Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

17 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2014 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 7 укладеного договору було передбачено, що у будинку не зареєстровані і не проживають будь-які особи, в тому числі малолітні і неповнолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи, які б мали право на користування будинком. У вересні 2017 року вона разом зі своїми дітьми зареєструвалася у вищезазначеному будинку, однак 26 березня 2019 року, отримавши довідку про склад сім`ї, їй стало відомо про те, що у будинку зареєстрована невідома їй особа - [PERSON] , що є відповідачем у справі. Позивач зазначила, що відповідач [PERSON] фактично у будинку з моменту його придбання нею, не проживає, житловим приміщенням не користується, не є його власником, членом її сім`ї або користувачем, також у будинку відсутні будь-які речі відповідача. Позивач [PERSON] посилалася на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника житла, у зв`язку з чим, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року було відкрите провадження у справі (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 31 липня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 41). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 18 вересня 2014 року, відповідно до якого [PERSON] продала, а позивач [PERSON] купила зазначене нерухоме майно. Право власності позивача також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27003027 від 18 вересня 2014 року (а.с. 6-7, 8). Встановлено, що продавець за договором [PERSON] 06 березня 2007 року придбала у [PERSON] вищезазначений житловий будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 1-474 (а.с. 18 зворот). У відповідності до п. 7 договору купівлі-продажу від 18 вересня 2014 року, [PERSON] стверджувала, що у будинку не зареєстровані і не проживають будь-які особи, в тому числі малолітні і неповнолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи, які б мали право на користування будинком. Судом установлено, що у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , що є відповідачем у справі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1322 від 26 березня 2019 року (а.с. 9). Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] було похідним від права власності [PERSON] , як члена його сім`ї на житловий будинок, а тому, у відповідності до ст. 150 Ж України, він мав право користуватися ним для проживання. Факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також і відповідним актом, складеним головою квартального комітету № 19 м. Новомосковськ в присутності сусідів (а.с. 10). [PERSON] розпорядившись нерухомим майном (продавши будинок [PERSON] ), втратив право власності на неї, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, крім того право користування житловим будинком членів сім`ї [PERSON] також було втрачено, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і відповідач повинен бути визнаний таким. що втратив право користування спірним житлом. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 768,40 грн. В зв`язку з вищенаведеним,

Outcome: approved