Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

18.11.2019 [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO]. у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів [PERSON] , починаючи з липня місяця 2019 року. Позовні вимоги обґрунтовані наступним чином. Вона з [PERSON] перебуває у шлюбі з 14.02.2017. [INFO] в них народився син [PERSON] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З липня 2019 їх шлюбні відносини фактично припинились, відповідач вчинив сварку та вигнав її з дітьми з квартири. На даний час він з нею та спільною дитиною не проживає, та не допомагає в утриманні їхньої спільної дитини, і ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги, що є обтяжуючим фактором для повного виховання малолітньої дитини та її забезпечення, будь-які спроби переговорів з відповідачем стосовно вирішення цього питання не призвели ні до яких результатів, внаслідок чого вона змушена вирішувати питання в судовому порядку. Після припинення фактичних шлюбних відносин, а саме починаючи з липня 2018 надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання дитини було нерегулярно (приблизно один раз на три місяці) та в обсязі, недостатньому, навіть для задоволення основної фізичної потреби дитини - потреби в харчуванні. 09.12.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено відповідачу право подати до суду відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не прибула, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, щодо ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак своїми процесуальними правами щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини неявки суд не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи думку позивача викладеної в заяві, суд розглянув справу у відсутність учасників справи з постановлення заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач - [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 4). 14.02.2017 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували в шлюб (а.с.3). Малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в 2-Б класі середньої загальноосвітньої школи - I-III ступенів № 62 м. Києва (вул. Княжий Затон, буд. 17-В, м. Київ) (а.с.5). [PERSON] , [INFO]. обстежується в дитячій поліклініці КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва» (адреса: вул. Урлівська. буд. 13, м. Київ), з дня народження (а.с.10). Також [PERSON] має декларацію з лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва», та довіреною особою його є [PERSON] (а.с. 6). Як зазначила позивач, угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, відповідач добровільно сплачувати аліменти не бажає, а лише один раз в три місяці надає матеріальну допомогу, яка недостатня для утримання дитини. (а.с. 1). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини їх мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у зазначеному розмірі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач звернулась до суду 18.11.2019 з позовом про стягнення аліментів з відповідача починаючи з липня 2019 року, не надаючи при цьому на підставу своїх вимог достатніх доказів щодо вжиття заходів щодо одержання аліментів від відповідача внаслідок його ухилення від їх сплати, що є основною передумовою в присуджені аліментів за минулий час. За наведених обставин, суд дійшов висновку, про стягнення аліментів від дня пред`явлення позову - 18.11.2019. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved