Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

18.04.2018 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 40920 грн. заборгованості за договором позики від 03.05.2017 р. № 6, що складається з 3000 грн. основного боргу, 6600 грн. процентів, 31320 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог покликається на умови договору, ст.ст. 23, 530, 1046-1048 ЦК України та стверджує, що відповідач, отримавши позику, у встановлений договором строк її не повернув, чим свідомо ухилився від виконання договірних зобов'язань. 16.07.2018 р. сторони у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були належно повідомлені. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву, заяв чи клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. 03.05.2017 р. сторони уклали договір позики № 6, відповідно до пп. 2.2, 2.3, 2.4 якого сума позики склала 3000 грн. з датою повернення не пізніше 03.08.2017 р. та зі сплатою процентів у розмірі 20% від суми позики за кожний місяць користування нею, а також пені у розмірі 3% від суми боргу за кожен день просторочки. Існування таких зобов'язань та їх виконання позивачем підтверджується копією розписки відповідача від 03.05.2017 р. та копією заяви на відправки переказу від 03.05.2017 р. Матеріали справи не містять доказів про належне і повне виконання позивачем умов цього договору. Як видно з позовної заяви, позивач нарахував суму заборгованості таким чином: 1) 3000 грн. неповернутої відповідачем позики; 6600 грн. процентів за 11 місяців користування нею у період з 03.05.2017 р. по 18.04.2018 р.; 31320 грн. пені, що нарахована як 3% від суми боргу на 348 днів прострочки. За правилами цивільного законодавства, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на фактичні обставини справи та викладені норми цивільного законодавства, суд вважає доведеним факт прострочення відповідачем виконання договірного зобов'язання та порушення ним цього зобов'язання шляхом невиконання умов договору позики у встановлений строк. У зв'язку з цим, вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості за договором позики у сумі 3000 грн. основного боргу та 6600 грн. процентів за користування позикою є обґрунтованими. Поряд з цим, суд вважає нараховану суму пені у 31320 грн. явно завищеною. Її сума не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і у даному випадку наявність у позивача можливості стягувати із відповідача такі грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для нього та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем як кредитором. Тому з огляду на норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України по справі №6-100цс14 від 03.09.2014 р., суд вважає необхідним скористатися своїм правом та зменшити розмір неустойки до суми у 5000 грн. На думку суду, такий розмір пені відповідатиме засадам розумності і справедливості та адекватним чином узгоджуватиметься з обставинами справи та розміром збитків позивача. Враховуючи вище викладені обставини й міркування, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у межах 14600 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (36%) у розмірі 251,47 грн.

Outcome: partial