Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

18 вересня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 65\~389, 01 грн., інфляційні витрати в сумі 16\~730, 64 грн. та 3% річних у розмірі 4\~768, 49 грн. а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог\~представник позивача посилається на те, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідачі, у свою чергу, не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.12.2011 року по 31.08.2020 року у сумі 65\~389, 01 гривень. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. 04 грудня 2020 року від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що за адресою зазначеною у позовній заяві не проживає з 2011 року, а тому ніякими послугами Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не користується. Просила застосувати строк позовної давності та повністю або частково звільнити від сплати боргу. В судове\~засідання представник\~позивача Гура Я.В., який діє на підставі довіреності від 29.11.2019 р. № 40-5692/71, не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов КП «Харківські теплові мережі визнали частково та пояснили, що [PERSON] разом зі своїми дітьми в спірній квартирі не проживає, має постійне місце проживання у Харківській області. Крім того, відповідач [PERSON] просила суд застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так,\~у судовому\~засіданні встановлено, що згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.09.2020 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2020 року вказана квартира не приватизована. (а.с. 27) Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з 01.02.2011 року по 31.08.2020 року в розмірі 65\~389, 01 грн. (а.с. 3-4) Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржниками не погашена. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.04р. № 1875-ІV, обов`язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач. Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005року №630. Згідно п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно вимог п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Але, відповідачі, отримуючи надані їм послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.02.2011 року по 31.08.2020 у розмірі 65\~389, 01 грн. Позивач також просив суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 16\~730, 64 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 4\~768, 49 грн., що підтверджується розрахунком 3% та індексації по заборгованості за надані послуги. (а.с. 5) Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву посилалася на те, що за адресою: [ADDRESS] не проживає, а тому не повинна сплачувати заборгованість. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Окрім того ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону). Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов`язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування (ст. 8 Закону). Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач по справі проживає за іншою адресою матеріали справи не містять, а тому суд не приймає до уваги зазначені посилання відповідача [PERSON] . Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що дійсно за відповідачами існує заборгованість по сплаті послуг з теплопостачання за період з 01.12.2011 року по 31.08.2020 року у розмірі 65\~389, 01 грн. Окрім того, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просила суд застосувати до вимог КП «Харківські теплові мережі» строк позовної давності. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до вимог позивача, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період трьох років, який передували зверненню позивача до суду (18 вересня 2020 року), а саме з вересня 2017 року по серпень 2020 року. Так, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за період з 01.09.2017 року по 31.08.2020 року у розмірі 47\~434, 00 грн., інфляційні витрати в сумі 2\~699, 67 грн., 3% річних у сумі 2\~042, 44 грн. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім відповідно до платіжного доручення від 28.08.2020 року. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial