Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

18 грудня 2020 року представник позивача [PERSON] , звернулась до суду в інтересах позивача [PERSON] , з позовом до [PERSON] , в якій просить: визнати незаконним утримання відповідачем на території України малолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , та забезпечити повернення дитини в державу постійного проживання - Російську Федерацію; визначити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, у випадку невиконання рішення суду в добровільному порядку, [PERSON] зобов`язаний передати малолітню дитину [PERSON] , на території України для матері [PERSON] , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Російську Федерацію. Позов обґрунтовується тим, що 11.01.2018 року [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Павловськ Воронезької області РФ. [INFO] [PERSON] набув громадянства РФ, його місце проживання зареєстроване в селищі Катуніно Приморського району Архангельскої області та йому був виданий паспорт для виїзду за кордон. Мати [PERSON] як і він сам є громадянами РФ та постійно там проживали за однією адресою. В Україні позивач з сином не проживали. Медичний огляд [PERSON] здійснювався за місце проживання, а позивач отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною. Водночас подружні відносини сторін погіршились. 23.12.2019 року позивач з сином [PERSON] приїхали в Україну до відповідача для святкування Нового року. Після приїзду в Україну відносини сторін стали більш напруженими. Відповідач вимагав, щоб позивач поїхала в Росію, при чому сина він не відпустив та утримує його з собою. Тому, 26.01.2020 року позивач змушена була повернутись в РФ без дитини, щодня намагаючись виходити на зв`язок з відповідачем телефоном. 08.02.2020 року позивач знову поїхала до України аби забрати сина, однак відповідач погрожував їй, що забере сина, викличе поліцію та звернеться в СБУ. Тому, задля спокою дитини, знову повернулась до РФ. 29.02.2020 року позивач знову приїхала в Україну за сином і вже 01.03.2020 року покинула з ним м. Вараш, однак 03.03.2020 року відповідач не дозволив позивачу з сином перетнути кордон та силою відібрав у позивача сина, залишивши позивача саму на кордоні. Надалі [PERSON] відмовився від будь-якого контакту з позивачем та не допустив її до свого місця проживання. Позивач зверталась до служби у справах дітей, однак результату це не дало, а тому син [PERSON] проживає не зі своєю матір`ю та не бачиться з нею, хоча звик проживати з нею, потребує її уваги та догляду. Всі речі [PERSON] знаходяться за місцем його реєстрації в Російській Федерації. Позивач хвилюється за життя сина [PERSON] , оскільки відповідач має проблеми зі здоров`ям і невідомо, чи дотримується він режиму прийняття ліків. Відповідач перебуває у скрутних життєвих обставинах, спричинених станом здоров`я, власного доходу не має, отримує адресну матеріальну допомогу, його загальний стан здоров`я є тяжким. В свою чергу позивач проблем зі здоров`ям не має, працює та має достатній заробіток, не судима. Позивач вважає, що відповідач незаконно утримує сина в Україні, оскільки дитина постійно мешкала в Російській Федерації до її незаконного утримання. Утриманням було порушено право позивача на опіку та піклування дитини, так як позивач позбавлена можливості належно виконувати свої батьківські права і згоди або мовчазної згоди на проживання дитини в Україні позивач не надавала, а тому дитина має повернутися до місця її постійного проживання в Російській Федерації. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що син [PERSON] є здоровим, цілком на законних підставах прибув разом з позивачем до місця проживання відповідача і за спільною згодою сторін. При цьому 01.03.2020 року позивач самовільно, без згоди відповідача, забрала сина та намагалась залишити територію України, що їй не вдалось через своєчасне втручання відповідача. Вказує на те, що саме позивач намагалась вчинити дії, які є незаконними. Відповідач постійно приділяє увагу сину та забезпечує його належно для фізичного та духовного розвитку, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та подав декларацію відносно сина, про вибір лікаря. [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад. У власності відповідача перебувають дві житлові кімнати в гуртожитку, яких вистачає для проживання з сином. Син спілкується з матір`ю через відеозв`язок. Позивач мала намір проживати з відповідачем в Україні, однак не змогла цього зробити через неможливість переїзду з двома дітьми від іншого шлюбу. Вважає, що питання про визначення місця проживання сина [PERSON] , позивач поставила з метою подальшого отримання аліментів від відповідача. Крім того, вказує на те, що зміна місця проживання сина негативно вплине на його свідомість та психологічний стан. Відповідач працевлаштований інженером фізичного захисту ВП «Рівненська АЕС», не вживає спиртних напоїв та належно виконує батьківські обов`язки. Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Представник позивача повідомила, що позивач перебуває за місцем свого проживання в Російській Федерації та не може з`явитися у судове засідання у зв`язку із введеними протипандемічними карантинними заходами. Суд,

Outcome: approved