Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

18.08.2017 року до суду звернулась позивач з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.10.2010 року по 05.11.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] З моменту розірвання шлюбу і по теперішній час відповідач доньку не бачив, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, не відвідує її ані вдома, ані в навчальних закладах, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу вона не чинила. На теперішній час у відповідача мається заборгованість по сплаті аліментів в сум 31584 грн. На підставі вищевикладеного просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Великоновосілківської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2011 р. - відповідач [PERSON]є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії рішення Петровського районного суду м.Донецька від 05.11.2013 р., шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8-9). Як вбачається з довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 19.11.2014 р., [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою (а.с. 6). Факт проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - позивачкою по справі [PERSON] також підтверджується довідкою Андріївської сільської ради від 04.07.2017 р. № 600 (а.с. 13). Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 08.10.2013 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки Державної виконавчої служби Великоновосілківського районного відділу ГТУЮ в Донецькій області від 30.06.2017 р. № 1-41291424заборгованість [PERSON] по аліментам складає 31584,00 грн. (а.с. 12). З листа КЗОЗ «Великоновосілківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 28.09.2017 р. № 688 вбачається, що відповідач [PERSON] на медичному обліку у зв'язку з хронічними захворюваннями не знаходиться, за медичною допомогою не звертався. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, не бачиться з нею, не піклується про її здоров'я, матеріального не забезпечує, що свідчить про його байдуже ставлення до дитини та хх подальшої долі. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Великоновосілківської районної державної адміністраціївбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO] З відповідачем була проведена бесіда і останній не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи надані до суду висновки, суд зазначає, що вони є об'єктивними, відображають істинне положення речей, не були спростовані відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримує матеріально, довгий час не цікавиться її станом здоров'я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надав. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved