Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

19 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 210 860, 35 грн., посилаючись на те, що 11.04.2016 року він позичив відповідачу 8 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позовної заяви становить 211 276 грн., які останній зобов'язувався повернути до 10.06.2016 року, проте борг не повернув. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 210 860, 35 грн. і судові витрати по справі в сумі 2 112 грн. 76 коп. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача подав до суду заяву про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, жодних заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 11.04.2016 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 8500,00 доларів США, тобто між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач зобов'язався повністю повернути позичені кошти до 10 червня 2016 р., що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується розпискою від 11.04.2016 р. Даний письмовий договір позики від 11.04.2016 року, наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми позики за вказаним договором. Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обов'язки згідно закону України. Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передай грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 11.04.2016 року в розмірі 8500,00 доларів США. При поданні позову позивачем визначено суму заборгованості, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову, а саме в сумі 211 276 грн. Станом на дату розгляду справи офіційний курс змінився і становить 26,724306 грн. за 1 долар США. Як вбачається із роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення суду належить наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, виходячи із наведених позивачем в розрахунку до позовної заяви формул, складові та суми стягнення з відповідача на користь позивача, - позика в еквіваленті до 8500,00 доларів США становитиме 227 156, 60 грн. Однак враховуючи те, що позивач просить стягнути суму боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 210 860, 35 грн., позовних вимог не збільшував, тому суд задовольняє дану вимогу в даному розмірі, оскільки позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу 210 860, 35 грн. Судовий збір сплачений позивачем становить 2 112 грн. 76 коп., підлягає стягненню на його користь з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved