Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

17 травня 2019 року Селидівська міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому, просила стягнути з відповідача на користь Селидівської міської ради збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 43772,68 грн та судовий збір 1921 грн. Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року відповідач [PERSON] є власником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Договір оренди земельної ділянки не укладався та вказану земельну ділянку відповідач використовує без укладення договору оренди, що на підставі ст.ст.1166, 1214 ЦК України фактично позбавляє позивача одержати дохід у виді орендної плати, який могла би отримати в разі укладення договору оренди. До теперішнього часу відповідач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, порушуючи вимоги земельного законодавства. Рішенням Селидівської міської ради затверджено акт комісії про визначення збитків, заподіяних [PERSON] використанням вказаної земельної ділянки без укладеного договору оренди землі за період з 08 червня 2016 року по 01 березня 2019 року у розмірі 43772,68 грн. Відповідачу повідомлено про затвердження акту та направлено його копію та рішення виконавчого комітету міської ради від 27 березня 2019 року №63/2 з метою досудового врегулювання спору, але відповідач добровільно не сплачує вказані збитки та продовжує використовувати земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Просить суд стягнути з [PERSON] збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 43772,68 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.10.2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №242/3684/19 за позовною заявою [PERSON] до Селидівської міської ради про визнання незаконними дій міської ради та зобов`язання прийняти рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.01.2020 року провадження у справі поновлено. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідачем на позовну заяву надано відзив, де вона заперечувала проти позовних вимог, зазначала про відсутність у її діях підстави для відшкодування шкоди як протиправної поведінки. Також зазначала, що вона зверталася до Селидівської міської ради із заявою про продаж земельної ділянки в порядку ст. 138 Земельного кодексу України та позивач на сесіях по зазначеному питанню рішення не прийняла. Вважає, що тривалою причиною не оформлення прав на земельну ділянку є протиправна поведінка органу місцевого самоврядування. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивач надав відповідь на відзив, де зазначали про заподіяння збитків з боку відповідача, які підлягають стягненню. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Селидівської міської ради про стягнення зі [PERSON] , як власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. При вирішенні даної справи суд враховує постанову Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, де зазначено наступне. Згідно зі статтею 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 зроблено висновок, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Як вбачається з матеріалів справи, нежитлове приміщення - будівля магазину, яка складається з: А-1 приміщення магазину, загальною площею 202,9 кв.м., п-1 підвал, Г-1 гараж, д-1 душ, у-1 вбиральня, В-1 котельна, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на території Селидівської міської ради, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі №3743 Рішенням Селидівської міської ради від 15.06.2016 року №7/9-402 змінено поштову адресу будівлі магазину по [ADDRESS] на «№53». Рішенням Селидівської міської ради від 16.04.2008 року за №5/34-568/18 надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рекомендовано [PERSON] у місячний термін укласти договір на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проект землеустрою необхідно подати на розгляд та затвердження відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Селидівської міської ради від 09.01.2014 року [PERSON] повідомлено про невиконання нею рішення міської ради та повідомлено про необхідність врегулювання питання щодо належного оформлення земельної ділянки. Лист аналогічного змісту було направлено [PERSON] повторно 28.01.2019 року. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначала про протиправну поведінку органу місцевого самоврядування, оскільки вона зверталася до Селидівської міської ради із заявою про продаж земельної ділянки в порядку ст. 138 Земельного кодексу України та позивач на сесіях по зазначеному питанню рішення не прийняв. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.09.2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 12.12.2019 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправною бездіяльність Селидівської міської ради в тривалому неприйнятті рішення по заявах [PERSON] щодо продажу земельної ділянки під об`єктом нерухомості - будівлею магазину. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання відповідача на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30.09.2019 року, яким визнано протиправною бездіяльність Селидівської міської ради в тривалому неприйнятті рішення по заявах [PERSON] щодо продажу земельної ділянки під об`єктом нерухомості - будівлею магазину, оскільки дані обставини не наділяють відповідача правом без правовстановлюючих документів користуватися зазначеною земельною ділянкою. Дані обставини не перешкоджали належним чином оформити право користування земельної ділянки шляхом укладання договору оренди до вирішення питання про продаж земельної ділянки. Отже, доказів оформлення права оренди спірної земельної ділянки під отриманим у власність відповідачем майном у спірний період у відповідача у справі відсутні, а тому земельна ділянка, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 202,9 кв.м., використовувалась [PERSON] , у тому числі і у спірний період, без належного оформлення права оренди та орендну плату відповідач не сплачувала. З урахуванням обставин справи та виходячи з висновків, що роз`яснено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, суд вважає, що предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. У згаданій вище постанові Верховного Суду у справі №917/1739/17 зазначено, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України). Отже, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні. Велика Палата Верховного суду у постанові по справі №917/1739/17 зазначила, що збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім, на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї. При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (дану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (дану правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Оскільки відповідачка без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберігла у себе кошти, які мала сплатити за користування нею у вигляді орендної плати, відповідачка зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Рішенням Селидівської міської ради від 27.03.2019 року №63/2 затверджено акт про збитків власнику земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За даним актом, [PERSON] за фактичне використання земельної ділянки повинна сплатити 43772,68 грн. (8445,88 грн за період з 08.06.2016 по 01.01.2017; 15876,60 грн. за період з 01.01.2017 по 01.01.2018; 15876,60 грн. за період з 01.01.2018 по 01.01.2019; 3573,60 грн. за період з 01.01.2019 по 01.03.2019). Згідно з вказаним актом нормативно грошова оцінка 1м? складає 615,16 грн. за 2016 *202,9 м? площа земельної ділянки (14977,92 грн.), місячний платіж складає 1248,16 грн. у 2016 році, з урахуванням коефіцієнту інфляції 1323,05 грн. у 2017 році, з урахуванням коефіцієнту інфляції 1323,05 грн. у 2018 році та 1786,80 грн. у 2019 році. Суд приймає до уваги визначений позивачем розрахунок, а тому відповідно до проведеного розрахунку за зазначеним механізмом, розмір безпідставно збережених позивачем коштів за період з 08 червня 2016 року по 01 березня 2019 року, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь Селидівської міської ради, становить 43772,68 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved