Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

19.11.2019 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на її користь грошові кошти в сумі 15\~248 грн., з яких: 12\~000 грн. сума позики; 1\~292,30 грн. пеня; 1\~956 грн. 50% річних. В обґрунтування позову посилається на те, що 16.07.2019 року між сторонами було укладено Договір позики, за яким відповідач отримала від позивача грошову суму еквіваленту 12\~000 грн. та зобов`язалась повернути зазначену суму коштів до 20.07.2019 року. На підтвердження факту передачі коштів було складено розписку, що підписана позичальником. Станом на день звернення з цим позовом позичальник отримані за Договором позики грошові кошти позивачу не повернула. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 22.11.2019 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищезазначеною позовною заявою, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 03.09.2020 року до канцелярії суду надійшло клопотання від представника позивача про приєднання доказів, яким до матеріалів справи долучено оригінал договору позики та розписки від 16.07.2019 року, що укладені між сторонами. Представник позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзиву на позов не надла, про розгляд справи судом повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила.. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 16.07.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений у простій письмовій формі Договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача 12\~000 грн., які зобов`язалась повернути до 20.07.2019 року. На підтвердження передачі грошових коштів в сумі 12\~000 грн. від позивача відповідачу, було складено розписку від 16.07.2019 року, що підписана позичальником [PERSON] . Дотепер, відповідач грошові кошти за Договором позики не повернула, умови Договору не виконала. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналізуючи укладений між сторонами Договір позики від 16.07.2019 року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним Договором, вбачається, що при оформлені Договору відповідач погодилась з його умовами, факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З п. 4 Договору позики від 16.07.2019 року вбачається, що за прострочення повернення позики відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожен день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 50% річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 ЦК України. Позивач, поряд з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, посилається і на ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки договором встановлено, що розмір процентів річних складає 50 % від простроченої суми, то вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 1\~292,30 грн., задоволенню не підлягає. Отже, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 13\~956,00 грн., з яких: 12\~000,00 грн. сума позики, 1\~956,00 50% річних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial