Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

17.12.2019 [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України, в якому просив зняти арешт нерухомого майна, зареєстрований 22.09.2011 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за №11638500 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.07.2011 Головного слідчого управління Служби безпеки України та арешт нерухомого майна, зареєстрований 22.09.2011 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за №11638765 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.07.2011 Головного слідчого управління Служби безпеки України. Об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 02.08.2000, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудренко В.М та зареєстрованого в реєстрі за №1720, а також відповідно до реєстраційного посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації від 07.08.2000 р. йому, а також його дружині, [PERSON] , та сину, [PERSON] , на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 03.12.2019 дружина позивача звернулась до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі. У реєстрації місця проживання було відмовлено у зв`язку з арештом нерухомого майна. При цьому, ні позивач, ні інші співвласники квартири про будь-які обтяження щодо належного їм майна не знали. Щоб отримати будь-які відомості про наявний арешт позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Куксової М.С. з запитом про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно з інформаційною довідкою № 192588492, сформованою 11.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за квартирою, власниками якої є Позивач, його дружина та син, зареєстровано два арешти з реєстраційними номерами 11638500 та 11638765. Обтяження були внесені до реєстру Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 22.09.2011 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.07.2011 Головного слідчого управління Служби безпеки України. Власниками арештованого майна вказано [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] , та [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] . Позивач зазначає, що ні він, ні інші співвласники квартири не були і не є фігурантами будь-яких кримінальних проваджень, в тому числі досудових розслідувань, що здійснювались Головним слідчим управлінням СБУ. Очевидно, певні процесуальні дії здійснювалось щодо осіб, прізвище та імена яких співпадають із прізвищем та іменами Позивача та його сина, однак ніякого відношення до квартири, яка стала об`єктом обтяжень, ці особи не мають. Зважаючи на це, Позивач вважає накладені арешти помилковими та такими, що порушують його права та законні інтереси. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.01.2020 відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилам загального позовного провадження. До суду надійшов відзив Служби безпеки України на позовну заяву, в якому Відповідач зазначив, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі №654 за обвинуваченням громадян України [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27 та ч.2 ст.366 Кримінального кодексу України. В рамках цієї кримінальної справи 20.07.2011, з метою забезпечення вироку в частині можливої конфіскації майна, на все рухоме і нерухоме майно обвинувачених накладено арешт. 27.11.2011, в порядку ст.225 КПК України (в редакції 1960 року) справу скеровано до Генеральної прокуратури України для затвердження обвинувального вироку та направлення її за підслідністю. СБУ вважає, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки обов`язок зняття арешту покладається на суд при постановленні вироку, як це визначено ст.330 та 324 КПК України (в редакції 1960 року). Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не додано до позовної заяви належних доказів та документів, що підтверджують право власності на квартиру. У судове засідання, що відбулось 17.06.2021, з`явились позивач, його представник та представник відповідача. Позивач та його представник позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримали повністю, просили суд скасувати зареєстровані за квартирою обтяження. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених вище. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 02.08.2000, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудренко В.М та зареєстрованого в реєстрі за №1720, а також відповідно до реєстраційного посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації від 07.08.2000 р. йому, а також його дружині, [PERSON] , та сину, [PERSON] , на праві власності належить квартира [ADDRESS] . За даними інформаційної довідки № 192588492, сформованої 11.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за квартирою, власниками якої є Позивач, його дружина та син, зареєстровано два арешти з реєстраційними номерами 11638500 та 11638765. Обтяження були внесені до реєстру Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 22.09.2011 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.07.2011 Головного слідчого управління Служби безпеки України. У записі про арешт нерухомого майна під реєстраційним номером 11638500 власником об`єкта обтяження вказано [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] . Однак, із доданих до справи матеріалів судом встановлено, що реальним власниками квартири є також [PERSON] , однак реєстраційний номер облікової картки платника податків у нього інший - [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] . У записі про арешт нерухомого майна під реєстраційним номером 11638765 власником об`єкта обтяження вказано [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] . Однак, із доданих до справи матеріалів судом встановлено, що реальним власниками квартири є Позивач, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків якого [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Відповідно до наданих позивачем відомостей з офіційного порталу державних послуг iGov (igov.gov.ua), [PERSON] , власник індивідуального податкового номера [NUMBER] народився [INFO] . В той же час син Позивача, [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Саме така дата народження зазначена в доданому до матеріалів справи договорі купівлі-продажу квартири. [PERSON] , власник індивідуального податкового номера [NUMBER] , народився [INFO] , тоді як Позивач - 24.05.1952 року. Зі своєї сторони представником відповідача не надано жодних доказів, з яких можна було б зробити висновок, що арештована квартира є власністю [PERSON] , [INFO] , код [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , код [NUMBER] , щодо яких здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі №654. Таким чином, судом встановлено, що особи, щодо яких Головним управлінням Служби безпеки України здійснювалось досудове розслідування, ніякого відношення до арештованої квартири не мають. Їх прізвище та імена співпадають із прізвищем та іменами Позивача та його сина, які є реальними власниками квартири. При цьому інші ідентифікуючі дані - індивідуальні податкові номери, дати народження, адреси реєстрації місця проживання - відрізняються. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що в договорі купівлі-продажу квартири від 02.08.2000, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудренко В.М та зареєстрованому в реєстрі за №1720 відсутні паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків, що ставить під сумнів право власності Позивача на вказану квартиру. Законодавство не вимагає внесення паспортних даних до договорів купівлі-продажу, а реєстраційного номера облікової картки платника податків ні Позивачу, ні його сину на момент укладення договору ще не було присвоєно. Договір було укладено і право власності на квартиру зареєстровано відповідно до чинного на момент укладення законодавства, що підтверджується реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації від 07.08.2000 р. У матеріалах справи також наявна довідка про склад сім`ї №921, видана Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району» 08.04.2015, згідно з якою у спірній квартирі зареєстровано місце проживання Позивача - [PERSON] , [INFO] , та його сина, [PERSON] , [INFO] . Наведені докази у своїй сукупності підтверджують, що власниками квартири є саме Позивач, його син та дружина, а не особи, щодо яких здійснювалось досудове розслідування Голосним слідчим управлінням Служби безпеки України. Судом також відхилено доводи представника Служби безпеки України про те, що вона не є належним Відповідачем у справі. Постанова про накладення арешту б/н від 20.07.2011 Головного слідчого управління Служби безпеки України, якою помилково накладено арешт на квартиру, що належить Позивачу, його сину та дружині, винесена саме посадовими особами Служби безпеки України. Заявником та обтяжувачем арещтованого майна є Головне слідче управління Служби безпеки України, а тому вона є належним Відповідачем у даній справі. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до правил ч 1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Правилами ч.2 ст.386 ЦК України встановлено, що власник може звернутися до суду з вимогою усунення будь-яких порушень його права. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника на усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що арешт накладено на квартиру, що є власністю Позивача, його сина та дружини, помилково та безпідставно. Наявні обтяження порушують права позивача, власника майна, а тому підлягають скасуванню. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 328, ч. 2 ст. 386 ст. 392, ст.ст. ЦК України, ст. ст. 134-142,223,263, 265,268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved