Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

18 жовтня 2010 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтувала наступним чином 11 липня 2002 року її колишнім чоловіком [PERSON] була куплена квартира [ADDRESS]. Договір був укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Вказувала, що зазначена квартира була куплена чоловіком під час їх шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю, в звязку з цим просила визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири. Позивачка та її представниця в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представниця, заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірна квартира не може бути їх спільною сумісною власністю, оскільки була куплена на грошові кошти, отримані від продажу будинку, який був отриманий ним в дар від батька. Тому просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні судом було встановлено, що 10 грудня 1988 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що було зроблено актовий запис № 3494. 11 липня 2002 року, за час їх шлюбу, чоловіком, тобто відповідачем у даній справі, була куплена квартира [ADDRESS]. Договір був укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений та вподальшому зареєстрований в комунальному підприємстві «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації». До цього часу зазначена квартира зареєстрована за [PERSON]. Оскільки спірне майно було придбане в 2002 році, то його правовий статус регулюється нормами Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року (зі змінами та доповненнями). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи ці обставини та особливий правовий режим майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, сторони є співвласниками квартири, і мають право отримати майно в натурі та розпорядитися ним. В той же час, вимоги про ними заявлено не було. Тому, враховуючи положення пункту 25 Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, суд повинен визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України частки чоловіка та дружини в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. З п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сімю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Посилання відповідача на те, що будь-яка частина квартири не може належати позивачці, оскільки вона була придбана за кошти, одержаної від продажу квартири, отриманої в дар від батька, не заслуговують на увагу, оскільки не були підтверджені належними доказами. Так, дійсно 18 січня 2002 року відповідач отримав в дар від свого батька [PERSON] згідно письмового договору будинок по вул. Урицького 315 в м. Первомайську. Однак 8 липня того ж року будинок буд переданий відповідачем у власність громадянці [PERSON] за договором дарування, а не проданий як він на це посилається. Оскільки судом не встановлено обставин, що впливають на зміну розміру часток співвласників майна, тому частки подружжя в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності вважаються рівними. В звязку з цим суд вбачає за необхідне визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до ст. 88 ЦГЖ України понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь в повному обємі. На підстав викладеного,

Outcome: approved