Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

19.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2016 р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 200 тисяч гривень, що останній підтвердив власноручно написаною розпискою. Кошти повинні були повернутими до 30.12.2016 р., за користування якими відповідач мав сплатити проценти. Отримані кошти, а також проценти за користування ними [PERSON] до зазначеної дати не повернув, однак повернув такі частково пізніше в загальній сумі 100 тис. грн., та не повернув до даного часу 100 тис. грн. Згідно розрахунків, проведених у відповідності зі ст.1048 ЦК України, розмір процентів за весь період користування коштами, починаючи з 01.10.2016р. , становить 33\~845,00 грн. Крім того, у відповідності зі ст.625 ЦК України, у звязку простроченням виконання грошового зобовязання, відповідач має сплатити йому індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01 січня 2017р. до 20 червня 2018 року, розмір яких становить 24\~783,00 гривень та, відповідно, 6\~029,00 грн. У звязку із зазначеним просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в загальній сумі 164\~871,00 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору розміром 1648, 71 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з вище зазначених підстав та просить їх задовольнити. Крім того уточнив, що 200 тис. грн. він особисто передав [PERSON] , дані кошти перед тим зняв з депозитного рахунку в банку, так як позичаючи кошти, мав намір отримати від [PERSON] більші проценти за користування ними. Останній раз він спілкувався з відповідачем по телефону приблизно на початку жовтня 2018р., який на запитання коли поверне кошти відповів, що поверне тоді, коли буде їх мати. Представник позивача [PERSON] поданий його довірителем позов просить задовольнити повністю. Зазначив, що розрахунок процентів, інфляційних втрат і три проценти річних , які підлягають сплаті відповідачем, здійснений у відповідності до положень ч.1 ст.1048, ч.2 ст.625 ЦК України та з врахуванням всіх періодів, коли відповідач повертав частинами позичені кошти. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання, повторно не явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача, відносно чого позивач та його представник не заперечили . Повно та всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, з дотриманням норм матеріального та процесуального права суд вважає, що \~позов \~слід задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.09. 2016 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 200\~000,00 грн. строком до 30 грудня 2016 року, про що останній надав відповідну розписку ( а.с.36). Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязку. Правочини можуть бути односторонніми та дво- багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 і 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 629\~ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За змістом статей 526,527ЦК України, належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047\~ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право одержати від позичальника проценти від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Своїх зобовязань щодо повернення позики в термін, узгоджений сторонами, відповідач [PERSON] не виконав та повернув тільки частину позики, що засвідчив виданими розписками від 23.06.2017р. та 25.07.2017 року ( а.с.37,38). Зокрема, [PERSON] повернув [PERSON] тільки 100\~000,00 грн. в наступних розмірах та в терміни: 50 тис. грн. - 23.06.2017р., 25 тис. - 25.07.2017р., 25 тис. грн. - 25.08.2017 р., та не повернув до даного часу 100 тис. грн. У зв»язку з цим у [PERSON] виникла заборгованість зі сплати 100 000,00 грн. основного боргу (позики). Крім того, у звязку із простроченням виконання грошового зобовязання, з відповідача у відповідності зі ст.1048 ЦК України, також підлягає стягненню 33\~845,00 гривень пені, нарахованої за період з 01.10.2016р. по 20.06.2018р., та у відповідності зі ст.625 ЦК України - 24\~783,00 гривень інфляційних втрат і 6\~029,00 грн. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.10.2016 року по 20.06.2018 року. Вказаний розрахунок складений позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства, якому суд надає віри. З врахуванням положень ч.2 ст.\~1047\~ЦК України написання [PERSON] розписок про отримання та повернення частини грошей є доказом отримання їх позичальником від позикодавця [PERSON], а наявність у позивача оригіналу розписок від 27.09.2016р. та 23.06.2017 року свідчить про те, що позичені [PERSON] кошти ( їх частина) в сумі 100\~000,00 грн. позикодавцю позичальником не були повернуті. При цьому позивач підтвердив, що 23.06.2017р., 25.07.2017р., 25.08.2017 р. йому було повернуто кошти в сумі 100\~000,00 грн. Відповідно до ст.\~1051\~ЦК України позичальник має права оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця. Відповідачем не представлено жодного доказу в суді для підтвердження виконання у визначений строк взятих на себе боргових зобов'язань згідно даної ним розписки. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що є всі підстави для встановлення факту укладення договору позики і факту передачі грошової суми позивачем позичальнику. У звязку з наведеним з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача борг за борговою розпискою в загальному розмірі 164 871,00 гривня. При цьому, суд вважає, що підлягають стягнення як частина неповерненого основного боргу так і нараховані пеня , інфляційні втрати , три проценти річних, оскільки позивач стягує такі в межах, які не перевищують розмір основного зобовязання та виходячи з розміру такої в межах строку позовної давності. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, зокрема , що відповідач взятих на себе договірних зобовязань не виконав, позичених коштів у домовлений строк не повернув, тому суд вважає позов підставним і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача згідно ст.ст.133,141 ЦПК України підлягають до стягнення в користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1648,71 грн.

Outcome: approved