Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

17 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] зазначивши третьою особою - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 18 серпня 2012 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] у них народилась спільна донька - [PERSON] . Однак сімейні відносини між сторонами не склались, внаслідок чого шлюб було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.07.2018 року. Після цього, донька [PERSON] залишилась проживати з позивачкою, а відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини: зовсім не бере участі у вихованні та становленні доньки як особистості та громадянки, абсолютно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не цікавиться і успіхами у навчанні доньки, не відвідує батьківські збори, не бере участі у культурних, спортивних та інших масових заходах, не виявляє зацікавленість до консультацій та рекомендацій вихователів групи; добровільно будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Як наслідок, донька не сприймає відповідача як свого батька. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20 травня 2021 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 29 червня 2021 року представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Лук`янова Н.Л. подала до суду висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Лук`янова Н.Л. в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, підтримала висновок органі опіки та піклування. Відповідач [PERSON] , повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав, як і не подав відзиву на позов. Тому суд відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, за згодою позивачки та її представника, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.2016 року відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. 18 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.07.2018 року було розірвано (справа № 686/4121/18, рішення набрало законної сили 14.08.2018 року). На даний час [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до листа-відповіді на адвокатський запит від 28.02.2020 року № 01-23-17 Хмельницького дошкільного навчального закладу № 49 «Дюймовочка», [PERSON] відвідує ХДНЗ № 49 «Дюймовочка» з 02.09.2019 року; за період перебування дитини в дошкільному закладі, мати [PERSON] постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь в культурних, спортивних та інших масових заходах, відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків та виявляє зацікавленість до консультацій та рекомендацій вихователів групи. Згідно копії листа Хмельницького міського центра первинної медико-санітарної допомоги № 2 від 14.02.2020 року № 93/1/01-03, 04.06.2018 року [PERSON] , як законним представником неповнолітньої [PERSON] , було укладено договори про медичне обслуговування (декларації) з лікарем-педіатром [PERSON] ; також, згідно пояснень лікаря-педіатра [PERSON] , під час відвідин лікаря, дитину супроводжувала та опікувалась здоров`ям її матір, [PERSON] 25 червня 2021 року за № 2016/01-31 органом опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради було затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки - [PERSON] , [INFO] . Такий висновок мотивовано тим, що вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача, його поведінці. Вданому випадку, [PERSON] не з`явився до органу опіки та піклування, не надав можливості обстежити його житлово-побутові умови. Разом з тим, документи, наданні [PERSON] , не підтверджують факту свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з позивачкою [PERSON] 01.03.2019 року зареєстрували шлюб, на даний час проживають разом з донькою позивачки [PERSON] , яка його вважає своїм батьком, іншого батька вона не знає; [PERSON] не з`являється та не цікавиться життям [PERSON] , жодним чином не допомагає їй. Аналогічні пояснення дала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із частин першої та другої статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Аналіз наведених норм Конвенції дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтями 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону» дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо доньки [PERSON] є наслідком свідомої, умисної та винної поведінки відповідача, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved