Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

17 серпня 2020 року до суду надійшов позов ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВИС» про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 39060,00 грн. Позов обґрунтований тим, що під час здійснення підприємством господарської діяльності, виникла необхідність у придбанні запчастин. За допомогою інтернет ресурсів було знайдено постачальника - фізичну особі-підприємця [PERSON] , і після проведення перемов з ним у телефонному режимі та електронного листування, останній надіслав позивачу рахунок фактуру № 395 від 10.09.2019 року на поставку запчастин: фланця 276520-1603030 у кількості 1 шт. вартістю 26850,00 грн., ущільнювальних кілець 702.1603035-02 у кількості 2 шт. вартістю 4760,00 грн., ущільнювального кільця 2765020-163017-01 у кількості 1 шт. вартістю 2350,00 грн., клапанів 2765015-1603030 у кількості 3 шт. вартістю 5100,00 грн. На підставі вказаного рахунку позивач перерахував грошові кошти в сумі 39060,00 грн. на банківський рахунок відповідача. Проте, поставку вказаних у рахунку запчастин відповідачем не здійснено і грошові кошти не повернуті.29.01.2020 року відповідачу направлено претензію з вимогою повернути грошові кошти, яка задоволена не була. В подальшому позивачу стало відомо, що ще 05.09.2019 року відповідач припинив свою діяльність як фізична-особа підприємець. У зв`язку з чим, позивач вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання із поставки оплачених товарів, і тому просить стягнути грошові кошти в сумі 39060,00 грн., а також судові витрати, які складаються із суми судового збору 2102,00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Ухвалою судді від 26.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд на 21.09.2020 року. Ухвалою суду від 14.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 21.09.2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи на 19.10.2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов з викладених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку через відмову в одержанні. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги згоду позивача на заочний розгляд справи, суд на місці ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-283 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і дослідивши зібрані у справі докази, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на таких підставах. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини сторін регулюються такими нормами права. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На підставі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частин 1, 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно зі ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. На підставі ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Судом встановлені такі фактичні обставини. Відповідно до електронного листування та рахунку-фактури № 395 від 10.09.2019 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач (продавець) зобов`язався продати позивачу запчастини: фланець 276520-1603030 у кількості 1 шт. вартістю 26850,00 грн., ущільнювальні кільця 702.1603035-02 у кількості 2 шт. вартістю 4760,00 грн., ущільнювальні кільця 2765020-163017-01 у кількості 1 шт. вартістю 2350,00 грн., клапани 2765015-1603030 у кількості 3 шт. вартістю 5100,00 грн., а всього на суму 39060,00 грн. Відповідно до вказаного рахунку-фактури, позивач 11.09.2019 року перерахував на банківський рахунок відповідача грошову суму 39060,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3252 від 11.09.2019 року. Листом від 13.11.2019 року позивач звернувся до відповідача з листом про повернення сплачених коштів. Також, у матеріалах справи міститься претензія про повернення коштів. На переконання суду, досліджені докази свідчать про невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу в частині передання товару, узгодженого у рахунку-фактурі. Хоча рахунок не містить строку передання товару, такий строк необхідно обчислювати відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України - протягом семи днів з моменту направлення позивачем відповідачу вимог про повернення коштів. Доказів на спростування позовних вимог відповідачем надано не було. В свою чергу, відмова продавця передати товар покупцеві, який був попередньо оплачений, дає позивачу право вимагати повернення сплачених коштів. Також, як свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отримана з відкритого онлайн ресурсу, відповідач [PERSON] був зареєстрований приватним підприємцем з 22.08.2017 року, але вже 05.09.2019 року до реєстру внесений запис про припинення його діяльності. Тобто, на момент направлення відповідачем рахунку на адресу позивача і отримання грошових коштів, відповідач вже не мав статусу фізичної особи-підприємця, але у рахунку зазначив, що такий статус у нього є. На переконання суду, наведені обставини свідчать про недобросовісну поведінку відповідача, який у рахунку-фактурі зазначив неправдиві відомості і не повідомив позивача про припинення ним господарської діяльності. Крім того, суд зазначає, що оскільки на момент виставлення рахунку і його оплати відповідач не мав статусу суб`єкта господарської діяльності, то відповідно діяв як фізична особа, а отже відсутні підстави стверджувати, що між сторонами мали місце господарські відносини. Тому, справа належить до цивільної юрисдикції. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, які складаються з суми судового збору 2102,00 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved