Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

18 листопада 2020 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного\~товариства «Суха\~Балка» (далі Відповідач, ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19.12.1973 по 31.12.1987 працював на підприємстві відповідача шахті м. «Фрунзе» начальником зміни та електрослюсарем, і був звільнений з підприємства 31.12.1987 за ст. 36 КЗпП України. 26.12.1974 з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму 1,2,3,4 пальців правої стопи. Висновком МСЕК від 02.03.1994 позивачу вперше встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з нещасним випадком, без встановлення групи інвалідності безстроково. Наслідки нещасного випадку викликають у позивача не тільки фізичні страждання: затерпання правої стопи, кульгавість на праву ногу, швидку втому, а й моральні страждання: порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 150000 гривень. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 09 грудня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що Позивач був ознайомлений з умовами праці на підприємстві, не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до настання нещасного випадку з позивачем. Також зазначив, що позивачем не надано суду жодних доказів які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Позивачем жодним чином не аргументовано та необґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди. Сума заявлена позивачем не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 19.12.1973 по 31.12.1987 працював на підприємстві відповідача шахті м. «Фрунзе» на посаді начальника зміни та електрослюсаря, 31.12.1987 був звільнений за переводом до РУ ім. ХХ Партз`їзду, п.5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.10-12) Згідно копії Акту № 52 про нещасний випадок на виробництві від 27 грудня 1974 року, 26 грудня 1974 року о 13.55 годині з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві. Внаслідок нещасного випадку [PERSON] був травмований, отримавши при цьому травматичну часткову ампутацію 1,2,3,4 пальців правої стопи (нігтьові фаланги) (а.с.6) Причиною нещасного випадку стала відсутність належного керівництва та надзору з боку в.о. начальника ДСФ [PERSON] за виконанням працюючим правил технічної безпеки. Згідно виписки з Акту огляду ЛТЕК [PERSON] 02 березня 1994 року вперше встановлено 15% втрати професійної працездатності з 07.02.1994 у зв`язку з каліцтвом від 26.12.1974, безстроково, без встановлення групи інвалідності (а.с.7-8) В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди (а.с.7-9), при цьому відсоток втрати професійної працездатності, встановлений у зв`язку з трудовим каліцтвом за Актом №52 від 1974 року не змінювався. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Так, суд встановив, що нещасний випадок на виробництві, який призвів до каліцтва позивача стався з ним 26 грудня 1974 року на підприємстві правонаступником якого є відповідач, вперше [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом 15% безстроково, без встановлення групи інвалідності - 02.03.1994, в суд з позовом за захистом своїх порушених прав, позивач звернувся 18 листопада 2020 року. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним каліцтва при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого каліцтва, що потягло втрату працездатності первинно та безстроково у розмірі 15%, без встановлення групи інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я в майбутньому, відсутність вини самого позивача у настанні нещасного випадку, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 40\~000 гривень. оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial