Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 12.05.2016 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 18 квітня 2016 року до 01 травня 2017 року з наступним переоглядом 01.04.2017 року, група інвалідності не встановлена. Висновком МСЕК від 25.04.2017 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 01 травня 2017 року до 01 травня 2019 року з наступним переоглядом 01.04.2019 року, група інвалідності не встановлена. Висновком МСЕК від 09.05.2019 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 01 травня 2019 року до 01 травня 2021 року з наступним переоглядом 01.04.2021 року, група інвалідності не встановлена. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійну задишку при незначному фізичному навантаженні, аускультативно в легенях - наявність постійних розсіяних сухих хрипів на всьому протязі легеневих полів, видих подовжений. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 104 325 грн., яку просив стягнути з відповідача. 21 жовтня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особисто волевиявлення позивача. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 104 325 грн. не підлягають задоволенню. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 24 років 5 місяців, а саме з 01.08.1991 року по 19.05.2016 рік електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на дробильно-сортувальній фабриці імені Фрунзе Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка».( а.с. 32-34). Висновком МСЕК від 12.05.2016 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 18 квітня 2016 року до 01 травня 2017 року з наступним переоглядом 01.04.2017 року, група інвалідності не встановлена. Висновком МСЕК від 25.04.2017 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 01 травня 2017 року до 01 травня 2019 року з наступним переоглядом 01.04.2019 року, група інвалідності не встановлена. Висновком МСЕК від 09.05.2019 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 01 травня 2019 року до 01 травня 2021 року з наступним переоглядом 01.04.2021 року, група інвалідності не встановлена. ( а.с.9,10,11). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 30.03.2017 р. №399, позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.24). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2016 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме працюючи на дробильно-сортувальній фабриці імені Фрунзе електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, виконував монтаж, демонтаж, ремонт електричної та механічної частин гірничо-збагачувального устаткування, при цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень системи аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причинами виникнення професійного захворювання позивача слугували наступні чинники: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 : вмістом кристалічного кремнію діоксиду (Si02) у пилу від 10% до 70% - 4,5 при гранично допустимій до 2,0. Умови праці підземного кріпильника за концентрацією аерозолю переважно фібрагенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини в 2015 році, (а.с.12-15). Згідно п. 19 вказаного акту неможливо встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, через тривалий час роботи [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів, а саме впродовж 24 років 5 місяців (а.с.15). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває постійну задишку при незначному фізичному навантаженні, аускультативно в легенях - наявність постійних розсіяних сухих хрипів на всьому протязі легеневих полів, видих подовжений, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 25%, період роботи у відповідача на протязі 24 років 5 місяця в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 35 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial