Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

19.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.10.2012 року він за усним договором позики передав відповідачу [PERSON] у власність 193 000,00 тисячі гривень. Укладенння цього договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від 24.10.2012 року. В позовній заяві вказує на те, що грошові кошти у розмірі 193 000,00 тисячі гривень були передані [PERSON] у момент підписання розписки, згідно якої [PERSON] зобов'язувався повернути вищевказані кошти до 25.12.2012 року, однак станом на 15 травня 2014 року сума позики в розмірі 193 000,00 тисячі гривень не повернута. На неодноразові прохання позивача повернути борг [PERSON] не реагує . Так, як [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з нього суму боргу, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних, що в загальному становить суму боргу в розмірі - 214 749,88 гривень, а також просить стягнути з відповідача судові витрати в справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у його відсутності, позовну заяву підтримує, просить задовольнити її в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, але був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав, доводів позивача не спростував. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що 24.10.2012 року позивач [PERSON] за усним договором позики передав відповідачу [PERSON] у власність 193 000,00 тисячі гривень. Факт передачі грошових коштів відповідачу підтверджується розпискою [PERSON] від 24.10.2012 року (а.с.3). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Із розписки відповідача [PERSON] про отримання ним грошових коштів в борг вбачається, що відповідач зобов'язується повернути кошти до 25.12.2012 року, однак станом на 15 травня 2014 року сума позики в розмірі 193 000,00 грн. не повернута. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом сума основного боргу з урахуванням збитку завданого інфляцією становить 206 317, 00 гривень та три відсотки річних у розмірі 8 432,88 гривень, а всього борг на загальну суму становить 214 749,88 гривень. Також як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи на неодноразові прохання позивача про повернення йому боргу відповідач жодного разу не відреагував. Крім того відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився та не спростував вказані обставини, а також на адресу суду від відповідача [PERSON] не надходило жодних доказів повернення боргу позивачу. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовну заяву [PERSON] про стягнення боргу слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають також стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 2 147,50 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved