Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

18 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2000 року. Шлюб був зареєстрований Слов'янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, за актовим записом № 490. Від шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося у зв'язку із постійними сварками. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння та довіри. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 17 квітня 2002 року. З цього часу вони припинили вести спільне господарство, стали проживати окремо один від одного. Спору з приводу місця проживання малолітньої доньки та поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. Подальше спільне життя, збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача та дитини. Просила суд розірвати шлюб та залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності за участю її представника [PERSON] Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 7). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги №4/2014 від 29 квітня 2014 року (а.с. 8), будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 20). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 2000 року Слов'янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, між сторонами було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 490, про що свідчить свідоцтво про одруження серії: [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії: [NUMBER] (а.с. 6). Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 17 квітня 2002 року. З цього часу вони припинили вести спільне господарство, стали проживати окремо один від одного. Дитина проживає разом із позивачкою. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. Наведені обставини підтверджуються наявними у справі матеріалами. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. У судовому засіданні достовірно встановлено, щодоньку [PERSON] виповнилося повних чотирнадцять років, отже її місце проживання вирішується відповідно ч.3 ст. 160 СК України, нею самою. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного

Outcome: approved