Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

18.03.2019 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~\~відповідача [PERSON] \~\~про стягнення заборгованості за борговою розпискою, а також інфляційні втрати та проценти річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2016 між позивачкою та відповідачем\~\~було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 300\~000 грн., які той зобов`язався повернути у строк до 05.06.2016. 25.02.2019 позивачкою на адресу відповідача надіслано вимогу про повернення грошових коштів до 08.03.2019, однак на відповіді, ні грошових коштів, позивачка не отримала. 03.02.2020 позивачка подала до суду клопотання про проведення судових дебатів без її участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно з розпискою від 30.03.2016 відповідач [PERSON] взяв в позивачки [PERSON] кошти в сумі 300\~000 грн., які зобов`язався повернути до 05.04.2016. (а.с.9) Тобто, між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] \~\~30.03.2016 було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 300 000 грн. строком до 05.04.2016. 25.02.2019 позивачка [PERSON] на адресу [PERSON] надсилала вимогу про виплату боргу в сумі 300\~000 грн. , яка була проігнорована відповідачем. (а.с.10-11) Однак, відповідач не виконав\~\~взяті на себе зобов`язання та станом на 18.03.2019 грошові кошти не повернув. Відповідно до ч.1\~статті 628 Цивільного кодексу України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.\~610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за\~\~змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні витрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до розрахунку, наведеного в позовній заяві позивачкою [PERSON] , розмір інфляційних втрат за період прострочення з 05.04.2016 по 31.12.2016 становить 27\~544, 26 грн., за період прострочення з 01.01.2017 по 12.03.2019 інфляційні втрати від суми 327 544, 26 грн. становлять 152\~339, 78 грн. (а.с.4-5) Суд не приймає до уваги вказаний розрахунок інфляційних втрат, оскільки такий зроблений від суми у 327\~544, 26 грн., а не від суми боргу у 300\~000 грн. Окрім того, розрахунок провадиться за формулою, відмінною від тої, яка застосована позивачкою. Так, за роз`ясненнями ВГСУ (інформаційний лист від 117.07.2012 №01-6/928/2012; постанова від 17.12.2013 №14) суму боргу з урахуванням індексу інфляції слід розраховувати виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення за формулою сума боргу (індекс інфляції/100%). Відповідно до зведеної таблиці індексів споживчих цін, такий становив в період з 05.04.2016 по 31.12.2016 - 110, 7%; з 01.01.2017 по 31.12.2017 113,7%, з 01.01.2018 по 31.12.2018 109, 8 %, з 01.01.2019 по 12.03.2019 101, 5%. Тож, з огляду на викладене, інфляційні втрати від суми боргу у 300\~000 грн. за період з 06.04.2016 по 18.03.2019 становлять суму 106 980 грн. Відповідно до розрахунку, наведеного в позовній заяві позивачкою [PERSON] , відсотки з урахуванням 3 % річних за прострочення у 1072 дні (в період з 05.04.2016 по 18.03.2019) становить суму в 26\~360, 66 грн. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за договором позики відповідач суду не надав та не спростував доказів наданих позивачем, а також правильності проведення розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача всієї суми боргу за вищевказаним договором позики (борговою розпискою) від 30.03.2016, що становить суму боргу, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати, є правомірною, оскільки останній в порушення умов договору суму позики позивачці не повернув. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 5062,45 грн. \~\~\~\~

Outcome: partial