Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

19 грудня 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; у будинку зареєстрований [PERSON] . Однак відповідач тривалий час не проживає у даному будинку без поважних причин, родинних стосунків не підтримує, участі у веденні господарства не приймає, особистих речей відповідача у будинку немає. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до\~ст. 130 ЦПК України, на даний час відбуває покарання в ДУ «Райківська виправна колонія (№ 73)» Житомирської області, адміністрація якої судову повістку та додані документи отримала 10.03.2020. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не зверталася. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позовна заява надійшла до суду 19 грудня 2019 року. Суддя своєю ухвалою 10 січня 2020 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у даній справі, судове засідання призначено на 03 лютого 2020 року та було відкладено на 27 лютого 2020 року та на 26 березня 2020 року у зв`язку з відсутністю відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого: Власником будинку [ADDRESS] з 01 червня 2019 року є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим позивачу 03.12.2019 приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9, 10). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 3434 від 03 грудня 2019 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.7). Комісією в складі заступника Куликівського селищного голови з гуманітарних питань Повозника В. Л., спеціаліста загального відділу Куликівської селищної ради Назаренко Т. Я. проведено перевірку факту проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . В результаті перевірки виявлено, що згідно свідчень сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає у будинку [ADDRESS] (а.с.8). Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування\~житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Відповідно до ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду [PERSON] -не зазначила родинних стосунків з відповідачем, або родинних стосунків відповідача зі спадкодавцем, оскільки на момент пред`явлення позову вона сама володіла будинком менше одного року, -не зазначила причин, з яких відповідач відсутній за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~Причиною невручення судових повісток відповідачу поштове відділення заначило його перебування в місцях позбавлення волі. Згідно з вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2017 року [PERSON] був засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та відбуває покарання в ДУ «Райківська виправна колонія (№ 73)» Житомирської області (а.с. 31, 36-37). Зважаючи на не, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, суд не вбачає підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню На підставі викладеного та

Outcome: dismissed