Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

19 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 14 у будинку № 25 по вул. с. Закори в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області. 05 травня 2016 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій виключено з кола осіб третю особу Зміївський РС ГУ ДМС України в Харківській області. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником кімнати № 14 у будинку № 25 по вул. С.Закори в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області, на підставі ордеру від 08.11.2000 року, у звязку з його працевлаштуванням на Зміївській ДРЕС. Крім нього, в кімнаті зареєстрована донька, однак з вересня 2010 року не проживає. Реєстрація відповідачки за місцем її мешкання призводить до зайвих витрат по сплаті комунальних послуг та труднощів у оформленні субсидії, у звязку з чим просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачки [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, входячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 1096-2000 на зайняття жилої площі у гуртожитку для малосімейних Зміївської ГРЕС ПЕО «Харківенерго», [PERSON], як працівнику ЖКО, надано жиле приміщення кімната № 14 у гуртожитку для малосімейних по вул. С. Закори, 38 (на теперішній час існуюча нумерація будівлі № 25) в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області. ( а.с. 11) Відповідно до копії свідоцтва про встановлення батьківства, серії І-ВЛ № 310871, зареєстрованого Зміївським відділом ЗАГС Харківської області, [PERSON] визнаний батьком [PERSON], [INFO]. (а.с. 8) Крім того, позивачем надано копії квитанцій по сплаті житлово комунальних послуг, з яких вбачається, що особовий рахунок виписано на ім'я позивача [PERSON] (а.с. 12-21) Згідно даних з довідки № 627, виданої 04.04.2016 року КП «Комунальник», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) З акту обстеження, складеного 29 березня 2016 року [PERSON] у присутності свідків [PERSON], [PERSON], вбачається, що у кімнаті № 14 у будинку № 25 по вул. С. Закори в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області, [PERSON] не проживає з вересня 2010 року. Особистих речей в квартирі не має. Перешкод у доступі до квартири та проживання в ній [PERSON] ніхто не чинить. (а.с. 9) Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. \~У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване Примірним положенням про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. \~Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України № 2482-XII від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації понад строки, визначені ст. 71 ЖК \~\~України, добровільно залишила квартиру, фактично мешкає за іншою адресою, тобто обрала \~\~інше постійне місця проживання, \~\~не приймає участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, \~суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved