Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Козилівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю, [PERSON], який помер 31.07.2001 року, а саме на: - земельну частку (пай) площею 3,98 га по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Суворова, Козилівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0162927, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 22.05.1997 року. В судове засідання позивач не зявився в позові просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання подав письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Представник Корюківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в рішенні покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. По справі встановлено, що 31.07.2001 року у віці 67 років помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Суворова на території Хотіївської сільської ради, тому до спадкового майна належить: право на земельну частку (пай) серії ЧН №0162927 на земельну частку розміром 3,98 га. Саме на дане майно померлого і відкрилася спадщина. [PERSON], не розпорядився своїм майном, заповіту не склав. Відповідно до довідки Козилівської сільської ради Чернігівської області на момент смерті покійний проживав разом з дружиною (котра померла 27.08.2015 року) та сином. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна є позивач [PERSON], але коли він виявив бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину він цього зробити не зможе. За відсутності правовстановлюючого документу нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Письмової відмови державний нотаріус позивачу не надав, проінформував, що ці обставини є загальновідомими фактами, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за відсутності правовстановлюючих документів. Нажаль державний акт було втрачено, тому для вирішення даного питання позивач змушена звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійним державних актів на право власності на земельну ділянку позивач звернувсь із заявою до Відділу Держгеокадастру у Корюківському районі, де йому надали відповідну інформацію (С-1925/0-1907/6-16 від 09.09.2016). Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, а оскільки позивач сплатив при зверненні з позовом до суду на користь держави судовий збір, то ці витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved