overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

17 січня 2017 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказуючи, що з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак, мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги, в звязку з чим просить стягнути з нього на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даної позовної заяви до повноліття дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 10.04.2017 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. Зясувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO],що підтверджується копією свідоцтва про народження І-НО 465140 (а/з №337 від 06.06.2012 року, складений в/ДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області). Дитина проживає з матірю, що підтверджується відповідною довідкою Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 467 від 17.03.2017 р. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У ч. 2 ст. 182 СК України також встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в порядку ст.ст. 181, 182, 183 СК України у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку. Згідно до п.1 ч.1ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

\~ \~ 17 січня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 07 жовтня 2010 року вона передала в борг відповідачу 12\~870 доларів США, зобовязався повернути кошти за першою вимогою, відповідач свої зобовязання по договору не виконав. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивачки борг у сумі 356\~100 грн. та судовий збір. \~ \~ \~ \~Позивачка до суду не зявилась при цьому направила заяву з якої видно, що на позові наполягає та не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був повідомлений своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так судом встановлено, що 07 жовтня 2010 року позивачка [PERSON], передала у власність відповідачу [PERSON], [INFO], грошові кошти в розмірі 12\~870 доларів США, що на час подання позову складає 356\~100 грн., до направлення першої вимоги на повернення коштів. Свої зобовязання по поверненню грошей відповідач не виконував. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 3561.00 грн., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

17 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 12/145. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.01.2017р. о 17 год. 26 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.01.2017р. о 17 год. 26 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Ластовкіна лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора багатомовна, мова по типу монологу, переходить на крик. Без відчуття дистанції. Висказує маячні ідеї відносини, збитку до батька, оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

17 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Перемоги, 37. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.01.2017р. о 17 год. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.01.2017р. о 17 год. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «Синельниківської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, неспокійна, Мнестично дезорієнтована. Іспитує устрашаючи галюцинації. На місці не тримається. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлад особистості та поведінки внаслідок органічних захворювань головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

17 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Крюкова, 45/62. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.01.2017р. о 14 год. 57 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.01.2017р. о 14 год. 57 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КП „ДКПЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений, чує «голос» померлого дяді, не спить, бє меблі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних сполук, розлади переважно галюцинаторні. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

17 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб і сім'ю, постійні сварки і психологічну несумісність характерів, шлюбні стосунки припинені з листопада 2016 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому 17.01.2017 подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, при цьому 21.02.2017 також подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 27 грудня 2007 року сторони уклали шлюб (а. с. 4). Спільних дітей у подружжя не має. Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили з листопада 2016 року. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, отже за таких обставин шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений позивачем за квитанцією № QS07242101 від 16.01.2017.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

17 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 17 лютого 2006 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з 2012 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення він не згодний. Спір щодо мешкання дітей та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дітей. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, також вказала, що на розірвання шлюбу згодна, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище - [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 456938, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 59. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей дочку [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

17 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 10.06.1995 року, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану. Від даного шлюбу у подружжя малолітніх та неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Вказала, що за час, наданий судом на примирення, з відповідачем не примирилися. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло, а 30.01.2017 р. в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 10.06.1995 року Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 10.06.1995 року, серія I-БВ № 278667, актовий запис № 750. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.01.2017 року було зупинено провадження по справі, та надано строк для примирення сторін терміном чотири місяці. Впродовж даного терміну сторони не примирились. Позивач вважає, що збереження сімї є неможливим. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

17 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1998 року, актовий запис № 326, від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] З листопада 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причини. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги (а.с. 17). Відповідач у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою (а.с. 24). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 22 серпня 1998 року зареєстрували шлюб (а.с. 9), від спільного проживання мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), та неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8), який має статус дитини-інваліда (а.с.19). Діти проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою КП «СЕЗ №5» б/н від 17 січня 2017 року (а.с. 10). З листопада 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України у зв*язку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн.

Outcome: approved