Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення, яким: визнати дійсним та таким, що відбувся договір купівлі-продажу № 8620 майна від 31 липня 1995 року однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 33,50 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., що був укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] з іншої сторони, який був зареєстрований на Одеській товарній біржі. Свої вимоги мотивував тим, що 31 липня 1995 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 8620 вона придбала у [PERSON], який діяв від імені [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Позивач вказує на те, що кожна із сторін виконала повністю цей договір, а саме вона як покупець сплатила раніше узгоджену грошову суму, а відповідачі звільнили квартиру від своїх речей та передали ключі. Однак, під час укладання Біржового договору вони не знали про те, що договір купівлі-продажу нерухомості необхідно укладати саме в нотаріальній формі. У звязку з чим на теперішній час він не може реалізовувати свої права власника по розпорядженню своїм майном, а саме квартирою № 31 в будинку № 28 по вулиці Академіка Корольова у місті Одесі так як нотаріусами не визнається правомірність договору купівлі - продажу, укладеного на біржі нерухомості. Вказана обставина і стала підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та представник третьої особи Одеської товарної біржі в судове засідання не зявились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши позивача, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Судом встановлено, що 31 липня 1995 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 3-ю Смоленською нотаріальною конторою 29.07.1995 року під № 2-777, з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8620, згідно якого відповідачі продали, а позивач купила квартиру [ADDRESS]. Даний договір було укладено на Одеській Товарній Біржі. 02 серпня 1995 року вказаний договір був зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» за № 63 стр. 185 кн. 17 к. Відповідно до п. 5 Договору вказана квартира продана за 339\~000 000 карбованців , які отримані «Продавцем» до підписання цього договору, і належить новому власнику [PERSON]. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала квартиру [ADDRESS]. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі продажу № 8620 від 31 липня 1995 року ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач [PERSON] є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбала її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачам вартість квартири, зареєструвавши її в КП «ОМБТІ та РОН», але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли позивач [PERSON] передала гроші за куплену квартиру, а відповідачі передали йому у відповідь квартиру та право встановлювані документи, а позивач відповідно їх прийняла, та розпочала користуватися вказаною часткою домоволодіння то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 8620 від 31 липня 1995 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на Одеській Товарній Біржі. На підставі викладеного й

Outcome: approved