Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

19 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER], з кредитним лімітом у розмірі 4000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважаючи, що позичальником не виконано умов зазначеного кредитного договору позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість, що утворилась станом на 31 жовтня 2013 року, в сумі 17328 грн. 33 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5729 грн. 79 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8361 грн. 39 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 1935 грн. 80 коп., штрафу (фіксованої частини) -500 грн., штрафу (процентної складової) - 801 грн. 35 коп. Представник позивача подав заяву, в якій позов підтримав, справу просив розглядати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представника відповідача, який заявив клопотання про застосування позовної давності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, 26 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER], з кредитним лімітом у розмірі 4000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8-13). Згідно з п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач мав здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотках за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. П.5.2 вказаних Умов позивачу надано право вимагати виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній позивачем частині, у випадку невиконання відповідачем боргових зобов'язань та інших умов договору. Починаючи з листопада 2007 року, позичальником вносились платежі на погашення заборгованості, останній внесено 16 листопада 2009 року (а.с.51-63). Кредитор відповідно до п.4.9 кредитного договору взяв на себе обов'язок щомісячно формувати і надавати клієнтку виписку, що відображає рух коштів на його рахунку за звітний період. Згідно зі ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст.ст.257, 259, 266 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Зважаючи на те, що право вимоги виникло у позивача ще у 2009 році, дані про укладення сторонами договору про збільшення позовної давності відсутні, до суду позивач звернувся у листопаді 2013 року, тобто з пропуском строку, встановленого ЦК України, а представник відповідача заявив про застосування позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити за спливом позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed