Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

17.12.15 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.10.14 р. ,зареєстрованим у реєстрі під № 903, укладеним між ним та ТзОВ» Інвест +», а саме на нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі « Е ( 1-2) загальною площею 650,60 кв.м , що знаходяться за адресою м. Львів вул. Липинського, 36, реєстраційний номер об»єкта нерухомості № 13629546101, в рахунок заборгованості за договором грошової позики від 23.10.14 р., яка становить 13 809 213 грн. 61 коп., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Початковою вартістю для реалізації предмета іпотеки, на думку позивача , слід визначити погоджену сторонами в договорі іпотеки заставну вартість предмета іпотеки, а саме 11 200 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23.10.14 р. між ним та ТзОВ» Альтер -Топ» було укладено договір позики. За умовами договору позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000 000 000грн, що еквівалентно 540 540,54 дол. США та вказані кошти останній зобов»язувався повернути до 31.10.16 р. з врахуванням вимог п. 3.5 договору у відповідності до графіку погашення, що є невід»ємною частиною договору. 01.11.14 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 , відповідно до якої було змінено дату надання та повернення позики та відповідно складено новий графік погашення боргу. Договірні відносини були повністю виконані позикодавцем. У забезпечення виконання зобов»язання за договором позики між позивачем та ТзОВ» Інвест +» 23.10.14 було укладено договір іпотеки , предметом якого є нежитлові приміщення будівлі « Е ( 1-2) загальною площею 650,60 кв.м , що знаходяться за адресою м. Львів вул. Липинського, 36. В порушення умов договору позики ТзОВ» Альтер-Топ» не сплатив жодного платежу в рахунок повернення коштів. Враховуючи вимоги Закону України « Про іпотеку» , ЦК України у позивача виникло право на звернення з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальна сума заборгованості по договору позики на день звернення з позовом до суду складає 13 809 213, 61 грн. Як встановлено договором іпотеки, ціна продажу предмета іпотеки встановлена за згодою сторін 11 200 000 грн. Враховуючи наведене позивач просив задовольнити позов. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у заяві. Крім того пояснили, що рішенням Залізничного райсуду м. Львова від 30.09.15 р. , що набрало законної сили частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ТзОВ» Альтер-Топ» за договором позики 13 528 818 грн. 52 коп. в зв»язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов»язань. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явилися повторно. Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у свою чергу забезпечує право на судовий розгляд протягом розумного строку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини критеріями для визначення розумності строку є складність справи (щодо її предмета), поведінка сторін (позивачів і відповідачів), поведінка органів судової влади (а також адміністративних органів, що втрутилися в процес) і важливість предмета спору для зацікавленої особи. Згідно із ч.3 ст.27 ЦПК особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права й виконувати процесуальні обовязки. Як вбачається з матеріалів справи представники відповідача , зловживаючи своїм правом неодноразово не з»являлись в судове засідання та шість разів подавали аналогічну за змістом апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження по вказаній справі . В зв»язку з наведеним матеріали справи неодноразово скеровувались до суду апеляційної інстанції .Вказані дії свідчать про недобросовісну поведінку сторони, спрямовану на затягування строків розгляду справи, відтак причини повторної неявки представників визнані судом не поважними. Заслухавши пояснення представників позивача , дослідивши зібрані по справі докази, з»ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.14 р. між [PERSON] та ТзОВ» Альтер -Топ» було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1 вказаної угоди позикодавець позивач по справі, до 10.11.14 р. повинен був надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000 000 000 грн. , що на день укладення договору еквівалентно 540 540, 54 дол. США, а позичальник зобов»язувався повернути вказані кошти у строк до 31.10.16 р. у відповідності до графіку погашення, що є невід»ємною частиною договору. 01.11.14 р. було укладено додаткову угоду № 1,якою було викладено в новій редакції пункти 1.1, 2.1 та 3.1 , зокрема змінено дату надання позики не пізніше 31.01.15 р. та дату повернення позики 30.11.16 р. та відповідно складено новий графік погашення боргу. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.15 р., що залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21.01.16 р., було частково задоволено позов [PERSON] до ТзОВ» Альтер Топ» про стягнення заборгованості за договором позики від 23.10.14 р. та стягнуто з відповідача на користь позивача на виконання умов договору 13 528 818 грн. 52 коп. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України врегульовано, що підставою звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі. Вказаним рішенням беззаперечно встановлено порушення боржником умов договору щодо повернення заборгованості по договору позики. На момент розгляду даної справи судом, на виконання рішення суду кошти не повернуті Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В забезпечення виконання зобов»язань за договором позики від 23.10.14 р. між [PERSON] та ТзОВ» Інвест +» було в цей же день укладено договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстровано в реєстрі за № 903. Як вбачається із п. 1.3 вказаної угоди, предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі « Е ( 1-2) загальною площею 650,60 кв.м , що знаходяться за адресою м. Львів вул. Липинського, 36, реєстраційний номер об»єкта нерухомості № 13629546101. Пунктом 1.1 договору визначено, що цей договір забезпечує виконання зобов»язань ТзОВ» Альтер-Топ» та вимог Іпотекодержателя за договором грошової позики від 23.10.14 р. ,а також усіх додаткових договорів до нього , які можуть бути укладені в майбутньому стосовно повернення отриманої суми позики, несплаченої пені, а також відшкодування збитків в повному обсязі. Пунктом 1.4 сторонами договору визначена погоджена заставна вартість предмета іпотеки у сумі 11 200 000 грн. 14.09.15 р. позивачем було скеровано ТзОВ» Альтер-Топ « вимогу про виконання зобов»язання, що стверджується самим повідомленням та накладною про його вручення адресату кур»єрською поштою . Статтею 11 Закону України « Про іпотеку» врегульовано, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов»язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі порушення боржником основного зобов»язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України « Про іпотеку». Як вбачається з вимог ч. 6 ст.38 Закону України « Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем , або на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна . Як зазначалось вище, у п. 1.4 договору іпотеки визначена погоджена заставна вартість предмету іпотеки. Враховуючи наведене, вимоги ст.ст. 589, 611,625 ЦК України, ст.ст. 3, 11,12,33, 38, 39 Закону України « Про іпотеку» суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення. В силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в користь позивача.

Outcome: approved