overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 02 жовтня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю, повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини не бере. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка в теперішній час проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дітей не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між сторонами досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 13 травня 1978 року у Ленінському районному відділі ЗАГС м. Єревана Республіки Вірменія. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Однак сімейне життя між ними не склалося та протягом їх спільного життя між ними не було взаєморозуміння і виникали конфлікти, які призвели до того, що в 2008 році вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та стали проживати окремо. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судове засідання, яке було призначено на 12 листопада 2015 року о 16.30 год., позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились та від представника позивача [PERSON] до суду подана заява з проханням проводити розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду повідомлявся в установленому порядку, та 09 листопада 2015 року надіслав заяву, з якої вбачається, що він проживає в с. Роксолани Овідіпольського району Одеської області, позов визнає та просить розглядати справу без його участі. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. З 2008 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

19 жовтня 2015 року до Заводського районного суду міста [PERSON] надійшов цивільний позов ПрАТ Страхова компанія ВУСО, яким представник позивача просив суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] (відповідачки) на користь позивача суму завданої майнової шкоди в розмірі 2645 гривень 74 копійки та витрати на оплату судового збору, мотивуючи тим, що 01 квітня 2014 року у місті [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі застрахованого транспортного засобу автомобіля Daewoo Matiz, державний реєстраційний номер [NUMBER] та транспортного засобу автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Винною у скоєнні ДТП визнано відповідачку. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 364012-02-15-01 від 25.04.2013 року, автомобіль Daewoo Matiz, державний реєстраційний номер [NUMBER], застрахований в ПрАТ Стахова компанія ВУСО. Вказаною ДТП страхувальнику було завдано збитків, які позивач виплатив страхувальнику в якості страхового відшкодування. Фактично понесені затрати позивача по сплаті вказаного страхового випадку склали 2645,74 грн., які, на думку представника позивача підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу. В судове засідання сторони не зявились. Представник позивача надав суду заяву, якою просив провести розгляд справи у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Врахувавши думку представника позивача, висловлену в заяві про розгляд справи у його відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

19 жовтня 2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся начальник Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції із поданням про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з боржника додаткових сум. У поданні посилається на те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1890/03 від 29.07.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 5809,77 грн. при перевірці обліку книг виконавчих проваджень, перебувало на виконанні в 2005 році у державного виконавця Гордієнко О.М., а у 2006 році у державного виконавця Сивокозова О.М.. Надалі виконавче провадження в книгах обліку виконавчих проваджень переданих державним виконавцем не значаться. Відібрати пояснення щодо перебування вказаних виконавчих документів не має можливості у звязку із звільненням цих державних виконавців. В судове засідання на слухання по справі державний виконавець та сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що не перешкоджає розгляду подання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.370 ЦПК України, замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2003 року із [PERSON] були стягнуті на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 5809,77 грн. Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, який наразі втрачено, що є підставою для видачі його дублікату. Однак, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2015 року вже було задоволено подання Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з боржника додаткових сум, у звязку з чим суд не вбачає правових підстав для повторної видачі дублікату виконавчого листа. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

19 жовтня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2012 року, який зареєстрований Виконкомом Миколаївської міської ради міста Словянська Донецької області, про що зроблено актовий запис № 24. Зазначає, що від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини на даний момент немає. Шлюбні відносини між ними фактично припинено з липня 2015 року. Вважає, що їх сім`я розпалась та шлюб між ними необхідно розірвати. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, залишивши її прізвище після розлучення без змін. Позивач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги заявлені нею підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомленим належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги заявлені позивачем підтримав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 25 червня 2012 року. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини на даний момент немає. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

19 жовтня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 23 листопада 2002 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з дружиною не склалося: через несумісність характерів та різними поглядами на життя між ними часто виникали сварки. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені понад 5 років тому: вони разом не проживають, спільного господарство не ведуть. За таких обставин вважав, що їх шлюб існує лише формально, відновлення стосунків та збереження сімї не можливі. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Заперечив проти надання часу на примирення, вважав, що відновлення стосунків з позивачкою неможливе. Відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що дійсно з 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. також визнала, що приблизно з 2004 року стосунки між нею та чоловіком значно погіршилися: через ревнощі чоловіка між ними стали часто виникати сварки. Через значне погіршення стосунків між нею та чоловіком з 2008 року вони перестали проживати разом, вести спільне господарство. З того часу вони з чоловіком не спілкувалися, спроб до відновлення сімї не приймали. За таких обставин вважала, що дійсно їх сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що 23 листопада 2002 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 2040. Від шлюбу сторони мають спільну двох спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З 2008 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, а також зважаючи на категоричну позицію обох сторін про небажання перебувати у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

19 жовтня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2015р. о 15 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.2015р. о 15 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кобинова В.С. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, іспитує страхи. Активно висловлює маячні ідеї переслідування збоку сусідів, чує голоси. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

19 жовтня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2015р. о 19 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.2015р. о 19 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Власюк КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий відчуває тривогу, каже «в голові багато думок, думки плутаються, важко зосередитись». Вважає хтось впливає на його думки та хочуть відібрати його батьків. До стану не критичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

19 жовтня 2015 року на тимчасово окупованій території АР Крим дружина заявника [PERSON] народила дитину. [PERSON], посилаючись на те, що він не може отримати свідоцтво про народження дитини, оскільки медичне свідоцтво про народження, видане на окупованій території, вважається недійсним, звернувся до суду і просить встановити факт, що [PERSON] 19 жовтня 2015 року народила в Євпаторійському пологовому будинку Автономної Республіки Крим, України, дочку [PERSON]. Встановити факт іншим шляхом, крім судового порядку неможливо. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Заявник свої вимоги підтримав, представник заявника проти їх задоволення не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 19 лютого 2011 року у відділі державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зареєстрував шлюб з [PERSON], яка змінила прізвище на «Шрамко». 19 жовтня 2015 року в Євпаторійському пологовому будинку Автономної Республіки Крим [PERSON] народила дівчинку, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 35 № 003597, форми № 103/у. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно ч. 2 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Заявник разом з дружиною є громадянами України, що підтверджується копіями їх паспортів. Тимчасово окупована територія, на якій проживає його дружина разом з дитиною, відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини в органах РАЦС є медичне свідоцтво форми № 103/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. Оскільки дружині заявника видане медичне свідоцтво про народження дитини невстановленої форми подружжя позбавлене можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтво про народження дочки. На підставі викладеного, ст.ст. 1, 3, 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

19 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 13.08.2011 року було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON]. не з'явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 23.09.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04.07.2014 року, актовий запис №151 (а.с.3). Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.04.2014 року (а.с.8). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Більше року сторони проживають окремо. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved