-27/71 від 20.09.2019 року вбачається, що згідно витягу з погосподарської книги житловий будинок по [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] , в даному будинку зареєстрованих немає /а.с.14/. Згідно технічного паспорту власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] /а.с.16/. Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну йому частину житлового будинку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що спадкодавець за життя набула у власність житловий будинок [ADDRESS] , однак не встигла за життя здійснити державну реєстрацію будинку у відповідних органах. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування, але в зв`язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, немає можливості переоформити на своє ім`я спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не існує На підставі викладеного,

Outcome: approved