Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

18 вересня 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] , позбавленим батьківського піклування. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабкою [PERSON] , [INFO] . У квітні 2013 року [PERSON] залишила свого сина та змінила місце проживання. Останні сім років відповідачка мешкає в м. Маріуполь, а її син живе разом з бабцею та знаходиться на її утриманні. Тобто матір дитини взагалі не цікавиться про неї, не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує. Таким чином, мати хлопчика свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не виявляє турботи про нього, не цікавиться життям, здоров`ям, не відвідує дитину ні в дома, ні в школі. У вересні позивачка звернулася до органу опіки з заявою про розгляд питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина та призначити опікуном її сина - бабцю. 15 вересня 2020 року було отримано рішення Приазовської селищної ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина та встановлення опіки. За таких обставин просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Приазовського районного суду від 23 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Приазовського районного суду від 19 жовтня 2020 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Відзив відповідачем не подано, інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідачка у судове засідання не з?явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та що визнає позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник третьої особи - Приазовської селищної ради як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності представника, в вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, батько дитини [PERSON] , [INFO] , записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] - відповідачки по справі, матір`ю її є [PERSON] - позивачка по справі. Згідно довідки про склад сім`ї /а.с. 21/ неповнолітня дитина проживає разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики Приазовської філії І-ІІ ступенів ОНЗ Приазовська СШ І-ІІІ ступенів «Азимут» /а.с. 19/, вихованням дитини [PERSON] займаються бабуся і дідусь. Згідно довідки КНП «Приазовський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 09.09.2020 року /а.с. 28/ [PERSON] завжди разом з [PERSON] , 2012 року народження, проходить спеціалістів та контролює лікування дитини. Виконавчий комітет Приазовської селищної ради своїм рішенням від 15.09.2020 року дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 ч. 1СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Статтею 155 ч. ч. 1 та 2 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 12 цього ж закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, оглянувши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно матір малолітньої дитини - відповідачка по справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.. 150 СК України. Крім того, суд визнає винною поведінку матері, визнає свідоме нехтування матірью своїх обов`язків, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не приймає участі у підготовки до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Ухилення відповідачки від виховання дитини суперечить її інтересам, перешкоджає її нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім`ї. Змінити поведінку матері в даному випадку і в даний час у кращий бік не можливо. З урахуванням викладеного, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що захист прав малолітньої дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає інтересам дитини. Крім того, суд зазначає, що відповідач не позбавлена права ініціювати питання поновлення батьківських прав згідно ст. 169 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 244 СК України передбачено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Позивач просить, а Приазовська селищна рада як орган опіки та піклування підтримує, встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та призначити його опікуном - бабусю [PERSON] , мотивуючи це тим, що встановлення опіки над малолітньою дитиною є доцільним та відповідає її інтересам. Дослідивши дані про особу [PERSON] судом встановлено, що за станом здоров`я не виявлено протипоказань для виконання функцій опікуна, вона позитивно характеризуються за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягалась, отримує пенсію, вона разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що [PERSON] , є особою, яка може бути опікуном дитини, та відповідає вимогам, встановленим ст.244 СК України. Таким чином, суд вважає, що призначення позивача опікуном неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дитини, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved