Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

17 вересня 2020 року [PERSON] (надалі також - заявник-1, [PERSON] ) та [PERSON] (надалі також - заявник-2, [PERSON] ) звернулися до Новосанжарського районного суду Полтавської області зі спільною заявою, в якій просили розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 10 березня 2017 року у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 241. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року заяву [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, залишено без руху, заявникам встановлено строк для усунення недоліків заяви (а.с. 15-16). 09 жовтня 2020 року заявниками усунуті недоліки заяви, надані до суду письмовий договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 09.10.2020, а також нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 09.10.2020. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за спільною заявою [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей; вирішено розглядати цивільну справі в порядку окремого провадження. Аргументи учасників справи В обґрунтування заяви [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 10 березня 2017 року вони, [PERSON] та [PERSON] повторно зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що складено актовий запис № 241. У попередньому шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у них народився син - [PERSON] , [INFO] . У шлюбі, що зареєстрований [INFO] , народився син - [PERSON] , [INFO] . Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалось. Фактично шлюбні відносини між ними припинені. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вони стали один для одного зовсім чужими людьми, намірів врятувати сім`ю не мають. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. З огляду на викладене, просили їх шлюб розірвати, заяву - задовольнити. Заявники в судове засідання не з`явилися, надали до суду спільну письмову заяву, відповідно до якої просили розгляд заяви проводити без їх участі, заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити (а.с. 29). Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 10 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 10 березня 2017 року складено відповідний запис № 241, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). Раніше, між заявниками також реєструвався 30 вересня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції шлюб, який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2014 року був розірваний. Крім того, вказаним рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмір 500 грн щомісячно, починаючи з 29.11.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26). У шлюбі, що зареєстрований 30 вересня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтром про народження, серії [NUMBER] , виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 03 квітня 2007 року (а.с. 9). У шлюбі, що зареєстрований [INFO] народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 14 лютого 2019 року (а.с. 10). Судом встановлено, що наразі заявники не ведуть спільне господарство та припинили шлюбні відносини, на примирення не згодні. Між заявниками досягнуто згоди щодо здійснення ними батьківських прав і визначення місця проживання дитини, шляхом укладення договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні дитини. Спору з приводу майна наразі не мають. Так, 09 жовтня 2020 року між заявниками укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, підписаний [PERSON] та [PERSON] , за змістом якого батьки домовились про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківських прав матір`ю та батьком, який проживатиме окремо від дітей. Встановлено, що місцем проживання та прописки дітей батьки визначили місце проживання матері. У договорі зазначено, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, має право за попередньою домовленістю з матір`ю приїжджати за місцем проживання матері та дітей для спілкування з синами (а.с. 22-23). Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 (п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 29.11.2013 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26). 09 жовтня 2020 року між заявниками укладено Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Гофман Е.Л. (а.с. 24), відповідно до якого сторони домовились встановити розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Відповідно до пункту 3 вказаного договору аліменти сплачуються платником ( [PERSON] ) щомісяця у сумі 1500 грн не пізніше 20 числа поточного місяця за наступний місяць (п.4). Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до частини 3 статті 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина 3). Висновки щодо правозастосування З огляду на те, що сімейне життя між заявниками не склалось, шлюбні відносини між ними припинились, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя. Враховуючи, що заявники звернулись до суду зі спільною заявою подружжя, яке має дітей, додавши до неї договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визнання місця проживання дітей, а також нотаріально засвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу відповідно до статті 109 Сімейного Кодексу України. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки заявники наполягали на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Отже, заявлені вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved