Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

17 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначав, що з 06 жовтня 2015 року [PERSON] перебуває на обліку в [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області (колишнє найменування [PERSON] соціального захисту населення Іллічівського району) та отримує щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на себе та на дружину [PERSON] у розмірі 1 768,00 грн. За період з 06 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року [PERSON] виплачена державна адресна допомога в розмірі 8 554,84 грн. При оформленні документів щодо надання щомісячної адресної допомоги [PERSON] надав відомості, що не має у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції, та попереджений про обов?язок своєчасно повідомити про всі обставини, що впливають на виплату допомоги (працевлаштування, зміна складу сім`ї та таке інше). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] має у власності двокімнатну квартиру, загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Слов?янськ, [ADDRESS]. Вказаний населений пункт не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження або населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р. За період з 06 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року виникла переплата бюджетних коштів у розмірі 8 554,84 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] зайво виплачену щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 8 554,84 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2017 року у позові [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області до [PERSON] про стягнення зайво виплаченої державної допомоги відмовлено. В апеляційній скарзі позивач [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги і стягнути з [PERSON] зайво виплачену щомісячну адресну допомогу у розмірі 8 554,84 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн, оскільки однією з умов призначення щомісячної адресної допомоги є відсутність у володінні заявника на його сім?ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж райони проведення антитерористичної операції, а суд не визначив, чи здійснювалася у м. Слов?янськ, де розташована квартира відповідача, антитерористична операція на момент звернення відповідача за отриманням щомісячної адресної допомоги та у період отримання нею такої допомоги, а саме з 06 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року. В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач [PERSON] заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки зазначена квартира хоча і зареєстрована на його імя, але придбана за кошти його доньки, де вона і мешкає з сімєю. Його дружина [PERSON] померла 28 січня 2017 року. Представник позивача [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується заявою про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій зазначено, що доводи апеляційної скарги підтримуються в повному обсязі. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що місто Слов?янськ, де знаходиться квартира, що належить відповідачу [PERSON], згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» є населеним пунктом, де здійснювалася антитерористична операція. Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи наступного. Відповідно до пупнкту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи що відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] зареєстровані в [INFO] (а.с.6). 06 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 9). В заяві [PERSON] надав письмову інформацію про відсутність у нього та членів сім?ї у володінні житлового приміщення розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Рішенням [PERSON] соціального захисту населення Іллічівського (в теперішній час Кальміуського району) Маріупольської міської ради Донецької області від 16 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] призначено допомогу на проживання, як переміщеним особам, з 06 жовтня 2015 року по 05 квітня 2016 року в розмірі 1 768,00 грн (а.с. 12). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 березня 2016 року № 54551286 відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, розташована за адресою: місто Слов?янськ, [ADDRESS]. Відповідно до пункту 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім?ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] зайво виплаченої державної допомоги , суд першої інстанції виходив з того, що місто Словянськ, де знаходиться квартира, що належить відповідачу [PERSON], відповідно до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція зазначено як населений пункт, де здійснювалася антитерористична операція, проте не визначився, в який саме період вона здійснювалася у наведеному населеному пункті та чи не є місто Слов?янськ регіоном іншим, ніж тимчасово окупована територія України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року. Відповідно до розділу 2 пункту 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Словянськ зазначено як населений пункт, де здійснювалася антитерористична операція. Проте, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 року № 428-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, в яких місто Словянськ Донецької області не зазначено. Таким чином, на період з 06 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року, коли відповідачу виплачувалася щомісячна адресна допомога, місто Словянськ Донецької області, де розташована квартира, що належить відповідачу на праві власності, не входило до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і на території цього міста органи державної влади України здійснювали свої повноваження. З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області, а тому відповідно до положень ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області зайво виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі 8 554,84 грн. Заперечення відповідача про те, що він отримав тільки 2 536 грн, а не зазначену в позові суму 8 554,84 грн, спростовуються розрахунками позивача та рішенням № 26 від 21 березня 2016 року, з якого вбачається, що щомісячна адресна допомога перераховувалась відповідачу двічі за період з 06 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015роу 5 018,84 грн, та з 01 січня 2016 року по 29 лютого 2016 року -3 536 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області сплатило судовий збір в розмірі 1 450 грн (а.с.2), а повинно було сплатити судовий збір в розмірі 1 378 грн, який і просять відшкодувати. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до п. 19 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому не сплачував судовий збір при поданні апеляційної скарги. Відповідно до ст. 4 ч. 2 п.1 пп. 6 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 1 595 грн. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, з відповідача відповідно до положень ч. 2 ст. 88 ЦПК України в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1 515,80 грн.

Outcome: approved