Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

19.10.2015 року позивачка звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 28.08.1998 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року припинилися подружні стосунки, а шлюб існує лише формально. Причиною розладу сім'ї стало непорозуміння один одного, різниця характерів та різносторонність поглядів, що призвело до частих конфліктів та сварок. Посилаючись на викладені обставини позивачка просила шлюб розірвати. В судове засіданні позивачка не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала свою позовну заяву, просила її задовольнити, також просила справу слухати без її участі, в зв'язку із відсутністю можливості з'явитися в судове засідання. В разі неявки відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся повісткою, яка направлялась рекомендованим листом із зворотнім повідомленням. Суд ухвалив справу розглядати в заочному режимі без участі відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання повісткою, яка направлялася рекомендованими листами, повідомлення про отримання поштового відправлення повернуте поштовим відділенням з відміткою, що 10.11.2015 року [PERSON] отримав лист із судовою повісткою. Причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про перенесення слухання справи, чи про розгляд справи у його відсутність до суду також не надходили. Суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо не бажає брати участь у розгляді справи в суді, проте матеріалів справи достатньо для винесення рішення. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.08.1998 року про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №72 від 28.08.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 28.08.1998 року (а.с.4). Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.02.1999 року(а.с.5) . Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка виявила бажання залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]», що є її правом. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved