Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

17 грудня 2012 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 11.06.2007 року з відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Договір було укладено шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов договору, підписаного відповідачем, яким є «Анкета клієнта на оформлення кредитної картки». Приєднавшись до договору, сторони визначились з усіма його істотними умовами: найменуванням банківського продукту: Справжня кредитна картка « 45 днів кредиту без відсотків»; валютного рахунку - долар США; сумою ліміту кредитування - 40000,00 доларів США; відсотковою ставкою за користування кредитом. Відповідачу було видано кредитну картку МаsteгСагd, відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті, встановлений ліміт кредитування 40000,00 доларів США та забезпечено видачу кредиту шляхом списання з карткового рахунку сум за рахунок кредитних коштів в межах встановленого ліміту кредитування. Відповідач, у свою чергу, зобов'язався здійснювати оплату послуг згідно тарифів у строки, передбачені договором, та здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів з першого дня наступного розрахункового періоду до 15 числа наступного місяця включно. Відповідачу був встановлений розмір щомісячного обов'язкового мінімального платежу у відсотках від фактичної суми кредитної заборгованості згідно обраного тарифного пакету. Однак відповідач неналежним чином виконує умови укладеного договору. Тому, станом на 29.12.2011 року утворилась заборгованість у загальній сумі 43686,37 доларів США, що за курсом НБУ становить 349040,99 грн., в тому числі: непогашений кредит у сумі 25206,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 201392,93 грн.; несплачені відсотки у сумі 18261,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 145900,79 грн., штраф за несвоєчасне погашення мінімального платежу у сумі 218,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 1747,27 грн. Добровільно повертати заборгованість відповідач не бажає. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 349040,99 грн. (а.с.1а-5,33-34). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 вересня 2013 року позовні вимоги - задоволено (а.с.56-57). Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2013 року встановлено, що останній платіж відповідач провів у січні 2009 року і тому строк позовної давності банком не пропущений (а.с.68). В апеляційній скарзі (а.с.60-64) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки: - строк дії кредитної карки закінчився 15.06.2009 року та договором не визначено чітко строк виконання позичальником зобов'язання; - останній мінімальний платіж було здійснено відповідачем у січні 2009 року, а тому прострочена заборгованість за тілом кредиту і відсотками за кредитом станом на 29.11.2011 року у загальному розмірі 43686,37 доларів США нараховуються позивачем з 29.02.2009 року; - відповідач кредитну картку по закінченню строку дії не перевипускав, а тому договір втратив свою чинність з моменту закінчення терміну дії картки; - строк позовної давності сплив згідно крайнього строку закінчення дії картки з 15.06.2009 року по 15.06.2012 року, а позов датовано 30.11.2012 року та зареєстровано в суді 17.12.2012 року; - за період дії кредитного договору позивач сплачував певні суми, а тому наданий розрахунок заборгованості є невірним. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що внаслідок не виконання умов договору з боку відповідача виникла заборгованість. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2007 року сторони уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо отримання кредитної картки з льготним періодом кредитування з сумою ліміту кредитування 40000,00 доларів США під 15 червня 17,88 % на строк, що дорівнює строку дії картки (а.с.7-8). Згідно зі звітом по типам заборгованості станом на 29.12.2011 року заборгованість відповідача за договором становиь - непогашений кредит у розмірі 25206,57 доларів США, в тому числі: непрострочений у сумі 7108,89 доларів США та прострочений у сумі 18097,68 доларів США; з відсотків у сумі 10927,19 доларів США (а.с.11). Згідно звіту по типам заборгованості станом на 29.12.2011 року, доданого банком до позовної заяви, розмір сумарної заборгованості за кредитом, яка складається з непростроченої суми по тілу кредита та простроченої суми по тілу кредита, становить 25206,57 доларів США і є незмінним з 29 січня 2009 року (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на це право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з тіла кредиту виникає у банку з 30 січня 2009 року, а відповідно до цього передбачений ч.1 ст.256 ЦК України трирічний строк позовної давності, тобто строк звернення банку до суду з позовом про захист свого порушеного права, спливає 30 січня 2012 року. З цього часу відсутні підстави для нарахування відсотків на залишок кредиту, щодо якого сплив строк позовної давності. Відповідно з ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тому відсутні підстави для стягнення штрафу, щодо якого строк позовної давності передбачений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України в один рік. Згідно зі штемпелем поштової установи на конверті (а.с.24), в якому надіслано позовну заяву (а.с.1а-5), позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 07 грудня 2012 року. Отже на час звернення банку до суду з позовом до [PERSON] строк позовної давності сплив. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається зі справи, в суді першої інстанції відповідач надав заперечення проти позову, в яких просив застосувати строк позовної давності (а.с.42-45). Банк з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не звертався та на поважні причини пропуску строку не посилався. На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального права. З огляду на це та оскільки обставини у справі досліджені в повному обсязі, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити нове рішення про відмову ПАТ КБ «Надра» у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за спливом строку позовної давності. З врахуванням вищезазначеного підлягає скасуванню і додаткове рішення суду першої інстанції від 26 вересня 2013 року. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed