Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

17 липня 2017 року [PERSON] звернувсь до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору Красилівська державна нотаріальна контора та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11 жовтня 2017 року просив: встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини, тобто [INFO] ; визнати за [PERSON] права власності в порядку спадкування після [PERSON] на Ѕ частину: житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 64,6 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки загальною площею 0,25 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 6822789200:04:002:0049, земельної ділянки загальною площею 2,1623 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чернелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6822789200:09:007:0020. Згідно розпорядження голови Красилівського районного суду Хмельницької області №238 від 25.07.2019р. дана справа направлена для розгляду до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2019 р. справа надійшла до мого провадження. В обґрунтування позову позивач посилавсь на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] і після його смерті, покійна матір позивача - [PERSON] прийняла спадщину та 26.11.2009 року отримала у Красилівській державній нотаріальній конторі, свідоцтво про право на спадщину за законом. До складу спадщини увійшли житловий будинок, з надвірними спорудами - загальною площею 64,6 кв.м в [ADDRESS] ; земельна ділянка - загальною площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6822789200:04:002:0049; земельна ділянка - загальною площею 2,1623 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чернелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6822789200:09:007:0020; грошовий вклад у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», рахунок № [NUMBER] . Позивач вказує, що після смерті матері - [INFO] , він дізнався, що вона заповіла частину свого майна [PERSON] , а частину передала за спадковим договором і відповідачка, після відкриття спадщини прийняла її та почала розпоряджатися майном. 17 травня 2017 року позивач, як спадкоємець першої черги звернувся до Красилівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті батька - [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем (без реєстрації). Однак, державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на порушення позивачем строків для прийняття спадщини, а також видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . Позивач зазначає, що у даній справі часом відкриття спадщини є 22 квітня 2009 року і позивач, незважаючи на відсутність у нього реєстрації, постійно проживав із батьком та своєю сім`єю, у будинку в [ADDRESS] , а його неповнолітня на той час, донька - [PERSON] , відвідувала Чернелівську ЗОШ І-ІІІ ступенів та факт спільного проживання позивача із спадкодавцем на момент смерті можуть підтвердити в суді свідки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та не обґрунтованість. Також відповідач зазначила, що позивач постійно з батьками не проживав, а тому є особою, яка не прийняла спадщину після смерті батька, отже не має права на Ѕ частку спадкового майна. Представник третьої особи на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору - Красилівської державної нотаріальної контори, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, вказала, що заперечень проти позову не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Так, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5) ч.2 ст.293 ЦПК України), у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). А пунктом другим постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України), часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу) (ч.2 ст.1220 ЦК України), незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України), у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України), частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України). Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть [PERSON] . Серія [NUMBER] від 23.04.2009р. (т.1 а.с.62) та визнається сторонами. Як вбачається з даних свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Красилівською державною нотаріальною конторою 26.11.2009 року за р.№№1-3114, 1-3116,1-3118, 1-3120 спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON] і спадщина складається з: житлового будинку, з надвірними спорудами - загальною площею 64,6 кв.м в [ADDRESS] ; земельної ділянки загальною площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6822789200:04:002:0049; земельної ділянки загальною площею 2,1623 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чернелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6822789200:09:007:0020; грошового вкладу у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», рахунок № [NUMBER] (т.1.а.с.72 /зворот/, 73,73 /зворот/,74). Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не звертались до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи Красилівської держнотконтори №796/2009 до майна померлого [INFO] [PERSON] (т.1 а.с.59-77). Як вбачається з даних спадкового договору від 24.02.2014р., посвідченого державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори за р.№1-193 Дихтяр Л.І., як відчужувач після своє смерті передає у власність набувачу [PERSON] , належний їй житловий будинок, з надвірними спорудами - загальною площею 64,6 кв.м в [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.94-95). Встановлено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть [PERSON] . Серія [NUMBER] від 11.03.2017р. /повторно/ (т.1 а.с.14) та визнається сторонами. Як вбачається з даних постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії держнотаріуса Красилівської держнотконтори від 17.05.2017р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , через пропуск встановленого чинним законодавством шестимісячного терміну для прийняття спадщини та 26.11.2009р. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я дружини померлого [PERSON] на спадкове майно (т.2 а.с.60). Разом з тим, відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України) та достатніми (стаття 80 ЦПК України), які б у своїй сукупності дали б змогу прийти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування і питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України). Натомість позивачем ні в позовній заяві, ні в суді не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б давали законні підстави для встановити факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини, тобто [INFO] . Так, на обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він, незважаючи на відсутність у нього реєстрації, постійно проживав із батьком та своєю сім`єю, у будинку в [ADDRESS] , однак такі пояснення позивача є лише його твердженням, натомість відповідач заперечує вищевказані обставини. Щодо проживання у будинку в [ADDRESS] неповнолітньої доньки позивача та відвідування нею Чернелівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, а також даних, що містяться у меддовідці Серія 2МДМ №427789, меддовідці Серія 2АА3 №312598, сертифікаті Серія 2000 №031592, меддовідці від 10.06.2009р., епікризі на підлітка, витягу з Держреєстру актів цивільного стану громадян №00019778028 від 17.03.2018р.., довідки Чернелівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №83 від 09.10.2017р., світлин (т.2 а.с.14, 15, 16, 17, 18, 86-89, т.1. а.с.207, 208-2011), то суд не визнає дані обставини як докази проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, з наступних підстав. Так, факт проживання доньки позивача - [PERSON] разом з рідними дідом та бабою в [ADDRESS] був зумовлений сімейними обставинами, разом з тим ніяким чином не підтверджує факт проживання там же позивача. А вищевказані документи містять лише данні щодо місця народження, проживання та навчання [PERSON] , а також світлини з відображенням сімейного свята батьків сторін, і знову ж таки, не підтверджують факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини - [INFO] . Разом з тим, довідка виконкому Чернелівської сільської ради Красилівського району №245 від 13.05.2006р. надана позивачем, містить данні про проживання позивача у будинку [ADDRESS] , а не [ADDRESS] (т.2 а.с.22). Щодо довідки виконкому Чернелівської сільської ради Красилівського району №199 від 19.03.2018р. наданої позивачем, то суд зазначає, що данні про проживання позивача разом з [PERSON] (так у довідці) в с.Чернелівка Красилівського району отримані згідно погосподарського обліку книги №2 за 1977-1979р.р., тобто не на час відкриття спадщини - 22 квітня 2009 року, а тому судом до уваги не приймаються як доказ на обґрунтування позову (т.2 а.с.84). Щодо довідки Красилівського райвійськкомату №52 від 20.03.2018р. про перебування [PERSON] [INFO] на військовому обліку Красилівського РВК (територія Чернелівської сільської ради) з 25.03.1985 р. по теперішній час, то вказані данні лише підтверджують ті обставини, що [PERSON] перебуває на військовому обліку Красилівського РВК і не підтверджують факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини - [INFO] , а тому судом до уваги не приймаються як доказ на обґрунтування позову (т.2 а.с.85). Також суд не бере до уваги як докази на обґрунтування факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини - [INFO] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вказані свідки в суді підтвердили ті обставини, що вони неодноразово бачили позивача у будинку батька, однак дане не підтверджує факт постійного проживання останнього разом із спадкодавцем . Разом з тим, частиною першою ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та частиною третьої, вказаної статті цього Кодексу, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, як зазначено вище, позивачем не доведено та в суді не встановлено факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому позивач є таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому не має права на успадкування за законом Ѕ частки спадкового майна після смерті [PERSON] , а отже, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed