Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

19.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, у порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], свої вимоги мотивує тим, що 1/2 частка вищевказаної квартири належить [PERSON]. 01.07.2004 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS], заповіла [PERSON]. 09.03.2017 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане майно. Спадкоємець за заповітом - [PERSON] померла 17.05.2017 року. Спадщину у встановлений законом строк не прийняла. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] являється син [PERSON]. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі у встановлений законом строк нотаріусу заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що місцезнаходження спадкоємиці за заповітом [PERSON] невідомо і вона не подала заяву про прийняття спадщини за заповітом і пропустила строк для прийняття спадщини. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 21.03.2018 року первісного відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача Ізмаїльську міську раду Одеської області. Представник позивача в судове засідання не зявився, надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вирішення справи залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності № 173 від 19.01.1998 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованим в реєстрі за №64в/228 від 19.01.1998 року. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови № 57 від 19.02.2016 року, вулицю «Радянської міліції» перейменовано у вулицю «Михайлівська». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 489317 від 10.03.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 09.03.2017 року. Після смерті [PERSON], згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 01.07.2004 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2/2989, [PERSON], належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS], заповіла [PERSON]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49051722 від 12.09.2017 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON], заповіт [PERSON] від 01.07.2004 року, зареєстрований за № 2/2989 не змінювався та не скасовувався. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії VІІ-ИК № 520720 від 18.05.2017 року, виданого відділом №4 Щелковського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, спадкоємець за заповітом після [PERSON] [PERSON] померла 15.08.2017 року та не прийняла спадщину. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані та їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51175768 від 10.03.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після [PERSON], померлої 15.08.2017 року, не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється син [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою в матеріалах спадкової справи, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] № 02-14/919 від 09.11.2017 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після матері [PERSON], померлої 09.03.2017 року, у звязку з тим, що місцезнаходження спадкоємиці за заповітом [PERSON] невідомо і вона не подала заяву про прийняття спадщини за заповітом і пропустила строк для прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у звязку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved