Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

19 грудня 2019 року ЖБК «Художник -1», в інтересах якого діє Коваль О.С., звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 12457,96 грн, 1712,79 грн інфляційних втрат, 540,28 грн як 3 % річних, 960 грн судового збору та 1200 грн витрат на правову допомогу. Стягнути із [PERSON] 858,36 грн інфляційних втрат, 270,64 грн як 3 % річних, 960,50 грн судового збору та 1200 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідачі на підставі свідоцтва про право на спадщину є співвласниками квартири [ADDRESS] : [PERSON] є власником 2/3 частки квартири, [PERSON] - 1/3 частки цієї квартири та мають різні особові рахунки зі сплати комунальних платежів. Згідно з актом звіряння розрахунків між ЖБК «Художник-1» та [PERSON] й [PERSON] визнали борг, що виник з лютого 2017 року до 01 вересня 2018 року в розмірі 11 131,02 грн. Згідно із заявою про прийняття в члени ЖБК «Художник-1» від 26 вересня 2018 року [PERSON] зобов`язувалася вносити регулярні платежі для утримання будинку та прибудинкової території. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань, за особовим рахунком, що належить [PERSON] в період з лютого 2017 року до 30 червня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 12457,96 грн, та за особовим рахунком [PERSON] за цей же період - 6228,98 грн. 10 грудня 2019 року [PERSON] сплатила 6228,98 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] з лютого 2017 року не сплачує житлово-комунальні послуги, а [PERSON] прострочила виконання основного зобов`язання, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 23 грудня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відзиву, заяв або клопотань від відповідачів не надходило. 06 квітня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2013 року [PERSON] є власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/3 цієї квартири після смерті матері [PERSON] 26 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] подали заяви до ЖБК «Художник-1» про розділення особового рахунку належної їм квартири. Цього ж дня [PERSON] подала до ЖБК «Художник-1» заяву про прийняття її до членів кооперативу з 26 вересня 2018 року. Пунктом 2 цієї заяви [PERSON] зобов`язувалась вносити регулярні платежі для утримання будинку і прибудинкової території. Згідно з актом звірки розрахунків між ЖБК «Художник-1» та [PERSON] й [PERSON] від 26 вересня 2018 року станом на 01 вересня 2018 року встановлено суму заборгованості в розмірі 11 131,02 грн. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 грудня 2010 року № 1221 та від 30 квітня 2015 року №442. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (частина 4 цієї статі). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно положень частин 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, відповідачі прийняли на себе зобов`язання щодо сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території , що належали спадкодавцям на момент відкриття спадщини, як власникам квартири [ADDRESS] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу в період з лютого 2017 року до червня 2019 року утворилась заборгованість щодо сплати за послуги утримання будинку та прибудинкової території. Підписуючи акт звірки розрахунків між ЖБК «Художник-1» та [PERSON] й [PERSON] від 26 вересня 2018 року, а [PERSON] 10 грудня 2019 року сплатила борг за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, відповідачі ти самим визнали зазначений борг. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1. ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Такий висновок міститься в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 212/3903/16-ц (провадження № 61-34740св18). За таких обставин, слід дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ЖБК «Художник-1» до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за житлово-комунальні послуги із застосуванням норм статті 625 ЦК України. Оскільки [PERSON] 10 грудня 2019 року сплатила заборгованість за житлово-комунальні послуги з неї підлягає стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку із задоволенням позову судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Ураховуючи те, що позов ЖБК «Художник-1» до [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, наявні підстави для стягнення з них витрат на правничу допомогу, розмір яких підтверджений належними та допустимими доказами.

Outcome: approved