overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

19.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що перебуває з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому, позивач у судовому порядку просила стягнути з відповідача на її користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. Позивач у судове засідання не з'явилась. Надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно заяви про розгляд справи за його відсутності, що надійшла до суду, останній не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки, виданої квартальним комітетом № 19 від 17.09.2016 року, дитина проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Виходячи з положень вказаної статті та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, що передбачено ч.1 ст. 183 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує обставини даної справи та вимоги, викладені у ст. 182 СК України, відповідно до наданих доказів, тому, частка від доходу, яка підлягає стягненню з відповідача як аліменти, становить - 1/4 з дня подачі до суду позовної заяви, тобто з 19.09.2016 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 191 СК України. В силу положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

19.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 22.08.1992 року та зареєстрований Малиновським ЗАГСом м. Одеси, актовий запис № 631. При цьому позивач посилається на те, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. При цьому позивач пояснила, що шлюбні стосунки між сторонами припинені понад 6 місяців, а також позивач вказала, що після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 22.08.1992 року [PERSON] та [PERSON] / до шлюбу - [PERSON]/ уклали шлюб, який зареєстрований Малиновським відділом ЗАГСу м. Одеси, актовий запис № 631, що вбачається із свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] /а.с. 7/. [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 373, що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 6/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються понад 6 місяців, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання сина, його утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги та просить позов задовольнити, а також враховуючи, що подружжя наполягає на розірвані шлюбу, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

19.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду від 21.09.2002 року по справі № 2-141/2003 року, а саме скасувати арешт, з ? частини квартири [ADDRESS], що належить на теперішній час позивачу. При цьому позивач посилається на те, що в рамках цивільної справи № 2-141/2003 було накладено арешт на частину квартири. На теперішній час позивач є власником ? частини квартири, а тому накладений арешт порушує права позивача як власника. У зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2005 року по справі № 2-141/03 є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно з КП «ОМТІ та РОН» від 23.02.2006 року, відповідно до якого право власності зареєстровано за № 268 в книзі 586пр-165. Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на ? частину квартири, що належала [PERSON] накладено арешт ухвалою Київського районного суду м. Одеси б/н від 21.09.2012 року. Судом досліджено довідку архіваріуса Київського районного суду м. Одеси, якою повідомлено, що цивільна справа № 2-141/03 знищена за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси б/н від 21.09.2012 року арешт на ? частину квартири [ADDRESS], що на теперішній час належить позивачу [PERSON], перешкоджає позивачу у розпорядженні її майном. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 615 грн 05 коп. у відшкодування збитків, завданих самовільним підключенням електропроводки до електричної мережі та безоблікове споживання електроенергії. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідачі не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належними чином. За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідачі проживають в [INFO] і є споживачами послуг електропостачання, які надає позивач. 17.11.2015 року працівниками позивача було встановлено самовільне підключення відповідачами електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку, що дозволяє безоблікове споживання електричної енергії, про що складено акт № 149262 (а. с. 4). Співвідповідач [PERSON] підписала вказаний акт без зауважень. Відповідно до пункту 48 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку. Таким чином, здійснивши безоблікове споживання електричної енергії відповідачі завдали позивачеві матеріальні збитки в сумі 615 грн 05 коп., які, згідно положень статті 1066 ЦК України, підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернувся з позовом до суду та просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Мотивує це тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, але своєчасно в шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини так як хворів. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] На час його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. З повідомлення приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М. № 730/01-16 від 30.09.2016 р. видно, що звернень про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини після смерті гр. [PERSON], померлого [INFO] не було. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. З матеріалів справи видно, що постановою приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М. №637/02-32 від 22.08.2016 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.18). Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. [PERSON] вчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки хворів та знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою Овруцької амбулаторної загальної практики сімейної медицини №84 від 14.09.2016 року, а тому суд вважає, що останній пропустив вказаний строк з поважної причини і йому слід надати додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 25275,00 грн. за кредитним договором №б/н від 11.05.2011 року та судові витрати у розмірі 1378, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 12500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 25275,00 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки суду не повідомив . Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 11.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 04.09.2016 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 25275,00 грн..(а.с.3-4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн., які у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що 22 травня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем зареєстрований виконавчим комітетом Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 4. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Сім»я фактично розпалась і існує формально. Причиною є те, що у них різні погляди на життя, та на цій підставі постійно виникали сварки, подальше спільне проживання та збереження шлюбу стало неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її присутності та розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав суду телефонограму, в якій просить справу розглядати без його участі, згоден на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 22 травня 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 4. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Сторони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують протягом одного року, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. За таких обставин, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач висловила своє побажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», суд вважає її клопотання є законним та підлягає задоволенню. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст.110-112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем по справі [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак від фактичних шлюбних відносин та проживання однією сім'єю з грудня 2008 року у них є донька [PERSON], [INFO], її батьком у свідоцтві про народження дитини записано відповідача по справі [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися у серпні 2016 року. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом, та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі1/4? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки у судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши письмову згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав, [PERSON] та відповідач [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, однак жили разом та від фактичних шлюбних відносин мають доньку [PERSON], батьком якої записано відповідача по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 28.07.2010 року (а.с.6). Після припинення шлюбних відносин, дитина мешкає разом із матір`ю, що підтверджується довідкою Відділу ЖКГ Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 04.09.2016 року за № 3247 (а.с.7). Відповідач по справі у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає. Розмір аліментів, які вимагає позивач відповідає матеріальному положенню відповідача, тому позовні вимоги позивача обгрунтовані, законні та підлягають задоволенню з дати подання позову до суду, тобто з 19.09.2016 року. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином позов обгрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

19.09.2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що 22 травня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 04. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], остання проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим, на підставі ст.180 СК України, просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з»явилась, в заяві на ім»я суду просить справу розглядати без її присутності, просить позовні вимоги задоволити. Відповідач у судове засідання не з»явився, подав суду телефонограму в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 2015 року. Остання проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомоги на їх утримання не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дитини, що змусило позивачку звернутися до суду із зазначеним позовом, суд, враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я як дитини так і платника аліментів, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки, за заявою останньої, аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача і стягнути з нього 551.20 гривень судового збору. На підставі ст.180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ст. 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved