Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

19.04.2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.03.1999 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки між ними виникли суттєві взаємонепорозуміння та різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, зникли почуття, підтримка та допомога, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалася у жовтні 2015 року через зловживання відповідачем спиртними напоями, приниження її гідності, завдання тілесних ушкоджень. Примирення, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ спільного майна немає. Позивач просить розірвати шлюб, дитина за спільною згодою буде проживати з нею. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову, прохала прізвище повернути «Абраменко», дитину залишити на її вихованні. Відповідач повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України.. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 04 березня 1999 року у виконкомі Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу - Абраменко) [PERSON] (актовий запис № 4 від 04.03.1999 року) (а. с. 10) Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 5). Шлюбні відносини між подружжям припинені у жовтні 2015 року, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сімї є недоцільним, сімейні відносини припинені. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання неповнолітньої дитини немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати додаткових заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства. Зясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини не дали позитивного результату.

Outcome: approved