Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

17 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є донькою відповідача та до досягнення нею повноліття, а саме до [INFO] , відповідач сплачував аліменти на її утримання. На теперішній час вона навчається на 1 курсі бакалаврського рівня вищої освіти факультету міжнародної економіки і менеджменту денної форми навчання ДВНЗ «Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана», термін закінчення університету 30.06.2021 року. Вона не працює, є студенткою. Відповідач працює, але добровільно надавати допомогу на її утримання відмовляється, хоча його стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє йому здійснювати її утримання. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти, як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, щомісяця на період навчання, до досягнення нею 23-річного віку, починаючи з моменту звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.14/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на стягнення з нього аліментів на користь позивача, а також з розміром аліментів, заявленим позивачем до стягнення, однак заперечував зазначені у позовній заяві обгрунтування позовних вимог, пояснивши, що позивач з приводу добровільного здійснення ним її утримання до нього не зверталась, а він, відповідно, не відмовляв їй у цьому. Вони з матір`ю позивача розійшлися, коли позивачу було лише три місяці і з того часу він з донькою фактично не спілкувався. При цьому, позивач протягом тривалого часу йому не телефонувала та з ним не спілкувалась, про те, що вона продовжує навчання йому не повідомляла. Тому він просив зобов`язати позивача кожного року надавати йому довідку на підтвердження факту її навчання, з метою сплати ним аліментів доньці саме на період її навчання. Також відповідач повідомив, що на даний час він офіційно працевлаштований - є інспектором прикордонної служби ІІ категорії інструктором-кінологом групи віпс «Чорна» ВПС «Станіславка» Подільського прикордонного загону та має на утриманні дружину та трьох неповнолітніх дітей. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач народилася [INFO] та є донькою відповідача, що підтверджується її свідоцтвом про народження /а.с.6/. Позивач з 01.09.2020 року навчається на 1 курсі бакалаврського рівня вищої освіти факультету міжнародної економіки і менеджменту денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Термін закінчення університету 30 червня 2024 року /а.с.9/. Ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судому разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно роз`яснень викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач частково визнав позов та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі, в якому просить стягувати позивач, то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, аліменти підлягають стягненню на утримання повнолітньої доньки лише до закінчення навчання чи до досягнення донькою 23-річного віку в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. Відповідно до ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються також норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому, із відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. Щодо посилань відповідача на те, що позивач протягом тривалого часу з ним не спілкувалася, то такі посилання суд не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України, саме на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Крім того, згідно з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а як в судовому засіданні повідомив відповідач, після досягнення донькою тримісячного віку він з нею не бачився, не спілкувався і будь-яких відносин не підтримував. Що стосується думки відповідача щодо зобов`язання позивача кожного року надавати йому довідку щодо підтвердження факту її навчання, то такий обов`язок позивача перед відповідачем законом не передбачений, що не позбавляє відповідача можливості самостійно періодично цікавитись навчанням доньки.

Outcome: approved