Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

19.10.2018 року позивач Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», який діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Малолітній [PERSON] , [INFO] , влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.05.2018 року. В ході розгляду документів встановлено, що у малолітнього [PERSON] виявлено: затримку психологічного та мовного розвитку. Згідно з висновками практичного психолога центру, у дитини низький рівень психічних процесів та інтелектуальної діяльності, увага не стійка, моторика слабка, предметно-практичні дії не самостійні. Хлопчик не вміє взаємодіяти з дітьми, створює конфліктні ситуації, кричить та забирає іграшки. Навички з самообслуговування не відповідають віку. Його мати - [PERSON] , [INFO] , неналежно доглядає за своїм сином. З моменту влаштування дитини до центру «Злагода» по 27 липня 2018 року, [PERSON] жодного разу не зверталась до адміністрації закладу з питань виховання сина, не відвідувала його, не турбувалася про його здоров`я та розвиток, не надавала жодної матеріальної допомоги, на телефонні дзвінки від працівників центру не відповідала, (акт № 8 від 18.06.2108 року, акт №9 від 18.07.2018 року про невідвідування батьками вихованців центру «Злагода», доповідна записка [PERSON] від 18.06.2018 року). Батько малолітнього - [PERSON] , помер [INFO] . 20 жовтня.2017 року проведено огляд умов проживання сім`ї [PERSON] . При огляді встановлено, що [PERSON] проживає зі своїм сином [PERSON] у далекого родича за адресою [ADDRESS] , доходи відсутні, живуть за рахунок небайдужих людей. [PERSON] не працює, не має прописки та постійного місця проживання. 12 липня 2018 року, надійшла інформація від Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №584/1 про те, що гр. [PERSON] - була знята з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим в м. Біла Церква не був і не значиться. 27 липня 2018 року [PERSON] вперше звернулась до адміністрації центру та пояснила свою відсутність тим, що вона перебувала на стажуванні в м. Києві, в одній із фармацевтичних фірм, на запитання де знаходиться фірма, асортимент товару та посадових обов`язків чіткої відповіді не надала. Також, 27.07.2018 року [PERSON] були вручені запрошення на прийом до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради на 31.07.2018 рік, та запрошення на засідання комісії з захисту прав та інтересів дитини на 08.08.2018 рік, де буде розглядатися питання про подальшу долю її дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.08.2018 року [PERSON] повідомила, що вона залишила сина без догляду, оскільки перебувала на стажуванні в м. Києві. Проти позбавлення її батьківських прав вона заперечувала. Комісія з питань захисту прав дитини, заслухала пояснення матері дитини, дослідивши документи по справі, дійшла згоди, що в діях [PERSON] вбачаються факти ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина та щодо доцільності позбавлення її батьківських прав і порекомендувала службі у справах дітей підготувати відповідний висновок органу опіки та піклування до суду. (Згідно висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28.08.2018 року №447 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] ). 17 серпня 2018 року, працівник центру «Злагода» спілкувався по телефону з [PERSON] з приводу проведення обстеження місця проживання, в ході розмови мати малолітнього попросила зателефонувати їй 20 серпня 2018 року о 09-00 для визначення часу і дати обстеження місця проживання. Додзвонитися до [PERSON] 20 серпня не вийшло, оскільки її телефон був вимкнений і знаходився поза зоною досяжності. (Згідно доповідної записки [PERSON] від 20.08.2018 року). З 25 серпня 2018 року по 21 вересня 2018 року [PERSON] не відвідувала свого сина в центрі «Злагода» не цікавилась його здоров`ям, розвитком, ні надавала ніякої матеріальної допомоги (акт про невідвідування батьками, №10 від 21.09.18 року). Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вона не забезпечує необхідного догляду та харчування дитині, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не влаштувала дитину в дошкільний заклад. Просили суд позбавити гр. [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з гр. [PERSON] [INFO] , аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини відкритий у «Райффайзен банк Аваль» та звільнити позивача від сплати судового збору, згідно п. 14, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» ( а. с. 2-5 ). Ухвалою судді від 12.11.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а. с. 24-25). Ухвалою суду від 14 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 50-51 ). В судовому засіданні представник позивача Маценко І.Л. підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, просили суд відмовити позиву в задоволенні позову в повному обсязі. Наголошувала на тому, що вона любить свою дитину і хоче про неї турбуватися. На сьогодні, вона працює, є місце проживання та вона разом із дитиною зареєстрована в Херсонській області . Представник третьої особи Махаринський Г.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимого позивача, просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі, так як відповідач належним чином не виконує батьківські обов`язки, позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 7 ). Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку та наказу за № 81 від 07.05.2018 року ( а. с. 8, 9 ). З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.05.2018 року вбачається, що 02.05.2018 року мати залишила дитину на жінку, місце знаходження мати не відоме, зв`язок відсутній. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, видане 16 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Москаленівської ради Богуславського району Київської області ( а. с. 11 ). Згідно витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 18 жовтня 2017 року за № 32, виданий [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] у останнього було виявлено: затримку психологічного та мовного розвитку. Згідно з висновками практичного психолога центру, у дитини низький рівень психічних процесів та інтелектуальної діяльності, увага не стійка, моторика слабка, предметно-практичні дії не самостійні. Хлопчик не вміє взаємодіяти з дітьми, створює конфліктні ситуації, кричить та забирає іграшки. Навички з самообслуговування не відповідають віку ( а. с. 12 ). Згідно висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28.08.2018 року №447 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] , виконавчий комітет міської ради дійшов висновку про те, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України про охорону дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини ( а. с. 10). Звертаючись до суду з вказаним позовом Центр «Злагода» порушує питання про позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач нехтує своїми батьківськими правами та обов`язками, не цікавиться дитинною, не провідує, не проявляє материнської турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилалася на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також, наполягала на тому, що вона любить свою дитину, хоче про неї піклуватися, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] з червня 2019 року зареєстрована разом із своєю дитиною у Херсонській області. Крім того, з довідки за № 423 від 26.06.2019 року, виданої ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» [PERSON] , остання дійсно працює на вказаному товаристві з 23.04.2019 року та займає посаду прибиральник виробничих приміщень. Дохід за період з 23.04.2019 року по 31.05.2019 року склав 3 973,65 гривень. Згідно характеристики за № 427 від 01.07.2019 року, виданої ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» [PERSON] вбачається, що остання з 23.04.2019 року працює у ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» ( наказ № 297-ПЗ від 22.04.2019 року ) прибиральником виробничих приміщень пакувального цеху. За час роботи проявила себе, як працелюбний і відповідальний співробітник. Добросовісно і в строк виконувала поставлені перед нею завдання. Дотримувалась норм поведінки, прийнятих у компанії. Уважна та тактована до людей. Порушень трудової дисципліни зафіксовано не було. У спілкуванні з колегами доброзичлива і привітна. Встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно залишила дитину з подругою, оскільки остання намагалася працевлаштуватися та перебувала у м. Києві на стажуванні. Посилання позивача не те, що відповідачка не цікавиться дитиною, не провідує її у центрі «Злагода», про що свідчать наявні в матеріалах справи акти ( а. с. 14-15 ) не заслуговують на увагу та спростовуються наданим самим позивачем листом від 23 травня 2019 року за вих. № 227-Д, де адміністрація центру «Злагода» повідомляє дати відвідування малолітнього вихованця центру «Злагода» [PERSON] , [INFO] , його матір`ю [PERSON] ( відповідно журналу «Відвідування родичами вихованців центру «Злагода» ) з якого вбачається, що відповідач [PERSON] з липня 2018 року по квітень 2019 року відвідувала свою дитину, в деяких місяцях відвідувала по декілька разів ( а. с. 76 ). Також, суд надає критичної оцінки посиланням позивача на Акт обстеження матеріально-побутових умов від 20 жовтня 2017 року, яким комісія зробила висновок, що створені домашні умови не достатні для нормального розвитку дитини, взуттям, одягом та іграшками, а також харчуванням забезпечені не повністю, так як із зазначеного Акту не вбачається за якою саме адресою проводилося вказане обстеження ( а. с. 13 ). Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона давно знає відповідача [PERSON] , характеризувала останню позитивно, наголошувала на тому, що відповідач любить свого сина та дуже переймається за нього. Наголосила, що [PERSON] не погана мати, просила суд не відбирати у неї дитину. Інших належних та допустимих доказів з боку позивача щодо ухилення відповідачем від батьківських обов`язків не надано, як і не надано, що остання не може виховувати свою дитину. Також, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи і того факту, що відповідач перебуває на обліку у нарколога або психіатра, веде аморальний спосіб життя. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи не знайшло свого підтвердження того, що відповідачка [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав є такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, не підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не підлягають стягненню з відповідача на користь держави і судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed