Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

18 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суд Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ. В обгрунтування позову посилається на те, що з 2000 року вони з відповідачкою [PERSON] проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] Вказує, що вони з відповідачкою [PERSON] спільно мешкали та між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут, спільно несли витрати пов'язані з ремонтом житла, а також придбанням побутової техніки, меблів та інші витрати, підтримували шлюбні стосунки. Також вказує, що він приймає участь у вихованні дітей [PERSON] Зазначає, що спільне життя не склалося та з березня 2016 року вони з відповідачкою припинили проживання однією сім'єю. Під час спільного проживання ним та [PERSON] набуто майно, а саме: вантажний автомобіль SCANIA 164L д.н.з. [NUMBER], 2001 року випуску, шасі [NUMBER], вартість даного автомобіля станом на 01.03.2016 року становить - 545766,00 грн., мінітрактор DONGFENG DF-250 д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, заводський номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], вартість даного трактора станом на 01.03.2016 року становить - 121994,00 грн. Окрім того, ними було проведено реконструкцію, добудову та переобладнання житлового будинку з по господарськими спорудами, які розташовні за адресою: [ADDRESS] Станом на 08.04.2016 року інвентарна вартість добудов та проведених робіт становить 1547726 грн. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить встановити факт його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з травня місяця 2000 року по березень місяць 2016 року, визнати спільною сумісною власністю та поділити майно, придбане під час спільного проживання з відповідачкою, виділивши йому у власність - вантажний автомобіль SCANIA 164L, д.н.з. [NUMBER], 2001 року випуску, шасі [NUMBER], вартістю - 545766,00 грн., а мінітрактор DONGFENG DF-250, д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, вартістю - 121994,00 грн. та житловий будинок вартістю 1834558 грн. - залишити за [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позові та просили їх задовольнити. [PERSON] пояснив, що з 2000 року по 2016 рік постійно проживав однією сім'єю з [PERSON], у листопаді 2008 року між ними виникла суперечка, у зв'язку з чим, він написав розписку, яка долучена до матеріалів справи. Проте невдовзі через пару місяців вони із [PERSON] помирилися та продовжували проживати разом та вести спільне господарство. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували, щодо задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю у період з 2000 року по 2008 рік без реєстрації шлюбу, а з 2009 по 2015 рік продовжили стосунки, як найманого працівника та роботодавця. Також вказав, що [PERSON] сплачувала заробітну плату [PERSON] за виконану роботу, а також надала йому кімнату у будинку для проживання, спільний побут сторони не вели. Також надали суду заяву в якій просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строків позовної давності, посилаючись на викладене в заяві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2016 році здійснював підготовку автомобіля SCANIA до покраски, за його роботу розраховувалась з ним [PERSON] Також зазначив, що [PERSON] та [PERSON] підтримували сімейні відносини, спілкувались між собою, як чоловік та дружина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, разом заробляли кошти. Заробітну плату [PERSON] не виплачувала [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] та [PERSON] жили разом, працювали, у них були нормальні сімейні стосунки. Діти [PERSON] називали [PERSON] батьком. Зазначив, що йому невідомо чи вони розходились, можливо тільки на один місяць не на довше. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що з 2000 року [PERSON] та [PERSON] жили однією сім'єю, у 2008 році поділили майно та розійшлися, але через півроку знову зійшлись. Не знає, чи вони продовжували жити, як одна сім'я чи як працівник з роботодавцем. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2000 року по 2008 рік сторони жили однією сім'єю та вели спільне господарство, у 2008 році між ними виникла сварка через, що вони розійшлися на певний період, але невдовзі примирилися та продовжили жити разом. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Так, судом встановлено, що згідно довідки № 114-02-20 від 01.02.2016 року виданої виконкомом Бочковецької сільської ради Хотинського району, Чернівецької області вбачається, те що позивач [PERSON] дійсно проживає без реєстрації в [ADDRESS] з 2000 року в погосподарському дворі [PERSON] (а.с.14). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов по господарського двору громадянки [PERSON] від 17.02.2016 року вбачається, що гр. [PERSON] проживає в господарстві по [ADDRESS] з 1986 року. Із цієї ж довідки вбачається, що [PERSON] проживає там без реєстрації з 2000 року (а.с. 15). Крім того із довідки цієї ж сільської ради за № 338-02-20 від 30.03.2016 року вбачається інший факт, що житель [ADDRESS] дійсно з 13.11.2008 року по червень 2009 року за адресою: [ADDRESS] в господарстві [PERSON] не проживав. Також факт проживання однією сім'єю позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач та відповідачка проживали однією сім'єю, як чоловік і дружина на протязі тривалого часу, а саме з травня 2000 року по березень 2016 року, вели спільне господарство, та піклувалися один про одного як подружжя. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач в період з 2000 року по березень 2016 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Тому, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з травня місяця 2000 року по березень 2016 року. Щодо позовних вимог позивача про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що дата реєстрації автомобіля SCANIA 164L, д.н.з. [NUMBER], 2001 року випуску, шасі [NUMBER] - 25.12.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.7). Дата реєстрації мінітрактора DONGFENG DF-250, д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, заводський номер [NUMBER], двигун № [NUMBER] - 01.08.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію, яке видане Держтехнаглядом у Хотинському районі, Чернівецької області (а.с.8). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу № 0599 вбачається, що ринкова вартість мінітрактора DONGFENG DF-250 станом на дату 01.03.2016 року становить 121 993,004 грн. (а.с.9). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу № 0598 вбачається, що ринкова вартість автомобіля SCANIA 164L станом на дату оцінки 01.03.2016 року становить 545 766, 004 грн. (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або іншим договором. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п. 22, роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Однак, як встановлено судом, домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами в справі не досягнуто. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від яких регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті такого майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд встановлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу (спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу), але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Однак, як встановлено судом в матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно було придбане та побудоване внаслідок спільної праці позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], або ж індивідуальних зусиль позивача. Також позивачем не доведено той факт на який він посилається як на підставу своїх вимог, що останній своїми особистими коштами або спільними коштами з відповідачем приймав участь у придбанні спірного майна. Таким чином,

Outcome: partial