Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

18 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Національного авіаційного університету та уточнивши позовні вимоги просив: -визнати незаконним і скасувати наказ в.о. ректора Національного авіаційного університету В. Харченко № 1078/к від 03.12.2015 року «Про звільнення [PERSON]»; -поновити [PERSON] на посаді завідувача кафедри міжнародної економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту з 03.12.2015 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.06.2015 року Наказом Національного авіаційного університету за № 394/к його, професора кафедри фінансів, обліку і аудиту Інституту економіки та менеджменту університету переведено на посаду завідувача кафедри міжнародної економіки Інституту економіки та менеджменту Національного авіаційного університету у зв'язку з обранням за конкурсом. 03.12.2015 року наказом в.о. ректора Національного авіаційного університету Харченко В.П. за № 1078/к позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку з порушенням правил прийняття на роботу за конкурсом, на підставі ст. 7 Кодексу законів про працю України, п. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», ч. 6 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту». Позивач вважає наказ від 03.12.2015 року № 1078/к незаконним, безпідставним, а своє звільнення протиправним та таким, що здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України та Статуту Національного авіаційного університету. З огляду на викладене просив задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні, позивач та його представник підтримали заявлений позов з підстав, наведених у позовній заяві, та просили його задовольнити. Пояснили суду, що у разі звільнення працівника у зв'язку з порушенням правил прийняття на роботу, у наказі (розпорядженні) обов'язково має міститися посилання не тільки на статтю 7 КЗпП, а й на відповідну норму закону чи підзаконного акту, яку було порушено під час прийняття на роботу. На думку позивача та його представника, посилання на п. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», ч. 6 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» безпідставні, оскільки позивача було обрано на конкурсній основі і з ним укладено трудовий контракт, що відповідає вимогам п. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», а ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» пункту 6 не містить. Також вважають, що відповідачем було надано сфальсифікований наказ про звільнення, оскільки позивач разом з позовною заявою додав копію наказу , яка була надана відповідачем з зазначенням інших підстав для звільнення позивача. Позивач вважає, що оскільки оригінал наказу відповідного змісту залишався у Національному авіаційному університеті, відповідач вже після ознайомлення зі змістом позовної заяви позивача, змінив одну норму закону на іншу. Також представник позивача зазначив, що про факт підроблення службового документу подано заяву про злочин до правоохоронних органів, яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, позивач та його представник посилалися на те, що з позивачем укладено контракт, який ніким не оспорений, не визнаний недійсним, наказ про прийняття позивача на роботу на контрактній основі не скасований та не змінений у частині визначення форми трудового договору позивача. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказував, що в НАУ зберігається оригінал наказу про звільнення [PERSON], який містить іншу підставу звільнення позивача, а саме замість ч. 6 ст. 43, в ньому зазначено ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту». Надав суду належним чином завірену копію наказу № 1078/к від 03.12.2015 року з іншим формулюванням, ніж наданий позивачем, письмові заперечення ( а.с. 168-173), докази, на яких ґрунтуються його заперечення. Пояснив суду, що [PERSON] станом на 07.07.2015 року вже не було повноважень на підписання контракту з [PERSON], оскільки з 12.06.2015 року Наказом Міністерства освіти і науки України за № 228-к від 10.06.2015 року був звільнений з посади, а отже, контракт слід вважати нікчемним. Також зазначив, що всупереч вимогам ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» позивач на час прийняття на посаду завідувача кафедри міжнародної економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту НАУ не відповідав кваліфікаційним вимогам до претендентів на заміщення цієї посади, оскільки керівник кафедри міжнародної економіки повинен мати науковий ступінь за спеціальністю «Світове господарство і міжнародні економічні відносини» (шифр спеціальності 08.00.02) та/або вчене (почесне) звання за кафедрою міжнародної економіки, в той час як вчене звання позивача як професора кафедри маркетингу відповідає спеціальності 08.00.04 - економіка та управління підприємствами. Крім того, вважав, що обрання позивача на посаду завідувача кафедри міжнародної економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту НАУ відбулося з порушенням порядку оголошення та проведення конкурсу. Зокрема, випуск № 46 (1491) від 20.04.2015 р. газети «Авіатор» не містить вихідних даних щодо тиражу, що з точки зору представника відповідача, в розумінні вимог Закону України «Про друковані засоби масової інформації (преси) в Україні» не дозволяє вважати даний випуск продукцією друкованого засобу масової інформації, а отже він не підтверджує факт публікації в засобах масової інформації оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача кафедри міжнародної економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту НАУ, що свідчить про порушення ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту». Третя особа- в.о. ректора Харченко В.П. у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 Постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Судом установлено, що Наказом в.о. ректора Національного авіаційного університету В. Харченко № 1078/к від 03.12.2015 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст. 7 Кодексу законів про працю України, п. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» у зв'язку з порушенням правил прийняття на роботу за конкурсом. Суд вважає, що оспорюваний наказ не відповідає вимогам закону, а тому підлягає визнанню незаконним, виходячи з наступного.. В обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу в частині порушення вимог ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» відповідач посилається на наказ Вищої атестаційної комісії України від 23.06.2005 року № 377, яким затверджено Перелік спеціальностей, за якими проводяться захист дисертацій на здобуття наукових ступенів кандидата наук і доктора наук, присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань. Посилання відповідача, що згідно даного Переліку профілю кафедри Міжнародна економіка відповідає спеціальність «Світове господарство і міжнародні економічні відносини (шифр спеціальності 08.00.02), суд вважає помилкове, оскільки взагалі не містить поняття «міжнародна економіка». Водночас, даний нормативний акт втратив чинність 17 листопада 2011 року на підставі наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 1057 від 14 вересня 2011 року, тобто до виникнення трудових відносин між позивачем та відповідачем. Згідно Ліцензійних умов надання освітніх послуг у сфері вищої освіти, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України 24.12.2003, № 847, чинних на час оформлення позивача на посаду завідувача кафедри Міжнародної економіки, в яких наведені вимоги до рівня кваліфікації завідувача випускової кафедри, яка готує фахівців певної спеціальності освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр», а саме у п.2.6. вказано, що кафедру очолює фахівець відповідної науково-педагогічної спеціальності - доктор наук або професор. До 1 вересня 2015 року підготовка студентів проводилася за Переліком спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за освітньо-кваліфікаційними рівнями спеціаліста і магістра, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 787. В ньому спеціальність «Міжнародна економіка» за освітньо-кваліфікаційними рівнями «спеціаліст», «магістр» відносилася до галузі знань Економіка та підприємництво (шифр галузі - 0305), якому відповідала наукова спеціальність - економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності) (шифр галузі - 08.00.04), в паспорті якої визначається, що ця наукова спеціальність досліджує засади, зокрема, міжнародних економічних стосунків, економічної, інвестиційної, інноваційної, маркетингової діяльності підприємств, а напрямами досліджень є, у тому числі, зовнішньоекономічна діяльність, підприємство на внутрішніх і світових ринках товарів і послуг тощо. Із наданих представником відповідача паспортів спеціальностей 08.00.02 - світове господарство і міжнародні економічні відносини, 08.00.04 - економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності) вбачається, що розділом ІІІ регламентоване наступне: Галузь науки, з якої присуджуються наукові ступені: економічні науки. З огляду на викладене вбачається, що на момент укладання контракту №100к від 07.07.2015 року з [PERSON] його науковий ступінь доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.04 - економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності) в повній мірі відповідав кваліфікаційним вимогам до посади завідувача кафедри міжнародної економіки факультету економіки і підприємництва Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту. Профіль кафедри повинен відповідати профілю факультету та Навчально-наукового інституту. З матеріалів справи вбачається, що кафедра міжнародної економіки, яку очолював позивач, входить до складу Навчально - наукового інституту економіки та менеджменту, структурно відноситься до факультету економіки та підприємництва, для всіх випускових кафедр якого профільною є спеціальність 08.00.04 - «Економіка та управління підприємствами» (за видами економічної діяльності»). Тобто кафедра міжнародної економіки готує фахівців з діяльності підприємств, в тому числі міжнародної. Виходячи з загального напряму науково-освітянської діяльності Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту найбільш профільною для наукового ступеня завідувача кафедри Міжнародної економіки є спеціальність 08.00.04 - економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності), тобто спеціальність, за якою позивачу присуджено науковий ступінь доктора економічних наук. В матеріалах справи міститься копія диплому доктора наук, серія [NUMBER], виданого Вищою атестаційною комісією України згідно якого позивачу присуджено науковий ступінь доктора економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами. Таким чином, на момент укладання Контракту з позивачем, його науковий ступінь доктора наук за спеціальністю 08.00.04 - економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності) в повній мірі відповідав ліцензійним вимогам до завідувача кафедри Міжнародної економіки. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги наданий представником відповідача в якості доказу правомірності своєї позиції висновок департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки № 4/4-20-2128-16 від 04.03.16 р. Крім того, даний висновок не є висновком експерта в розумінні вимог ст.147 ЦПК України, а тому оцінений судом з урахуванням вимог ст. 212 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст.32 Закону України «Про освіту» вченими званнями є, зокрема, професор. Згідно з рішенням атестаційної колегії від 20.01.2011 р. за № 1/05-П, позивачу присвоєне вчене звання професора кафедри маркетингу. Вказане підтверджується змістом укладеного із позивачем Контракту №100к від 07.07.2015 року, з якого вбачається прийняття його на роботу на посаду завідувача кафедрою міжнародної економіки факультету економіки і підприємництва Інституту економіки і менеджменту НАУ саме з науковим ступенем доктора економічних наук та вченим званням професор. Частина 6 ст.35 Закону України «Про вищу освіту» містить альтернативність вимог в частині обов'язковості для керівника кафедри мати або науковий ступінь або вчене (почесне) звання відповідно до профілю кафедри. З огляду на викладене, суд вважає встановленим відсутність порушень вимог ч.6 ст.35 Закону України «Про вищу освіту» при прийнятті позивача на роботу, а отже і безпідставність оскаржуваного наказу в цій частині. Посилання відповідача на нікчемність контракту з тих підстав, що станом на дату його реєстрації, 07.07.2015 року, ректор НАУ [PERSON] не мав повноважень для його підписання, суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного. У відповідності до п. 9 «Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників», затвердженою Постановою КМУ N 170 від 19 березня 1994 р. контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого у контракті за угодою сторін. З матеріалів справи встановлено, що 11 червня 2015 року діючий на той момент ректор НАУ [PERSON] підписав з позивачем Контракт № 100к строком на п'ять років, починаючи з 01 липня 2015 р. по 30 червня 2020 р. та видав відповідний наказ від 11 червня № 394/к про призначення позивача на посаду завідувача кафедри міжнародної економіки. Даний Контракт датований 07.07.2015 року та відповідно до п. 6.3 Контракту, він набрав чинності з часу його підписання. Та обставина, що Контракт датовано 07.07.2015 року , а підпис ректора [PERSON] на другому аркуші Контракту датований 11.06.2015 року , не є свідченням нікчемності даного Контракту, з огляду на припинення повноважень ректора [PERSON] з 12.06.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було прийнято на посаду професора кафедри фінансів, обліку і аудиту Інституту економіки та менеджменту за строковим трудовим договором на період з 15.10.2014 року по 30.06.2015 року. Таким чином, до закінчення строку дії попереднього Контракту, роботодавець був позбавлений можливості укласти з позивачем Контракт, як завідуючого кафедри міжнародної економіки факультету економіки і підприємництва. На підставі заяви позивача від 11.06.2015 року та у зв'язку з проходженням конкурсу, з позивачем було укладено Контракт з 01.07.2015 -30.06.2020 року, що підтверджується Наказом № 394к від 11.06.2015 року. Вказаний Наказ №394к від 11.06.2015 року у встановленому законом порядку не скасований та не оспорений. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вказаного Контракту позивач приступив до виконання своїх посадових обов'язків та був допущений відповідачем до роботи, що в свою чергу спростовує доводи відповідача щодо нікчемності та порушенням порядку укладання такого Контракту. Та обставина, що даний Контракт був зареєстрований з порушенням черговості реєстрації в журналі обліку контрактів, свідчить про неналежне ведення документообігу у відповідача. Крім того, наведені відповідачем обставини, з якими він пов'язує нікчемність контракту, не свідчать про наявність передбачених законами України підстав саме нікчемного правочину без визнання його недійсним, оскільки не зазначає конкретну норму закону, яка прямо встановлює недійсність контракту з підстав, відмінних від регламентованих ст. 9 КЗпП. Статтею 9 Кодексу законів про працю України, передбачано лише одну підставу для визнання недійсними умов договорів про працю - це погіршення становища працівника порівняно із законодавством України про працю, а контракт є особливою формою трудового договору. За ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Кожна з вказаних норм трудового права є підставою для визнання недійсними трудового договору в частині застосування такої його форми як контракт, і в таких випадках трудовий договір вважається укладеним на невизначений строк, тобто наступають відмінні наслідки від наслідків недійсності цивільно-правових правочинів. Інших підстав для визнання строкових трудових договорів (контрактів) недійсними чинним законодавством про працю не передбачено. З точки зору закону, укладення строкового трудового договору у формі контракту з дефектами форми не тягне за собою визнання такого контракту недійсним, за відсутності підстав, передбачених ст. ст. 9, 23 ч. 2 КЗпП України, а усунення порушень порядку укладення контракту має відбуватись іншим, не забороненими законодавством способом. Що стосується доводів відповідача в обґрунтування підстав для звільнення позивача з роботи за ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», слід зазначити наступне. У відповідності до п.2 «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», затвердженого Наказом МОН України від 24.12.2002 N744, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 р. за N 600/7921, конкурс на заміщення вакантної посади оголошується керівником вищого навчального закладу, про що видається наказ. Оголошення про проведення конкурсу, терміни й умови його проведення публікуються в засобах масової інформації. У відповідності до «Положення про порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників НАУ», введеним в дію Наказом ректора НАУ від 21.04.2015 №99/од, п. 1.11, оголошення про проведення конкурсу розміщується у друкованих засобах масової інформації та на веб-сайті університету. Оголошення було опубліковано у засобі масової інформації - газеті Національного авіаційного університету «Авіатор» 20 квітня 2015 р. №46 (1491), зареєстрованому у відповідності до Закону України « Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» 5 січня 1996 р., реєстраційний №145, серії КІ, а також було розміщене на офіційному сайті Національного авіаційного університету. Відповідно до статті 29 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» виготовлений видавцем тираж окремого випуску видання, підписаний редактором (головним редактором) на вихід у світ, є продукцією друкованого засобу масової інформації. З огляду на цю норму, суд вважає помилковим посилання представника відповідача на те, що за відсутністю вихідних даних щодо тиражу випуск газети «Авіатор» №46 від 20 квітня 2015 року не можна вважати продукцією друкованого засобу масової інформації. Крім того, в газеті «Авіатор» №46 від 20 квітня 2015 року не зазначено тираж, але замість нього вказаний номер замовлення 131-2, в якому міститься обсяг тиражу для друку. Отже, при проведенні конкурсу були додержані вимоги «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», затвердженого Наказом МОН України від 24.12.2002 N744, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 р. за N 600/7921 та «Положення про порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників НАУ», введеним в дію Наказом ректора НАУ від 21.04.2015 №99/од щодо публікації оголошення про проведення конкурсу, терміни й умови його проведення в засобах масової інформації. Та обставина, що на думку відповідача в оголошенні не було зазначено терміну проведення конкурсу , суд вважає безпідставним. Так, зі змісту оголошення вбачається, що в ньому зазначено про те, що документи приймаються протягом місяця з дня опублікування оголошення, дата виходу газети зазначено 20.04.2015 року, тобто подача документів визначена строком один місяць з 20.04.2015 по 20.05.2015 р. Також суд вважає безпідставними твердження представника відповідача, що в оголошенні не зазначено умови проведення конкурсу. В оголошенні зазначено про необхідність подання певних документів за адресою, зазначеною в оголошенні. Разом з тим, вищевказаними Положеннями не наведено конкретного переліку умов, які мають бути зазначені в оголошенні. Проте, необхідними умовами є саме перелік документів та адреса, за якою буде проводитися відбір кандидатів. Крім того, у пункті п'ятому Положення МОН зазначено, що претенденти на заміщення посад науково-педагогічних працівників мають бути ознайомлені з цим Положенням і професійно-кваліфікаційними вимогами до відповідної посади, але не вказано, що положення повинно бути опубліковано в об'яві. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо порушення порядку здійснення оголошення на заміщення вакантних посад . Разом з цим, слід зазначити, що результати Конкурсу від 09.06.2015 року, відповідачем не скасовані та у передбаченому порядку не оспорені. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання незаконним наказу в.о. ректора Національного авіаційного університету В. Харченко № 1078/к від 03.12.2015 року про звільнення позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на те, що наказ про звільнення позивача визнаний судом незаконним, а тому підлягають задоволенню також вимоги позивача про поновлення його на посаді завідувача кафедри міжнародної економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного авіаційного університету з 03.12.2015 року. Позивач просив визнати протиправним та скасувати оспорюваний наказ повністю, проте такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки законом передбачено, що у випадку невідповідності вимогам закону наказ може бути визнаний незаконним, і до компетенції суду не віднесено вирішення питання щодо його скасування. Вчинення таких дій є обов'язком роботодавця або уповноважених ним осіб. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає допуску до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial