Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

17 лютого 2020 року до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його сестра [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] заповіту не залишила, а спадкоємців, визначених ст. 1261 ЦК України - дітей спадкодавця, у тому числі зачатих за життя спадкодавця та народжених після його смерті, того з подружжя, який його пережив, та батьків - немає, в силу статті 1262 ЦК України, він, як рідний брат спадкодавця, у другу чергу одержав право на спадкування за законом. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , він прийняв, про що згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України подав відповідну заяву приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратовій О.М. На підставі його заяви нотаріусом 12 квітня 2019 року було заведено спадкову справу за № 7/2019, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55845870 від 12 квітня 2019 року. 31 жовтня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратової О.М. за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок та надав наявні у нього документи щодо його права на спадкування та належності спадкового житлового будинку спадкодавцеві. Вивчивши надані ним документи, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, посилаючись на неоднакове зазначення його та його сестри прізвищ, а також прізвищ їх батьків, а також на недоліки Договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Веселинівською сільською радою депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області 22.09.1970 року на ім`я [PERSON] («у договорі не вказано вулицю і номер будинку, який відчужується, та наявні помилки у посвідчувальному написі, а також відсутня реєстрація згідно з чинним законодавством на день його посвідчення»). Про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 жовтня 2019 року, видану йому за вихідним номером 351/02-31. В зв`язку з цим, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але до суду надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі представника відповідача. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] , показання свідків [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням заяви представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла сестра позивача - [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Її смерть було зареєстровано Веселинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 21.03.2019 р. за актовим записом № 47, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 19). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] заповіту не залишила, а спадкоємців, визначених ст. 1261 ЦК України - дітей спадкодавця, у тому числі зачатих за життя спадкодавця та народжених після його смерті, того з подружжя, який його пережив, та батьків - немає, в силу статті 1262 ЦК України позивач, як рідний брат спадкодавця, у другу чергу одержав право на спадкування за законом. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , позивач прийняв, про що згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України подав відповідну заяву приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратовій О.М. На підставі його заяви нотаріусом 12 квітня 2019 року було заведено спадкову справу за № 7/2019, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55845870 від 12 квітня 2019 року та матеріалами спадкової справи. 31 жовтня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратової О.М. за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок та надав наявні у нього документи щодо його права на спадкування та належності спадкового житлового будинку спадкодавцеві. Вивчивши надані позивачем документи, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, посилаючись на неоднакове зазначення його та його сестри прізвищ, а також прізвищ їх батьків, а також на недоліки Договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Веселинівською сільською радою депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області 22.09.1970 року на ім`я [PERSON] («у договорі не вказано вулицю і номер будинку, який відчужується, та наявні помилки у посвідчувальному написі, а також відсутня реєстрація згідно з чинним законодавством на день його посвідчення»). Про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 жовтня 2019 року, видану йому за вихідним номером 351/02-31 (а.с. 23). Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Судом встановлено, що Позивача та спадкодавиці мати - [PERSON] народилася в 1931 році в селі Ново-Петрівка Жовтневого району (район ліквідований в 1959 році) Одеської області в сім`ї [PERSON] . Актовий запис про її народження не зберігся і відновити його немає можливості, що підтверджується листом Веселинівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області від 09 липня 2019 року № 15.11-7.18/107 (а.с. 28). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 листопада 1976 року, виданим Веселинівським райвідділом ЗАГСу Миколаївської області на підставі актового запису про смерть № 64 від 1 листопада 1976 року (а.с. 18). Спадщину, яка відкрилася внаслідок її смерті у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла її дочка [PERSON] , яка вступила в володіння та управління спадковим майном, зокрема, прийняла на зберігання документи на спадковий будинок, особисто використовувала та доглядала за ним, в 1982 році поселила в спадковому будинку свою дочку [PERSON] , що підтверджується даними паспорта громадянина України [PERSON] щодо реєстрації місця проживання. Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не отримала через відсутність у неї документів, що підтверджують факт родинних відносин між нею та [PERSON] , звернутися ж до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин вона не могла, оскільки була психічно хворою. [INFO] [PERSON] померла. Її смерть було зареєстровано Веселинівським райвідділом ЗАГСу , про що в книзі реєстрації актів про смерть 27 червня 1989 року було зроблено актовий запис за № 38, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 17). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON] , яка вступила в володіння та управління спадковим майном, проживаючи в спадковому будинку. Факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу в управління спадковим майном - житловим будинком, підтверджується її пропискою (реєстрацією) в будинку, а також її реєстрацією абонентом приєднаних мереж водо-, електро- та газопостачання, що підтверджується: -розрахунковими книжками по оплаті за природний газ за 2012-2013 роки, 2016-2017 роки, 2018-2019 роки; -повідомленням про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 5577 від 28 січня 2019 року; -повідомленням про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості № 2686 від 13 серпня 2019 року; -договором про надання послуг з газопостачання, л/ № 2655 від 10 жовтня 2005 року; -договором про надання послуг з газопостачання від 09 березня 2006 року; -Типовим договором про надання населенню послуг з газопостачання від 04 вересня 2015 року. -Договором про надання населенню послуг з водопостачання від 01 вересня 2007 року. Вступивши в управління та володіння спадковим майном, [PERSON] до нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину не зверталася. Розбіжність в написанні прізвищ сім`ї позивача виникла через неуважність та неосвіченість осіб, які здійснювали реєстрацію актів цивільного стану. Так, позивача та спадкодавиці батько народився [INFO] в селі Жовтень Жовтневого району (ліквідований в 1959 році) Одеської області. Його народження було зареєстроване 12 травня 1927 року за актовим записом № 744 Жовтневим райбюро ЗАГС Одеської області. Актовий запис про народження було зроблено російською мовою, а тому особистими даними дитини було зазначено: « [PERSON] », що підтверджується відновленим свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 30). 20 січня 1953 року їх батьки уклали між собою шлюб, який було зареєстровано Ново-Петрівською сільською радою Жовтневого району Одеської області за актовим записом № 1. При реєстрації шлюбу, яку було вчинено російською мовою, прізвище нареченого та прізвища подружжя після реєстрації шлюбу було помилково зазначено « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с. 32), але на цю помилку ніхто уваги не звернув. 20 червня 1958 року в сім`ї їх батьків народилася сестра позивача (спадкодавець), народження якої було зареєстровано 5 липня 1958 року Ново-Єлизаветинською сільською радою Жовтневого району Одеської області за актовим записом № 41. При реєстрації народження, яку було вчинено російською мовою, прізвище дитини та її батьків було зазначено « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 32). [INFO] в сім`ї батьків народився позивач. Його народження було зареєстроване Ново-Єлизаветинською сільською радою Березівського району Одеської області 25 лютого 1964 року за актовим записом № 11. При реєстрації народження, яку було вчинено російською мовою, прізвище дитини та її батьків було зазначено « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 39). 18 липня 1980 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Вознесенським міськвідділом ЗАГСу Миколаївської області за актовим записом № 192, та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 33). 17 грудня 1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Веселинівським райвідділом ЗАГСу Миколаївської області року було зроблено відповідний запис за № 97; після реєстрації розірвання шлюбу сестра позивача змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 34). В подальшому сестра позивача уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Веселинівським райвідділом ЗАГСу 28 грудня 1991 року за актовим записом про укладення шлюбу № 88, та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 35). При реєстрації цього шлюбу посадові особи Веселинівського відділу ЗАГСу на ту обставину, що після розірвання шлюбу з [PERSON] сестра змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] » уваги не звернули, а тому в свідоцтві про укладення шлюбу дошлюбне прізвище нареченої зазначено « [PERSON] ». Разом з тим, згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00024367333 від 28 жовтня 2019 року в актовому записі № 88 від 28 грудня 1991 року, складеному Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області в розділі «Відомості про наречену» в графі «Прізвище до реєстрації шлюбу», зазначено: «[PERSON]» (а.с. 36-37). 13 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Веселинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу № 06, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с 38), та вищезазначеним Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00024367333 від 28 жовтня 2019 року. Таким чином склалася ситуація, за якої прізвище позивача та дівоче (дошлюбне) прізвище його сестри писалися по-різному. Разом з тим, факт того, що позивач та спадкодавець були рідними братом та сестрою, а розбіжність в написані прізвищ є наслідком неуважності та неосвіченості осіб, які робили актові записи та видавали свідоцтва про актові записи громадянського (цивільного) стану, підтверджується наявністю у позивача особистих документів сестри, які додано до заяви, та написанням прізвища сестри в актовому записі про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу з [PERSON] як « [PERSON] », а в актовому записі про укладення шлюбу з [PERSON] як « [PERSON] ». Крім того, цей факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які добре знали їхню сім`ю. На те, що розбіжності в написанні прізвищ є наслідком недобросовісного відношення до виконання своїх посадових обов`язків різних посадових осіб, вказує і те, що в обліково-послужній картці до військового квитка [NUMBER] , виданого на ім`я батька позивача, (« [PERSON] , число, месяц и год рождения: 12 мая 1927» (рос.)), російською мовою зазначена дружина: « [PERSON] », а особисті документи позивача: посвідчення механіка-водія, комсомольський квиток, військовий квиток, обліково-послужна картка до військового квитка видані на прізвище: « [PERSON] »; при цьому в обліково-послужній картці до військового квитка російською мовою зазначені батьки « [PERSON] , 1927» та « [PERSON], 1931 », а також сестра: « [PERSON] , 1958». Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, має для позивача юридичне значення, як породжуючий його право на спадкування. Факти родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , факту родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , та факту родинних відносин між позивачем та [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджуються вищеперерахованими документами, та їх в судовому засіданні підтвердили свідки, які добре знали сім`ю позивача, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Крім недоведеності факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем [PERSON] , в нотаріальному оформленні його права на успадковане майно йому відмовлено з мотивів наявності недоліків в Договорі купівлі-продажу будинку, посвідченого Веселинівською сільською радою депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області, укладеного між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, 22 вересня 1970 року , за яким баба позивача - [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Цей договір було нотаріально посвідчено відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої постановою Президії Верховного Суду Української РСР від 12 лютого 1965 року, виконавчим комітетом Веселинівської сільської ради в особі секретаря Н. Козловської. Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину - нотаріус вказала на те, що: «у договорі не вказано вулицю і номер будинку, який відчужується, та наявні помилки у посвідчувальному написі, а також відсутня реєстрація згідно з чинним законодавством на день його посвідчення». Ці недоліки Договору були викликані некомпетентністю посадової особи органу місцевого самоврядування, на яку було покладено обов`язки вчинення нотаріальних дії. Разом з тим, наявність недоліків в договорі не є підставою для припинення права власності на житловий будинок. Факт того, що [PERSON] купила саме будинок [ADDRESS] , підтверджується зазначенням в Договорі адреси продавця: « [ADDRESS] , (рос.) - згідно з ст. 101 ЦК УРСР у власності особи міг бути лише один будинок. Крім того, цей факт підтверджується даними Веселинівської філії Миколаївського МБТІ щодо інвентарної справи на житловий будинок. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), а отже наявність в Веселинівській філії Миколаївського МБТІ інвентарної справи на житловий будинок підтверджує факт того, що [PERSON] за життя набула право власності на куплений будинок. Після смерті [PERSON] це право у порядку спадкування перейшло до [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своє права на успадковане майно, а після смерті [PERSON] це право перейшло до [PERSON] , яка теж прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, крім іншого, увійшло право власності на житловий будинок, який вона успадкувала після смерті [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала його після [PERSON] , але не оформила свої спадкових прав. Згідно з ст. 1216 ЦК України «Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)». «До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті» (ст. 1218 ЦК України). «Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину» (ч. 3 ст.1296 ЦК України). Аналізуючи ці правові норми, суд дійшов висновку про те, що право власності на житловий будинок, яке [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала його після [PERSON] , але не оформила свої спадкових увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок її смерті, перейшло у порядку спадкування до позивача, як спадкоємця, який прийняв спадщину, та належить йому з часу відкриття спадщини. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, та що його право на спадщину ніким не оспорюється, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved