Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

19.03.2021 року позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування зазначивши, що з 01.11.2017 року по 22.09.2020 року вона працювала апаратником борошномельного виробництва по 4 розряду в ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі - Підприємство). У день звільнення та по даний час відповідач нарахував, але не виплатив їй заробітну плату з урахуванням податків та зборів у розмірі 68398,83 грн. Так, станом на день звернення з даним позовом Підприємством не було проведено їй виплату усіх належних сум при звільненні, а тому, з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату в сумі 68398,83 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 19.03.2021 року складає 23704,56 грн., а також судові витрати по справі. До початку судового засідання від представника позивача надійшло клопотання з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань чи відзив на позовну заяву від нього до суду не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] у період часу з 01.11.2017 року по 22.09.2020 року працювала у ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на посаді апаратника борошномельного виробництва по 4 розряду. Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] . Із наведеного слідує, що [PERSON] та ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України перебували у трудових відносинах з 01.11.2017 року по 22.09.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Судом також встановлено, що на день звільнення із займаної посади у ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України [PERSON] належало до виплати заробітна плата в розмірі 55150, 55 грн. Зазначене підтверджується відповідною довідкою ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України № 680 від 07.10.2020 року. За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на свою користь 55150, 55 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за час розрахунку при звіленні. Поряд з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на користь позивачки податки і збори, які входять до складу заробітної плати, оскільки такі підлягають сплаті в державний бюджет. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Абзацом 2 п. 3 розділу III визначено, що суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. З огляду на вказане, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно визначати на підставі відомостей, які зазначені в розрахункових листах. Як вбачається із довідки ОК-5 від 12.10.2020 року та копій розрахункових листів, із середини жовтня 2019 року по день звільнення [PERSON] із ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, за липень - серпень 2020 року позивачці нараховано заробітну плату в розмірі 8286,75 грн. з яких: 4002,92 грн. за липень 2020 року та 4283,83 грн. за серпень 2020 року. Із наданого позивачкою розрахунку слідує, що її середньоденна заробітна плата за період липень - серпень 2020 року складала 192,72 грн. із розрахунку: 8286,75 грн. / 43 робочі дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] із ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України станом на 19.03.2021 року складає 23704,56 грн. із розрахунку: 192,72 грн. х 123 дні. За наведених обставин, суд вважає обгрунтованою заявлену [PERSON] до ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому приходить до висновку про її задоволення. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Як встановлено судом, позивачкою при зверненні до суду з даним позовом було понесено 3000 грн. витрат на правничу допомогу. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими, а відтак такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а також з урахуванням часткового задоволення позову, виходячи із засад пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами (0,8562 %), із відповідача слід стягнути 2568,60 грн. витрат на правничу допомогу на користь позивачки та 777, 43 грн. судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial