Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

18.11.2016 року [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.09.2016 року у справі № 344/7903/16-ц за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що при розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив із довідки про середню заробітну плату [PERSON], де відповідачем невірно зазначено розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 186,52 грн. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.02.2017 року було позов задоволено частково: скасовано Наказ Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості №02-03/44 від 02 червня 2016 року «Про звільнення» про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, поновлено [PERSON] на роботі в Івано-Франківському обласному державному обєднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання, стягнуто з Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь [PERSON] 26322 грн. (двадцять шість тисяч триста двадцять дві гривні) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь [PERSON] 1 000,00 грн. відшкодування за завдану моральну шкоду.. 02.03.2017 року відповідач подав до суду апеляційну скаргу. Ухвалою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2017 року було повернуто справу суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції не вирішив питання щодо стягнення судового збору із відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З врахуванням того, що позивач була звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що слід ухвалити додаткове рішення, стягнувши із Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості в користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2204,80 грн. Щодо питання негайного допущення рішення суду до виконання про поновлення на роботі позивача та присудження їй заробітної плати, але не більше 1 місяця (п. 2.4 ст. 367 ЦПК України) то слід зазначити наступне. 26 листопада 2016 року було видано позивачу два виконавчих листа, про що свідчить відмітка, які нею предявлені до примусового виконання, то необхідності повторно видавати виконавчі листи за додатковим рішенням суду, немає потреби. Враховуючи наведене та

Outcome: approved