Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

19.05.2017 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] «Про поділ майна подружжя» (вхідний № 1161/17-вх), в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 110,0 м2, житловою площею 59,2 м2, мансарду (літера «а»), прибудову (літера «а1»), тамбур (літера «а2»), літню кухню (літера «Б»), вбиральню (літера «В»), літній душ (літера «Г»), баню (літера «Д»), сарай (літера «Е»), альтанку (літера «З»), погріб (літера «М»), колонку (літера «К»), зливну яму (літера «М1»), хвіртку (літера «N»), огорожу (літера «N1»), що розташовані за адресом: [ADDRESS] , а також на рухоме майно, загальною вартістю 52300,00 гривень, стягнувши з відповідача на її користь судові витрати та різницю вартості Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21099 та вартості рухомого майна відповідно до акту від 20.04.2017 року (а. с. 4 6). 07.11.2017 року за вхідним № 3196/17-вх відповідач [PERSON] надав заперечення на позов, в яких просив зареєстрували за ним право власності на Ѕ частину автомобіля марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, та на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 110,0 м2, що розташований за адресом: [ADDRESS] ,- а також залишити в його користуванні майно, яке знаходиться в цьому домоволодінні (а. с. 31 33). 05.02.2018 року позивач [PERSON] вточнила свої позовні вимоги, звернувшись до суду із відповідною позовною заявою (вхідний № 635/18-вх), в якій просила: 1) визнати за нею право власності: на Ѕ частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 110,0 м2, житловою площею 59,2 м2; мансарду (літера «а»); прибудову (літера «а1»); тамбур (літера «а2»); літню кухню (літера «Б»); вбиральню (літера «В»); літній душ (літера «Г»); баню (літера «Д»); сарай (літера «Е»); альтанку (літера «З»); погріб (літера «М»); колонку (літера «К»); зливну яму (літера «М1»); хвіртку (літера «N»); огорожу (літера «N1»), що розташовані за адресом: [ADDRESS] , а також на рухоме майно: ліжко 2-х стальне з матрацом, вартістю 14000,00 гривень; монітор «Samsyng», вартістю 500,00 гривень; блок живлення до комп`ютера, вартістю 700,00 гривень; холодильник «Атлант», вартістю 7000,00 гривень; телевізор «Samsyng», вартістю 4000,00 гривень; кухонні меблі, вартістю 2000,00 гривень; газову плиту «Брест», вартістю 1000,00 гривень; витяжку кухонну, вартістю 1300,00 гривень; машину пральну «Бош», вартістю 3500,00 гривень, а всього загальною вартістю 34000,00 гривень. 2) визнати за відповідачем [PERSON] право власності: на Ѕ частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 110,0 м2, житловою площею 59,2 м2; мансарду (літера «а»); прибудову (літера «а1»); тамбур (літера «а2»); літню кухню (літера «Б»); вбиральню (літера «В»); літній душ (літера «Г»); баню (літера «Д»); сарай (літера «Е»); альтанку (літера «З»); погріб (літера «М»); колонку (літера «К»); зливну яму (літера «М1»); хвіртку (літера «N»); огорожу (літера «N1»), що розташовані за адресом: [ADDRESS] , а також на рухоме майно: автомобіль марки «ВАЗ 21099», 2005 року випуску, легковий СЕДАН- [PERSON] , шассі № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ; шафу, вартістю 8000,00 гривень; телевізор «Samsyng», вартістю 12000,00 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 1000,00 гривень; софу, вартістю 200,00 гривень; мото-косу «ОЛЕО-MAC», вартістю 3600,00 гривень; насос для каналізації, вартістю 1500,00 гривень меблі - м`який куточок, вартістю 2000,00 гривень; котел газовий «БОШ Юнкерс», 2012 року придбання, вартістю 6000,00 гривень, а всього загальною вартістю 34300,00 гривень. 3) стягнути з відповідача на її користь частину вартості автомобіля марки «ВАЗ 21099», 2005 року випуску, легкового СЕДАН- [PERSON] , шассі № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] та судові витрати по справі (а. с. 47 49). 13.06.2018 року позивач [PERSON] вдруге вточнила свої позовні вимоги, звернувшись до суду із відповідною позовною заявою (вхідний № 2957/18-вх), в якій просила: 1) визнати за нею право власності: на Ѕ частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 110,0 м2, житловою площею 59,2 м2; мансарду (літера «а»); прибудову (літера «а1»); тамбур (літера «а2»); літню кухню (літера «Б»); вбиральню (літера «В»); літній душ (літера «Г»); баню (літера «Д»); сарай (літера «Е»); альтанку (літера «З»); погріб (літера «М»); колонку (літера «К»); зливну яму (літера «М1»); хвіртку (літера «N»); огорожу (літера «N1»), що розташовані за адресом: [ADDRESS] , а також на рухоме майно: монітор «Samsyng», вартістю 500,00 гривень; блок живлення до комп`ютера, вартістю 700,00 гривень; холодильник «Атлант», вартістю 7000,00 гривень; телевізор «Samsyng», вартістю 4000,00 гривень; кухонні меблі, вартістю 2000,00 гривень; газову плиту «Брест», вартістю 1000,00 гривень; витяжку кухонну, вартістю 1300,00 гривень; машину пральну «Бош», вартістю 3500,00 гривень; шафу, вартістю 8000,00 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 1000,00 гривень; софу, вартістю 200,00 гривень; мото-косу «ОЛЕО-MAC», вартістю 3600,00 гривень; насос для каналізації, вартістю 1500,00 гривень меблі - м`який куточок, вартістю 2000,00 гривень; котел газовий «БОШ Юнкерс», 2012 року придбання, вартістю 6000,00 гривень. 2) визнати за відповідачем [PERSON] право власності: на Ѕ частину житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 110,0 м2, житловою площею 59,2 м2; мансарду (літера «а»); прибудову (літера «а1»); тамбур (літера «а2»); літню кухню (літера «Б»); вбиральню (літера «В»); літній душ (літера «Г»); баню (літера «Д»); сарай (літера «Е»); альтанку (літера «З»); погріб (літера «М»); колонку (літера «К»); зливну яму (літера «М1»); хвіртку (літера «N»); огорожу (літера «N1»), що розташовані за адресом: [ADDRESS] , а також на рухоме майно: автомобіль марки «ВАЗ 21099», 2005 року випуску, легковий СЕДАН- [PERSON] , шассі № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ; ліжко 2-х стальне з матрацом, вартістю 14000,00 гривень; телевізор «Samsyng», вартістю 12000,00 гривень. 3) стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі (а. с. 77 79). Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 1013 від 20.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно із відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольним журналом судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за ордером адвоката Мякоти Т. М. Представник позивача - адвокат Мякота Т. М., що діє за ордером на надання правової допомоги від 30.04.2018 року (серії ПТ № 063458), виданим на підставі договору про надання правової допомоги (договору про надання юридичних послуг № 86/7, укладеного 01.11.2017 року між нею та [PERSON] ), а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 1646), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області, у судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомила, однак надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що уточнені позовні вимоги позивача від 13.06.2018 року підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 5767/18-вх від 15.11.2018 року, в якому просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що уточнені позовні вимоги позивача від 13.06.2018 року визнає у повному обсязі. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цивільного процесуального кодифікованого закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами та представником позивача особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 129 Конституції України, прийнятою 28.06.1996 року (зі змінами та доповненнями), як нормою прямої дії встановлені основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 зазначеної норми), що знаходить своє відображення в частині 3 статті 12 та частині 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (серії [NUMBER] ), виданого 17.09.1988 року Нововодолазьким районним відділом ЗАГС Харківської області, громадяни України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 17.09.1988 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в цей день зроблено запис за № 86. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу [PERSON] (а. с. 7). Як убачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу (серії [NUMBER] ), виданого 22.04.2917 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.04.2017 року, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 11. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище їй та йому « [PERSON] » (а. с. 8). Згідно із Свідоцтвом про право власності на домоволодіння, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради № 262 від 15.10.2002 року та зареєстрованим 05.11.2002 року Нововодолазьким МДПТІ за реєстровим № 5197 у реєстровій книзі № 42, [PERSON] дійсно на праві приватної власності належить домоволодіння в цілому, що складається з житлового будинку та господарських будівель, розташоване за адресом: [ADDRESS] (а. с. 9). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 64215659, сформованої 25.07.2016 року о 10 годині 08 хвилин 55 секунд Нововодолазькою селищною радою, власником із однією цілою часткою житлового будинку з надвірними будівлями, зареєстрованого за реєстровим № 980598363242 та розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18.10.2002року Нововодолазькою селищною радою є [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 15.06.2016 року КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро», житловий будинок, розташований за адресом: [ADDRESS] ,- належить [PERSON] та складається з: житлового будинку (літера «А-1»), загальною площею 110,0 м2, житловою площею 59,2 м2; мансарди (літера «а»), прибудови (літера «а1»), тамбуру (літера «а2»), літньої кухні (літера «Б»), вбиральні (літера «В»), літнього душу (літера «Г»), бані (літера «Д»), сараю (літера «Е»), альтанки (літера «З»), погребу (літера «М»), колонки (літера «К»), зливної ями (літера «М1»), хвіртки (літера «N») та огорожі (літера «N1») (а. с. 11 16). Довідкою, виданою керівником КП НАІБ за вихідним № 411 від 16.06.2016 року, підтверджено факт присвоєння рішенням Виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради № 19 від 26.02.2015 року житловому будинку з надвірними будівлями, належного на праві власності [PERSON] та розташованому за адресом: [ADDRESS] ,- нової поштової адреси: [ADDRESS] » (а. с. 17). Випискою з Рішення Виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 19 від 26.02.2015 року «Про затвердження нумерації об`єктів нерухомого майна селища міського типу Нова Водолага та села Новоселівка Новоовдолазького району Харківської області», наданою 16.06.2016 року за підписом керуючої справами [PERSON] , підтверджено факт присвоєння житловому будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] а, належного власнику [PERSON] та розташованому в [ADDRESS] , нової поштової адреси: [ADDRESS] (а. с. 18). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серія ХАС [NUMBER] ), власником автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099», 2005 року випуск, реєстраційний № [NUMBER] , є [PERSON] (а. с. 19). З акту, складеного 20.04.2017 року депутатом Нововодолазької селищної ради [PERSON] , обраною по одномандатному виборчому округу № 11, убачається, що нею у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] обстежено житловий будинок, розташований за адресом: [ADDRESS] ,- що належить на праві власності [PERSON] , та зафіксовано факт придбання за період часу сумісного мешкання подружжя [PERSON] наступне наявне на час огляду рухоме майно, вартість якого записана зі слів [PERSON] та [PERSON] , а саме: монітор «Samsyng», вартістю 500,00 гривень, 2008 року випуску; блок живлення до комп`ютера, вартістю 700,00 гривень, 2008 року випуску; шафа, вартістю 8000,00 гривень, 2016 року випуску; ліжко 2-х спальне з матрацом, вартістю 14000,00 гривень, 2016 року випуску; телевізор «Samsyng», вартістю 12000,00 гривень, 2014 року випуску; холодильник «Атлант», вартістю 7000,00 гривень, 2011 року випуску; телевізор «Samsyng», вартістю 4000,00 гривень, 2012 року випуску; мікрохвильова піч, вартістю 1000,00 гривень, 2013 року випуску; кухонні меблі, вартістю 2000,00 гривень, 2006 року випуску; газова плита «Брест», вартістю 1000,00 гривень, 2006 року випуску; софа, вартістю 200,00 гривень, 1989 року випуску; витяжка кухонна, вартістю 1300,00 гривень, 2015 року випуску; машина пральна «Бош», вартістю 3500,00 гривень, 2012 року випуску; мото-коса « [PERSON] -MAC», вартістю 3600,00 гривень, 2015 року випуску; насос для каналізації, вартістю 1500,00 гривень, 2017 року випуску; меблі - м`який куточок, вартістю 2000,00 гривень, 2000 року випуску. Паспортів на техніку, накладних, чеків чи інших документів, щоб свідчили придбання та вартість, не пред`являлися (а. с. 20). Згідно із товарним чеком № 5/н від 10.10.2015 року, виданим фізичною особою -підприємцем [PERSON] , вартість ліжка з матрацом складає 14000 гривень (а. с. 34). Відповідно до товарного чека без номера від 09.10.2013 року, виданого фізичною особою - підприємцем [PERSON] , [PERSON] придбав телевізор марки «Samsyng», вартістю 8763,00 гривень (а. с. 34). З накладної № 2753 від 25.12.2013 року та гарантійного талону убачається, що [PERSON] придбав в СП «Епіцентр» мото-косу «ОЛЕО-MAC», вартістю 3600,00 гривень (а. с. 35). На підставі кредитного договору № 12318-104/05Р, укладеного 27.07.2005 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] , вбачається, що той отримав від банку кредит під 12 відсотків річних на загальну суму 5450 доларів США з метою своєчасної оплати вартості придбаного автомобіля за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 20050718 від 18.07.2005 року, що відповідно до повідомлення АКБ «Правекс-Банк» № 8/225/93 від 12.06.2008 року, повністю сплачений, а тому договір застави придбаного транспортного засобу марки «ВАЗ 21099», 2005 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , припинив свою дію (а. с. 36 40, 41). Таким чином, наявними та безпосередньо дослідженими судом доказами доведено, що сторони у період час у з 17.09.1988 року по 22.04.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули рухоме та нерухоме майно, яке бажають поділити за взаємною домовленістю, досягнутою під час уточнення позовних вимог в остаточній редакції, наданій судові 13.06.2018 року за вхідним № 2957/18-вх (а. с. 77 79). Приходячи до такого, сторони не оспорюють не тільки перелік сумісно набутого майна, а і його вартість, а тому суд не має сумнівів ані щодо достовірності цих фактів, ані щодо добровільності їх визнання, а тому на підставі частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вони не підлягають доказуванню. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Так, відповідно до положень частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України цей кодекс регулює, зокрема, й майнові відносини між подружжям. Статтею 3 цього нормативно-правового кодифікованого акту визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Приписами частин 1 та 2 статті 21 Сімейного кодексу України визначено шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина 1 статті 36 цього ж кодексу). Згідно із статтею 68 зазначеного вище кодифікованого закону України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Зі змісту частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України убачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 цього ж кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Одночасно із цим статтею 60 Сімейного кодексу України обумовлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями частини 1 статті 61\~зазначеного вище\~кодексу встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 Цивільного кодексу України). При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). Положеннями частини 1 статті 69 зазначеного останні кодексу передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина 2 статті 71 Сімейного кодексу України). Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 статті 70\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11 від 21.12.2007 року). Зі змісту пунктів 23 та 24 цієї ж Постанови Пленуму вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також суд вважає за необхідне зазначити, що у ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про укладення між сторонами шлюбного контракту або про досягнення інших домовленості щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя. З огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення її позову шляхом розподілу сумісно нажитого майна подружжя [PERSON] таким чином, як обумовлено сторонами у ході розгляду справи по сутті. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернувся до суду у 2017 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 18015-VІІІ від 21.12.2015 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1600 гривень. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення із позовом до суду) до позовної заяви [PERSON] додала документ, що підтверджує сплату судового збору, а саме: 2 платіжних документа про сплату судового збору в розмірі 640,00 гривень та 2848,77 гривень (а. с. 1, 25а). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 3488,77 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved