Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ленінський районний сектор в м. Полтаві управління державної міграційної служби України в Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суду про причини неявки. Не з'явився в судове засідання представник третьої особи, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час судового засідання. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників процесу по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 2-х кімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с.10). 2 листопада 2005 року сторони зареєстрували шлюб. В період проживання у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.8). З 12 червня 2009 року відповідачка та син були зареєстровані в спірній квартирі. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 травня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). З осені 2011 року відповідачка в квартирі не проживає, нею не користується, за комунальні послуги плату не вносить. В квартирі відсутні всі її особисті речі. Позивач пропонував відповідачу знятися з реєстраційного обліку, в зв'язку з тривалим часом не проживання, але вона не бажає добровільно виписатися з квартири. Відносно малолітнього сина позивач не ставить питання про зняття його з реєстрації, оскільки він не заперечує, щоб син проживав у даній квартирі і був там зареєстрований [PERSON] в добровільному порядку припинила користуватися квартирою [ADDRESS], а зняти відповідача з реєстраційного обліку без її добровільної згоди, позивач не має можливості, у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпоряджання своїм майном. Факт не проживання відповідача [PERSON] у вказаному житловому приміщенні підтверджується актом, про не проживання та відсутність особистих речей складеного 08.10.2014 року, який підписаний сусідами та засвідчені начальником КП «ЖЕО» №2 Полтавської міської ради (а.с. 23). Більше того, як вбачається з дослідженого в судовому засіданні висновку ЄО №3677 від 05.08.2014 року за результатами звернення до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області громадянки [PERSON] (сестри відповідача), а саме з заяви написаної [PERSON] (а.с.31), вона не бажає підтримувати ніяких стосунків з своїми родичами та про своє місцезнаходження просить їх не повідомляти, претензій ні до кого немає. В протоколі допиту [PERSON] в якості свідка від 12.02.2014 року (а.с.32-33), вона вказала, що раніше вона проживала за адресою: [ADDRESS] зі своїм чоловіком [PERSON] У зв'язку з тим, що чоловік зловживав спиртними напоями та спричиняв їй тілесні пошкодження, вона 10.02.2012 року забрала сина [PERSON], [INFO], і вони поїхали з дому, проживаючи в різних церквах і монастирях України. Відносини зі своїми родичами вона підтримувала до травня 2013 року в телефонному режимі. З 26.01.2014 року [PERSON] разом з сином проживає в Свято-Пантелеймонівському храмі, який розташований в м. Луганськ. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Частиною 2 ст. 107 ЖК України визначено, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я , то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, утрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, суд приходить до висновку, що з осені 2011 року відповідач не відвідувала та не проживала у квартирі [ADDRESS] і відповідно не несла витрат по його утриманню. Всі обов'язки, що випливають з утримання даної квартири виконувались лише позивачем. З огляду на це, суд приходить до висновку, що у відповідності до положення ст. 107 ЖК України, [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] з моменту фактичного вибуття на інше постійне місце проживання. Крім того, позивач просить суд зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Однак, вказані вимоги позивача про скасування реєстрації відповідача, є такими, що задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх передчасністю. Відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] про скасування реєстрації відповідача не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, що свідчить про безпідставність вимог [PERSON] щодо зняття [PERSON] з реєстрації за адресою [ADDRESS].

Outcome: partial