Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

19.12.2016 року Львівська міська рада звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №23 на вул. І Федорова, 29 у м. Львові від 15.07.2016 р., серія та номер: 1782, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30486378 від 15.07.2016 р., витребувати квартиру №21 на вул. І.Федорова, 29 від [PERSON], а також виселити [PERSON] з квартири №21 на вул. І Федорова, 29. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.04.2009 р. №251 «Про надання квартири сімї [PERSON]П.» (п. 3 рішення) квартиру №21 на вул. І Федорова, 29 зараховано до числа відселенчих, яку Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР використовував для тимчасового переселення із житлових приміщень, які підлягали ремонту. Квартира №21 на вул. І Федорова, 29 складається з однієї житлової кімнати площею 18,70 кв.м., кухні площею 10,0 кв.м., вбиральня площею 7,20 кв.м. спільна з квартирами №№ 20, 21, 23. 31.08.2016 р. комісією ЛКП «Старий Львів», Галицької районної адміністрації ЛМР, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР встановлено, що дверний проріз до квартири №21 на вул. І Федорова, 29 та до туалету закладені цеглою та обєднано квартири в одну за №23 на вул. Федорова, 29. На вимогу ЛКП «Старий Львів» документів на переобладнання квартир власником квартири №23 на вул. І Федорова,29 у м. Львові [PERSON] не представлено. Зазначає, що згідно п.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Стверджує, що [PERSON] була власником квартири №23 на вул. Федорова, 29 у м. Львові з 16.06.2014 р. відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2016 р., загальна площа квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові складає 92,7 кв.м., власником квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2016 р. №1782, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Вважає, що [PERSON] безпідставно набула право власності на квартиру Львівської міської ради №21 на вул. І. Федорова, 29 у м. Львові. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 20.12.2016 троку відкрито провадження у даній справі. Ухвалою від 10.07.2017 року позовну заяву залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача. 28.07.2017 року представником позивача на ухвалу від 10.07.2017 року подано апеляційну скаргу. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.04.2018 року апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено, ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 10.07.2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Справа надійшла до Галицького районного суду м.Львова 11.05.2018 року та була передана судді Зубачик Н.Б. Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду подала клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що представник прийматиме участь у виселенні особи з приміщення. Однак, судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки доказів перебування представника позивача на вказаних діях та неможливості забезпечити явку іншого представника у судове засідання суду не надано. Відповідач [PERSON]\~та її\~представник у\~судове засідання\~не зявилися,\~однак через\~канцелярію суду\~від представника\~надійшла заява,\~в якій\~просить розгляд\~справи проводити\~без участі\~позивача та\~її представника,\~проти задоволення\~позову заперечує,\~просить у\~такому відмовити,\~про що\~подала письмові\~заперечення.\~Зокрема зазначає,\~що [PERSON],\~у червні\~2014\~року купила\~квартиру №23\~в будинку\~№29\~на вул.\~І.\~Федорова у\~м.\~Львові.\~Згодом відповідач\~зазначену квартиру\~продала.\~Однак зазначає,\~що не\~продавала вказаної\~квартири відповідачу\~[PERSON]\~Крім цього,\~зазначає,\~що позивачем\~не подано\~доказів наявності\~права власності\~на квартиру\~№21\~в будинку\~№29\~на вул.\~І.\~Федорова у\~м.\~Львові.\~Стверджує,\~що позивачем\~обрано невірний\~спосіб захисту\~права власності,\~покликаючись при\~цьому на\~п.22\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. Фактично, для витребування майна, необхідно, щоб таке майно було у володінні та користуванні особи, до якої заявлено позов та було індивідуально визначеним. На вказаному наголосив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 19 Постанови Пленуму №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначивши, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. За таких умов відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази володіння чи користування відповідачами квартирою №21 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові, відтак, немає підстав для її витребування. Також зазначає, що Львівська міська рада немає жодних прав на квартиру №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові, відповідно у неї відсутні підстави на оспорення правочинів, які укладено щодо такої квартири. Окрім того, звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів самовільного вселення відповідача в квартиру №21 на вул. І. Федорова, 29 у м. Львові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду подала письмові заперечення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що є власником квартири №23\~площею 92,7\~кв.м.\~в будинку\~№29\~на вул.\~І.\~Федорова у\~м.\~Львові.На момент купівлі квартира складалася з двох житлових кімнат, кухні та комунальних вигод. Існуючий на момент купівлі квартири стан збережено на даний час. Відповідач не проводила жодних перепланувань чи реконструкцій. Зазначає, що на час купівлі квартири, така належала попередньому власникові на праві власності, яке було зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім того, вважає неналежним способом захисту прав позивача вимогу визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові, оскільки позивачем не надано жодних доказів суперечності такого договору положенням чинного законодавства. Зазначає, що в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5 судом наголошено, що застосовуючи положення статті 387\~ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідач зазначає, що не є та ніколи не була власником, володільцем чи користувачем квартири №21 на вул. І. Федорова, 29 у м. Львові, такі дані в матеріалах справи відсутні. Відсутність у відповідача квартири №21 на вул. І.Федорова, 29 у м. Львові виключає можливість її витребування. За таких умов, відповідач вважає необґрунтованою вимогу про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири та відповідно скасування державної реєстрації права власності на підставі такого договору. Окрім того, [PERSON] заперечує проти її виселення з квартири №21 на вул. І Федорова,29 у м. Львові та витребування у неї такої квартири, оскільки такою квартирою не володіє, вказаної квартири не займала та не займає на даний час. Зазначає, що згідно наявної у справі довідки з місця проживання від 27.09.2016 р., виданої ЛКП «Старий Львів», квартира №21 на вул. І Федорова, 29 у м. Львові є вільною. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Представник третьої особи Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 14.04.2005 р., територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради належить будинок №29 на вул. І. Федорова у м.Львові. Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.04.2009 р. №251 «Про надання квартири сімї гр. [PERSON]П.» квартиру №21 в будинку №29 на вул. І.Федорова у м. Львові зараховано до числа відселених (Т.1, а.с.8). 30.08.2016 р. ЛКП «Старий Львів» видано попередження відповідачу [PERSON] про те, що у належній їй квартирі №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові проводяться ремонтні роботи, відповідача зобовязано представити документи про право власності та технічний паспорт на квартиру, а також забезпечити доступ до вказаної квартири представникам ЛКП «Старий Львів» (Т.1, а.с.7). 31.08.2016 р. комісією у складі представників ЛКП «Старий Львів», Галицької районної адміністрації ЛМР, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР складено акт, згідно якого дверний проріз до квартири №21 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові та до туалету спільного користування закладені цеглою та обєднано квартири в одну за №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові (Т.1, а.с.16). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2014 р. власником квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові являється [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] купила у [PERSON] квартиру №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові (Т.1, а.с.9, 17). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2016 р. власником квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові являється [PERSON] Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу квартири від 15.07.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1782 (Т.1, а.с.12). З довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №4629 від 27.09.2016 р., виданої ЛКП «Старий Львів» вбачається, що у квартирі №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові зареєстрованих осіб немає (Т.1, а.с.10). З довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №4628 від 27.09.2016 р., виданої ЛКП «Старий Львів» вбачається, що у квартирі №21 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові зареєстрованих осіб немає (Т.1, а.с.11). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №793, [PERSON] продала [PERSON] квартиру №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові (Т.1, а.с.64-65). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2016 р. власником квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові являється [PERSON] Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу квартири від 06.07.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №793 (Т.1, а.с.63). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.07.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1782, гр. [PERSON] продала квартиру №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові гр. [PERSON] (Т.1, а.с.50-51). Згідно технічного паспорта на квартиру №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м.Львові від 14.10.2015 р., квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, коридору, гардеробу та підвалу, загальна площа квартири становить 92,7 кв.м. Відповідно до\~ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оскільки у матеріалах справи відсутній та сторонами не надано договору купівлі-продажу квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а в справі наявні договори купівлі-продажу квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові, укладені 06.07.2016 р. між [PERSON]\~та [PERSON]\~та 15.07.2016\~р.\~між [PERSON]\~та [PERSON],\~ суд вважає позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові від 15.07.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1782 необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Окрім цього, всупереч ч.3 ст.12 ЦПК України позивачем не доведено факту порушення його прав оскаржуваним договором, оскільки суду не надано жодних доказів наявності права власності Львівської міської ради на квартиру №23 в будинку №29 на вул. І Федорова у м. Львові. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що на даний час право власності на вказану вище квартиру зареєстровано на [PERSON] Відтак, позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30486378 від 15.07.2016 р., оскільки позивачем не заявлено позовних вимог до державного реєстратора. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України). Частиною першою ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При розгляді\~спорів про\~витребування власником\~свого майна\~із чужого\~незаконного володіння\~необхідно враховувати,\~що позивачем\~за таким\~позовом може\~бути власник\~майна (фізичні,\~юридичні особи,\~держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Згідно ч.2 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими субєктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували передачу спірної квартири у комунальну власність та прийняття її до комунальної власності. Доказ реєстрації права власності на будинок в цілому не доводить факту наявності права власності на квартиру в такому будинку, оскільки згідно ст.382 ЦПК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Разом з тим, від добросовісного набувача майно може бути витребуване лише в передбачених законом випадках (ст. 388 ЦК України), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права на її відчуження. Об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч.1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Також, оскільки з наявної у справі довідки з місця проживання від 27.09.2016 р., виданої ЛКП «Старий Львів», випливає, що у квартирі №21 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові зареєстрованих осіб немає, жодних доказів самовільного зайняття відповідачем [PERSON] вказаної квартири суду не надано, відтак відсутні підстави для виселення [PERSON] з квартири №21 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові та витребування даної квартири з володіння [PERSON] Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач [PERSON] придбала квартиру №23 в будинку №29 на вул. І. Федорова у м. Львові в особи, яка була власником даної квартири, право якої було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та не є скасованим на даний час, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволені позову відмовлено, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовій збір необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed