Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

17 травня 2019 року [PERSON] через представника - адвоката Пономарьова Олега Валентиновича звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.02.2017 року між ним і відповідачем укладено договір позики. На виконання договору він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 18000 грн., а відповідач зобов`язався повернути їх до 25.12.2017 року, що підтверджується розпискою відповідача. Крім того, 01.04.2017 року відповідно до договору позики позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000 грн., з терміном повернення до 01.05.2017 року, що підтверджується розпискою відповідача. Станом на 16.05.2019 року відповідач зобов`язання по поверненню коштів за договорами позики не виконав, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та стягнення з відповідача суми боргу та витрат понесених під час розгляду справи. Ухвалою суду від 29.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.22-23). На заперечення пред`явлених позовних вимог відповідач 05.06.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначив, що у зв`язку з тяжким матеріальним становищем дійсно надав позивачу розписки від 16.02.2017 року та 01.04.2017 року про отримання грошей, але їх не отримував, тому що позивач повинен був передати їх як винагороду Пономарьову О.В. який представляв інтереси [PERSON] в суді під час слухання справ пов`язаних із земельними питання протягом 2016-2018 років. Вказав, що мав перед [PERSON] загальний борг з урахуванням цих розписок на 32 тисячі гривень, які повернув поштовим переказом 19.07.2018 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що [PERSON] неодноразово звертався до нього з проханням надати гроші в борг. Отриманні кошти за договором позики від 16.02.2017 року та 01.04.2017 року в сумі 24000 грн. у встановлені строки не повернув. Крім того, позичав кошти в розмірі 32 тисячі гривень, які повернув поштовим переказом, позовних вимог щодо цих коштів ним не заявляється. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що боргових зобов`язань за договором позики перед позивачем не має, кошти в загальній сумі боргу 32 тисячі гривень він повернув. В задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 16.02.2017 року укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 18000 грн., які зобов`язався повернути до 25.12.2017 року, що підтверджується розпискою від 16.02.2017 року (а.с.73). Крім того, сторонами укладено договір позики 01.04.2017 року, на підтвердження факту укладення якого [PERSON] видав [PERSON] письмову розписку, яка посвідчує факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 6000 грн. з терміном повернення до 01.05.2017 року (а.с.72). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частинами 2 - 4 ст. 545 ЦК України передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Зміст наданих у судовому засіданні позивачем розписок підтверджує укладення договорів позики і їх умови, а також засвідчує, що на час їх складання боржник отримав від кредитора грошову суму та містить безумовне зобов`язання боржника повернути отримане в борг. Відповідно до ст. 599 ЦПК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Позивач на підтвердження заявлених вимог надав до суду розписки про отримання позики. Натомість відповідач, заперечуючи позовні вимоги, письмових доказів виконання саме цього зобов`язання не надав. Крім того, відповідачем не підтверджено факту об`єднання декількох зобов`язань та заміни розписок однією на загальну суму. Посилання відповідача на існування інших правовідносин, не пов`язаних з договором позики також базуються лише на поясненнях відповідача та не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наявність невиконаного відповідачем зобов`язання всупереч умовам укладено ним договору дає позивачу право вимагати стягнення боргу в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач довів правомірність і обґрунтованість заявлених ним позовних вимог належними та допустимими доказами, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову, та стягнення на його користь коштів в сумі 24000 грн. за договорами позики від 16.02.2017 року та 01.04.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на вказані обставини, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає так, як позивач не надав доказів понесених ним витрат, суд вважає що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені та підтвердженні належними доказами судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved