Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

18.12.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона в жовтні 2015 року розірвала шлюб з відповідачем та проживає разом з неповнолітнім сином окремо від відповідача, відповідач, який продовжує жити своїм окремими життям не надає коштів на матеріальне утримання дитини, яка знаходяться на її повному забезпеченні. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно, до її повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала свою позовну заяву, просила її задовольнити, також просила справу слухати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся повісткою, яка направлялась рекомендованим листом із зворотнім повідомленням. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд ухвалив справу розглядати в заочному режимі без участі відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання повісткою, котра направлялася рекомендованим листом, конверт разом з повідомленням про отримання поштового відправлення повернутий поштовим відділенням з відміткою, про закінчення встановленого строку зберігання, в судове засідання відповідач не з'явився. Суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо не бажає отримувати лист та вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно фотокопії рішення Новобузького районного суду Миколаївської області №481/1226/15-ц від 12.10.2015 року про розірвання шлюбу (а.с.5) сторони по справі перебували у шлюбних відносинах з 1997 року по жовтень 2015 року. Як вбачається з фотокопії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.4) у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] від спільного життя, [INFO] народився син [PERSON]. Як встановлено судом на утримані позивачки [PERSON], яка проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] знаходяться: син - [PERSON],[INFO], дочка -[PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Стрижівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, за вих. № 568 від 15.10.2015 року (а.с.6). При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач грошової допомоги на її утримання не надає. Позивачка бажає отримувати аліменти в примусовому порядку. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За приписами ч.3 ст.181 СК України та ст.182 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і виплачуються щомісячно. Законом встановлено абсолютний обов'язок батьків щодо утримання дітей, який не залежить від матеріального стану одного з них. Даних про наявність обставин, які відповідно до приписів ст. 188 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів, матеріали справи не містять. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст..11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом (ст.60 ЦПК), покладено на сторони. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. А також, відповідно до вимог ст.186 СК України платник аліментів може звернутися з заявою до органу опіки та піклування щодо цільового витрачання аліментів. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до вимог ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved