Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

17 вересня 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до ТОВ «ЦЕНТР МІСТА» про визнання майнових прав на об'єкт будівництва. З урахуванням уточненої позовної заяви свої позовні вимоги позивачі обґрунтувала тим, що 15 квітня 2005 року між [PERSON] та відповідачем ТОВ «ЦЕНТР МІСТА» був укладений інвестиційний договір №48 на будівництво житлового комплексу по вул. 20-го Партзїзду, буд. 54 у м. Дніпропетровську. 12 серпня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений інвестиційний договір №20 на будівництво житлового комплексу по вул. 20-го Партзїзду, буд. 54 у м. Дніпропетровську. 20 жовтня 2005 року між [PERSON] та відповідачем був укладений інвестиційний договір №96 на будівництво житлового комплексу по вул.\~20-го Партзїзду, буд. 54 у м. Дніпропетровську. Інвестори (позивачі) свої зобовязання за договорами виконали в повному обсязі, в результаті чого в повному обсязі сплачено грошовий внесок згідно умов договорів, що підтверджується відповідними квитанціями №\~98 від 15 квітня 2005 року, №\~157 від 27 жовтня 2004 року, №\~38 від 18 травня 2009 року та №\~33 від 15 травня 2009 року. відповідно до умов договорів, позивачі мали забезпечити фінансування будівництва і оплатити вартість обєктів інвестування, а відповідач після вводу в експлуатацію будинку за актом прийому-передачі передати позивач інвестування. Проте, відповідач після завершення будівництва, не вводить до експлуатації будинок, чим порушує права позивачів, як добросовісних інвесторів. Відповідно до розпорядження від 14 лютого 2007 року Міського голови м. Дніпропетровська №74р, житловому комплексу по вул. 22-го Партзїзду, присвоєно адресу 22-го Патрзїзду, 50. На думку позивачів не має впевненості в тому, що на обєкти інвестування не претендує інша особа, оскільки в державному рівні права як інвесторів саме цих обєктів, ніде не відображено і не визначено, а тому позивачі просять визнати за ними майнові права на обєкт будівництва, а саме з урахуванням уточненої позовної заяви визнати за [PERSON] майнові права на обєкт будівництва житловий комплекс, за будівельною адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 22-го Партзїзду, буд. 50, в частині нежитлового приміщення №\~77 загальною площею 169,7 м.кв., визнати за [PERSON] майнові права на обєкт будівництва житловий комплекс, за будівельною адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 22-го Партзїзду, буд. 50, в частині квартири №31 загальною площею 122,6 м.кв., визнати за [PERSON] майнові права на обєкт будівництва житловий комплекс, за будівельною адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 22-го Партзїзду, буд. 50, в частині нежитлового приміщення №75 загальною площею 239,1 м.кв. (а.с.а.с. 1а-3, 31-32) У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. (а.с.90) Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, вказував, що завершення оформлення прав власності позивачів на нерухоме майно не було здійснено, оскільки відповідач знаходиться в процедурі банкрутства, при цьому спірне нерухоме майно не входить до складу ліквідаційної маси підприємства-банкрута (а.с.90) Суд, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2005 року між [PERSON] та ПП «Центр Міста» (правонаступником якого є відповідач) було укладено договір про інвестування житлового будівництва №\~48, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася взяти участь у фінансування будівництва житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 22-го Партзїзду, будівельний №\~54, сплативши відповідачу 483\~890,00 грн. Відповідач у свою чергу зобов'язався здійснити будівництво і передати у власність позивача за актом приймання-передачі після прийняття в експлуатацію у 3 кварталі 2005 року нежитлове приміщення будівельне № 3, загальною площею 166,0 м2, розташованому на першому поверсі вказаного будинку. (а.с.9-20). 27 жовтня 2004 року між [PERSON] та ПП «Центр Міста» (правонаступником якого є відповідач) було укладено договір про інвестування житлового будівництва №\~20, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася взяти участь у фінансування будівництва житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 22-го Партзїзду, будівельний №52, сплативши відповідачу 291\~885, грн. Відповідач у свою чергу зобов'язався здійснити будівництво і передати у власність позивача за актом приймання-передачі після прийняття в експлуатацію у 3 кварталі 2005 року квартиру будівельну № 10, загальною площею 122,0 м2, розташовану на пятому поверсі вказаного будинку. (а.с.44-48). 12 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір б/н, у відповідності до якого [PERSON] передала, а [PERSON], прийняла на себе всі права та обовязки по договору інвестування житлового будівництва від 27 жовтня 2004\~року №20. (а.с.49) [PERSON] Валеріївною та ПП «Центр Міста» (правонаступником якого є відповідач) 14 жовтня 2006 року був укладений договір про інвестування житлового будівництва №96, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася взяти участь у фінансування будівництва житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 22-го Партзїзду, будівельний №\~54, сплативши відповідачу 280\~000,00 грн. Відповідач у свою чергу зобов'язався здійснити будівництво і передати у власність позивача за актом приймання-передачі після прийняття в експлуатацію 25 грудня 2009 року нежитлові приміщення, загальною площею 251,8 м2, розташовані на цокольному поверсі вказаного будинку. (а.с.56-62). Свої обов'язки зі сплати відповідачу коштів позивачі виконали у повному обсязі (а.с.а.с.21, 50, 63). Відповідачем виконано будівництво об'єкту нерухомості, визначеного договорами, проте дотепер його не прийнято в експлуатацію і не передано позивачам за актом приймання-передачі. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 14 лютого 2014 року № 74р побудованому житловому комплексу було присвоєно адресу: 22-го Партзїзду, 50. Згідно технічного паспорту на громадський будинок виданого КП «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» ДОР, інвентаризаційна справа №6043-Г, реєстровий №\~е/р\~36971345, [PERSON] є власником нежитлове приміщення №77 по вул.\~20-го Партзїзду №50, 1 поверх, загальна площа 200,2 кв.м. (а.с.а.с.5-7, 40-43). Відповідно до витягу №34608906 від 23 червня 2012 року про державну реєстрацію прав виданого КП «ДМБТІ» ДОР, [PERSON] на праві власності належить нежиле приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця 22-го Партзїзду, будинок 50, приміщення 77. (а.с.8) Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок виданого КП «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» ДОР, інвентаризаційна справа №\~30915, реєстровий №\~37034116, [PERSON] є власником квартири №\~31 в житловому будинку №\~50 по вул. 22-го Партзїзду, поверх 5, загальною площею 122,6 м2 (а.с.а.с.51-55). Згідно технічного паспорту виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕМКОМ-ДНІПРО», інвентаризаційна справа №\~025-13, [PERSON] є власником нежитлового приміщення №\~75 в багатоквартирному житловому будинку №\~50 по вулиці 22-го Партзїзду, м.\~Дніпропетровськ, загальною площею 239,1 кв.м. (а.с.65-68) Розпорядженням Дніпропетровського міського голови №\~882-р від 24 листопада 2015 року про перейменування топонімів м. Дніпропетровська, з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні», відповідно до пропозицій міської комісії щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд на території міста Дніпропетровська, на підставі листа Українського інституту національної памяті від 28 серпня 2015 року вх.№06/20-140 та службової записки начальника Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 23 листопада 2015 року вх.№8/4596, вулицю 22-го Партзїзду було перейменовано на вулицю Вознесенську. Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Цивільного кодексу України (далі ЦК) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі статтею 177 ЦК об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У відповідності зі статтею 190 ЦК майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. За правилами частини 1 статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 3 Закону України від 12.07.2001 р. № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Таким чином, права позивачів щодо спірного майна відповідають ознакам майнових прав, визначеним чинним законодавством України. Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 7 Закону України від 18.09.1991 р. № 1560-ХІІ «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Ураховуючи зміст статті 331 ЦК, суд доходить висновку про те, що, оскільки спірне нерухоме майно не введено в експлуатацію, право власності на нього не може бути зареєстровано. [PERSON] тим, аналіз диспозицій статей 177, 190, 317 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону «Про інвестиційну діяльність» діє суду підстави вважати, що позивач набула майнові права на спірне майно. Такий висновок цілком узгоджується із встановленими судом обставинами (повне виконання позивачем договірних зобов'язань з внесення інвестицій, фактична готовність спірного об'єкту нерухомості тощо). Крім того, суд враховує, що згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.\~1 протоколу №\~1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Враховуючи, що введення в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту нерухомості, до складу якого входить спірне майно, є неможливим через банкрутство забудовника, проте це не припиняє майнових прав позивачів і не може слугувати законною підставою для порушення їх права на мирне володіння своїм майно, гарантованих міжнародно-правовими актами, тому позов підлягає задоволенню. Право власності позивачів на майнові права на обєкт будівництва підлягають визнанню в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення представника позивачів щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачами судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підстави викладеного та

Outcome: approved