Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

19.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду із вимогами до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 03 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 435 недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вказаного правочину не підписував, а отже було відсутнє волевиявлення учасника цього правочину, крім того зазначав, що він не міг бути присутнім при підписанні цього договору, так як відбував покарання у виправній установі. 27.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду із вимогами до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу та дарування квартири [ADDRESS] недійсними, посвідчених 26.08.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2406 та 07.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2160. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вказаного правочину не підписував, а отже було відсутнє волевиявлення учасника цього правочину, крім того зазначав, що він не міг бути присутнім при підписанні цього договору, так як відбував покарання у виправній установі. Ухвалою суду від 14.02.2018 року справи обєднано в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлені про час і місце слухання справи, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідач [PERSON] надіслала письмовий відзив на позов в якому у задоволенні позову просила відмовити,у відзиві зазначала, що договір дарування був укладений відповідно до норм чинного законодавства, підстави визнання його недійсним відсутні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні покладався на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] до початку розгляду справи через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] до початку розгляду справи через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] до початку розгляду справи через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказувала, що свідоцтво про право власності видано під час відсутності позивача, а також вказувала на відсутність його при оформленні довіреності. Судом встановлено, що 03.08.2016 року був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 435, зі сторони продавця у договорі зазначено [PERSON] та зі сторони покупця [PERSON] (а.с. 27-28 том 1). Приватному нотаріусу для укладання цього договору було надано паспорт на імя [PERSON] серії МТ № 272874 (а.с. 44 том 1). В договорі вказано, що кваритира належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради Чернігівської області 17.05.2016 року, на підставі розпорядження органу приватизації ЧМР № 05-05/234 від 10.05.2016 року, і хоча на той час, коли були подані документи органу приватизації та на час видання довіреності від [PERSON] на ім'я [PERSON], позивач відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби та не міг фізично бути в м. Чернігові, позивач не ставить питання про скасування рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності, оскільки його представник вважає, що права позивача в цій частині не порушені, а суд не може вийти за межі позовних вимог позивача. 26.08.2016 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою) було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], 19 в м. Чернігові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 254 том 1). 07.09.2016 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі продажу квартири, предметом якого стала квартира [ADDRESS], 19 в м. Чернігові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 252-253 том 1). Паспорт серії МТ № 272874, яким документувався [PERSON], [INFO], 01.03.2013 року, згідно бази ІП «Недійсних документів» значиться втраченим з 20.08.2014 (а.с. 110). Згідно із копією довідки про звільнення, [PERSON], [INFO] відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 05 вересня 2014 року по 14 квітня 2017 року, та звільнений з Старобабанівської ВК-92 Черкаської області (а.с. 7). Згідно із копією висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3718-3720/17-24 від 25.09.2017 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 12016270010008381 від 02.09.2016 року відомості щодо якого внесено до ЄРДР за ч. 3 ст. 358 ККУ, досліджувані рукописний запис «[PERSON] Ю.» та підпис від імені [PERSON] в графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Рокоссовського, 19/84, укладеному між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований в реєстрі під № 435 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] від 03.08,2016 року, виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 115-123). Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1 та 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, факт підписання стороною правочину засвідчує згоду Сторони з умовами правочину та підтверджує внутрішнє волевиявлення особи на досягнення реальних правових наслідків обумовлених правочином. Відповідно до ст.. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи з зазначеного, слід визнати вимоги позивача в частині позовних вимог до [PERSON] обґрунтованими, оскільки під час судового розгляду знайшли підтвердження обставини відсутності його підпису у договорі купівлі-продажу від 03.08.2016 року, що підтверджується копією висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3718-3720/17-24 від 25.09.2017 року, також цей факт підтверджується копією довідки про звільнення (а.с. 7 том 1), із якої слідує, що позивач не міг знаходитись в м. Чернігові 03.08.2016 року, оскільки знаходився в Старобабанівській ВК-92 Черкаської області, а також, враховуючи, що при укладанні оспорюваного правочину був наданий паспорт, що рахується втраченим з 20.08.2014 року, а отже встановлено відсутність волевиявлення особи, яка була стороною правочину. В задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними слід відмовити, оскільки згідно зі статтями 216, 217 ЦК недійсний правочин (договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 03 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу [PERSON] М.) не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (двостороння реституція). Якщо у звязку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. Недійсність окремих частин правочину не призводить до недійсності решти його частини і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 10 ППВСУ № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, \~з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. В правовій позиції ВСУ, яка викладена у постанові від 17 лютого 2016 року\~у справі № 6-2407цс15 ВСУ виходив із того, що норма ч. 1 ст.\~216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача,\~\~з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 1212 ЦК, які дають право витребувати в набувача це майно. Отже в частині позовних вимог про визнання договору дарування від 26.08.2016 року та договору купівлі-продажу від 07.09.2016 недійсними, позивач обрав невірний спосіб захисту. З огляду на те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судові витрати понесені позивачем підлягають частковому відшкодуванню.

Outcome: partial