Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер її дядько [PERSON]. За життя, а саме 25 червня 2009 року останній склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Однак, вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і вільно користуватися спадковим майном з наступних підстав. [PERSON] належало 60/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], а 40/100 вказаного домоволодіння належали його батьку - [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті останнього, [PERSON] успадкував 20/100 частини зазначеного вище будинку, а 20/100 частини будинку залишилися відкритими до одержання свідоцтва про право на спадщину братом [PERSON] - [PERSON]. Останній спадщину після свого батька так і не прийняв та [INFO] помер. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просила визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 20/100 частин будинку [ADDRESS], а також остаточно визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на 100/100 частини вказаного будинку та на земельні ділянки площею 0,047 га, кадастровий номер: [NUMBER] і площею 0,1309 га, кадастровий номер: [NUMBER]. 28 грудня 2015 року до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій остання просить визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], а також на земельні ділянки: площею 0,0470 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,1309 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за вказаною адресою, в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] (а. с. 66-68). В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, одночасно із заявою про уточнення позовних вимог подала заяву про розгляд справи в її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує повністю (а. с. 66-68). Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання також не з'явився. Міський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні (а. с. 81). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Завідувач нотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 82, 110). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи, а також інвентарної справи на домоволодіння по [ADDRESS], оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як вказані правовідносини продовжують існувати і на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 23 грудня 1970 року, посвідченого нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Коротун М. І., за реєстром №2639, [PERSON] на праві власності належало 60/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] (а. с. 120-121). Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Коротун М. І. 22 травня 1974 року, зареєстрованого в реєстрі за №1645, спадкоємцем за законом після померлого [INFO] [PERSON] на половину 40/100 частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є його син [PERSON]. У примітці даного свідоцтва зазначено, що 20/100 частин будинку, розташованого за вказаною адресою, залишається відкритим до одержання свідоцтва про право на спадщину останнім спадкоємцем - [PERSON], що проживає в [ADDRESS] (а. с. 13). Загальна вартість житлового будинку, розташованого за вказаною вище адресою, становить 212 402 грн., що підтверджується звітом про оцінку від 03 грудня 2015 року (а. с. 51-54). З матеріалів архівної спадкової справи вбачається, що окрім [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] ніхто не отримував (а. с. 113-115). Будь-які дані про те, що інші спадкоємці [PERSON], окрім [PERSON], прийняли спадщину фактично або шляхом подачі державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини у суду відсутні. У відповідності до довідки Білопільської міської ради від 28 грудня 2015 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до 20 березня 1973 року. Померлий [PERSON] був зареєстрований за цією ж адресою до дня смерті - [INFO] (а. с. 69). Наведені вище обставини дають суду обґрунтовані підстави вважати, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після [PERSON] і успадкував 20/100 частини спадкового будинку, які залишалися відкритими, але правовстановлюючі документи на вказане майно не отримав. Та обставина, що [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє його права на спадщину. Факти, які б свідчили про те, що після смерті [PERSON] спадщину в установленому законом порядку прийняв і [PERSON] судом не встановлені. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] в м. Самара Російської Федерації (а. с. 18). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] був власником всього домоволодіння під [ADDRESS] Судом також встановлено, що згідно з наявною в матеріалах справи копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Білопільською міською радою 24 жовтня 2007 року на підставі рішення Білопільської міської ради 5 скликання 16 сесії від 22 серпня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1557, [PERSON] належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0470 га у межах згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16). У відповідності до звіту про експертну грошову оцінку від 03 грудня 2015 року, вартість вказаної земельної ділянки становить 14 946 грн. (а. с. 30-37). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Білопільською міською радою 24 жовтня 2007 року на підставі рішення Білопільської міської ради 5 скликання 16 сесії від 22 серпня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1558, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1309 га у межах згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] Сумської області (а. с. 17). Згідно звіту про експертну грошову оцінку від 03 грудня 2015 року, вартість означеної вище земельної ділянки становить 37 372 грн. (а. с. 40-47). Крім того судом встановлено, що [INFO] в м. Білопілля Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Згідно із заповітом, посвідченим 25 червня 2009 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №329, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] - позивачці у справі (а. с. 14). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON], померлого [INFO], заведена за заявою [PERSON] - позивачки у справі (а. с. 89). Дружина померлого - [PERSON], [INFO] подала нотаріусу заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] (а. с. 97). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 10 липня 2013 року, яке набрало законної сили 01 серпня 2013 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а. с. 101-103) У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 100). За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України 2003 року спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України). Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на спадщину за заповітом після дядька [PERSON], який помер [INFO], однак вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не отримав у встановленому законом порядку правовстановлюючі документи на все спадкове домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], зокрема на 20/100 його частини. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved