Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

19 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , її баба, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 08.08.2018 року Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області. Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвами про народження та одруження її матері. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка загальною площею 1,7762 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок площею 0,0939 га, площею 0,2299 га, площею 0,4419 га, площею 0,1132 га, та площею 0,8974 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, і які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ЛВ №076339, виданого 29.12.1999 року Радехівською радою народних депутатів, на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4383. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, за законом, вона мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку в Радехівській державній нотаріальній конторі, однак у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий було втрачено, та наявних у даному державному акті помилки у написанні по батькові власника державного акту, оформити таке не може, оскільки державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендував звернутися з позовом в суд. Крім цього, звертаю увагу суду на те, що з метою встановлення мого права на отримання спадкового майна після смерті моєї баби [PERSON] , необхідно встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на [PERSON] , (замість правильно [PERSON] ), та факт прийняття нею спадщини. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №076339, який виданий 29.12.1999 року Радехівською радою народних депутатів, на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4383, виданий [PERSON] , належить [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7762 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок площею 0,0939 га, площею 0,2299 га, площею 0,4419 га, площею 0,1132 га, та площею 0,8974 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.3-4 зворот). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.27). Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися. Надали суду заяви про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності (а.с.28-29). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області померла баба Позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 08.08.2018 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.10). Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 9 березня 1976 року; Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 19 грудня 2019 року; Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 18 липня 1971 року (а.с.7-9). У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 1,7762 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок площею 0,0939 га, площею 0,2299 га, площею 0,4419 га, площею 0,1132 га, та площею 0,8974 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, і які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ЛВ №076339, виданого 29.12.1999 року Радехівською радою народних депутатів, на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4383 (а.с.11-11 зворот). Із довідки Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області №1433 від 07.11.2019 року, вбачається, що на день смерті [PERSON] разом із нею в одному будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , проживав і був зареєстрований [PERSON] (а.с.19). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved