Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

19.11.2015 [PERSON] (попереднє прізвище «[PERSON]») звернувся до суду з вказаним позовом та просив: виділити належну йому 1/2 частку в розмірі 38,50 кв.м., що відповідає 33/100 частинам промислового магазину з мансардними спорудами по [ADDRESS], який перебуває у спільній частковій власності з відповідачем - [PERSON], стягнувши з відповідача на його користь компенсацію різниці за відступ від ідеальної частки в сумі 361 774,00 грн.; визнати за ним право користування земельною ділянкою для комерційного використання площею 43,95 кв. м. по [ADDRESS], на якій розміщені 33/100 частини промислового магазину, про виділ якої він просить; До початку розгляду справи по суті, позивач збільшив свої вимоги та просив розділити спільне майно подружжя, а саме: обладнання промислового магазину, виділивши йому письмовий стіл - 1шт. вартістю 935 грн., вітрини (скло) - 8 шт. вартістю 9120 грн., кутову вітрину (скло) - 1 шт. вартістю 1570 грн., стіл кутовий -1 шт., вартістю 1170 грн., комод - 1 шт. вартістю 1050 грн., дзеркало вартістю 780 грн., шафу вартістю 1400 грн., тумбу вартістю 700 грн., буфет вартістю 1100 грн., стіл письмовий - вартістю 2400 грн.(а.с.40-42) Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та відповідач є співвласниками промислового магазину (по 1/2 частині кожний), який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Між сторонами існує спір щодо спільного володіння та користування зазначеною вище будівлею та обладнання, яке в ньому знаходиться, що було придбане під час шлюбу. 18 січня 2016 року [PERSON] подала зустрічний позов про виділ в натурі частки з майна, що є в спільній частковій власності, який обґрунтувала тим, що на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, нежитлові будівлі промислового магазину з мансардними спорудами по [ADDRESS] були визнані спільним майном подружжя та визнано за кожним по 1/2 частині права власності на нього. З часу побудови магазину вона здійснює свою підприємницьку діяльність, реалізує вироби з дорогоцінних металів та дорогоцінних каменів у відокремленому приміщенні магазину площею 38,5 кв. м., а тому просить виділити їй саме цю частину магазину, стягнувши з відповідача, якому вона поступається більшою частиною з окремим входом грошову компенсацію різниці за відступ від ідеальної долі (а.с.59-61) Після з'ясування можливих варіантів поділу промислового магазину та його вартості [PERSON] визначилась з розміром компенсації та просила стягнути з відповідача на її користь 281 953 грн. 14 копійок. (а.с.64 т.2) В ході судового розгляду [PERSON] підтримав свій позов частково, визнав обставини викладені в зустрічному позові та суму різниці у вартості двох часток промислового магазину - 281 953 грн. 14 копійок., вирахуваною відповідачем [PERSON], як середнє арифметичне число всіх наявних в матеріалах справи оцінок майна. В судовому засіданні [PERSON] заявив про згоду на виділ йому більшої частини магазину, площею 76,60 кв.м., та просив розподілити між ним та [PERSON] придбані під час шлюбу меблі та інші речі, якими обладнані обидва приміщення промислового магазину, не змінюючи місце їх розташування. [PERSON] позов [PERSON] визнали частково та пояснила, що земельна ділянка під магазином не підлягає поділу, так як в оренді не перебуває. Крім цього [PERSON] повністю визнала обсяг та вартість речей, які були придбані під час шлюбу та зазначені в позовній заяві [PERSON], погодившись з їх розподілом у відповідності до місця знаходження, без стягнення компенсації за відступ від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя на ці речі. Заслухавши пояснення сторін з врахуванням зміненої позиції позивача за первісним позовом, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та повне задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Сторони визнали, що під час зареєстрованого шлюбу вони побудували за адресою: [ADDRESS] два об'єкти з окремими входами, що в сукупності становлять один промисловий магазин, загальною площею 115,1 кв.м., який наразі просять розділити в натурі. Вони не укладали письмового договору про порядок користування приміщеннями нежитлової будівлі, при цьому [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності користується частиною магазину, що будувалася раніше та має загальну площу приміщень 38,5 кв. м. Інша частина будівлі побудована пізніше, має мансардну споруду та загальну площу приміщень 76,60 кв.м. Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину кожного з об'єктів промислового магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так само визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину кожного з об'єктів вищеназваного промислового магазину (а.с.6-10). 12.08.2015 [PERSON] на підставі рішення суду зареєстрував своє право у спільній частковій власності на 1/2 частину промислового магазину з мансардними спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] та має загальну площу 115,1 кв.м. Статтею 364 ЦК України регламентовано виділ частки у натурі із майна, що є у спільній частковій власності, а також право співвласника за його згодою, який бажає виділу, на компенсацію у грошовому виразі вартості частки. За правилами ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється. В ході розгляду справи сторони повідомили, що [PERSON] має намір користуватись частиною приміщень загальною площею 76,60 кв. м., що становить 2/3 частини від цілого, а відповідач тривалий час користується та має намір продовжити користуватись в комерційних цілях частиною промислового магазину площею 38,50 кв. м, що становить 1/3 частину від цілого. У зв'язку з цим, сторони дійшли згоди щодо варіанту №1 поділу нежитлової будівлі, що містить висновок судової комплексної оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2017 року №07/43/16-17 (а.с.215-245). Згідно висновку експерта за варіантом №1, пропонується поділити приміщення на дві частини, одна частина буде мати загальну площу - 38,50 кв. м., у складі приміщень першого поверху: №1-тамбур площею 2,90 кв.м., №2-торговий зал площею 31,70 кв.м, №3-майстерня площею 1,90 кв.м, №4-санвузол площею 2,00 кв.м. Ідеальна частка в цьому випадку буде складати 1/3 частину (38,50 кв.м : 115,10 кв. м), а її вартість - 780723 грн.(2342170 грн.х1/3), що на 390 362 грн. (1171085 грн.-780723 грн.) буде менша за вартість 1171085 грн. її ідеальної частки 1/2. Друга частина буде мати загальну площу 76,60 кв. м, у складі приміщень першого поверху: №5-тамбур площею 3,00 кв.2, №6- торговий зал площею 38,10 кв.м., №7 - кладова площею 2,10 кв. м та мансарди : №8 - хол площею 19,00 кв. м, №9 - кабінет площею 14,40 кв. м. Ідеальна частка в цьому випадку буде складати 2/3 частини(76,60 кв. м 115,10 кв. м), а її вартість - 1561447 грн. (3342170 грн. х 2/3), що на 390 362 грн.(1561447 грн.-1171085 грн.) буде більше за вартість 117085 грн. її ідеальної частки 1/2. Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Спір щодо вартості промислового магазину та відповідно щодо розміру компенсації співвласнику, якому виділяється менша його частина суд вирішує за погодженням сторін, виходячи з середнього арифметичного числа, визначеного з урахуванням таких оціночних даних: висновку експерта про вартість майна № 299 від № 12.11.2015, який подав позивач (а.с.12-19); висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2-16 від 230.03.2016, призначеної за клопотанням позивача (а.с.91-108); висновку судової комплексної оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №07/43/16-17 від 24.02.2017, призначеної за клопотанням відповідача (а.с. 215-245); звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого мана станом на 11.04.2017, який подав позивач (а.с.4-29 т.2). Використовуючи усі вищевказані джерела оцінки майна [PERSON] вирахувала суму грошової компенсації за відступ від рівності часток у праві спільної власності на нежитлову будівлю промислового магазину, яка становить 281 953 грн.00 коп. Цей розмір перевірений судом та визнаний відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] Сторони також визнали, що за час шлюбу, а саме у 2004 та 2008 роках, ними було придбані меблі та інші речі, якими вони облаштували промисловий магазин: стіл письмовий - 1 шт. вартістю 935 грн., вітрини (скло) - 8 шт. вартістю 9120 грн.,кутова вітрина (скло) - 1 шт. вартістю 1570 грн.,тумба кутова - 1 шт. вартістю 1220 грн.,стіл кутовий - 1 шт. вартістю 1170 грн., комод - 1шт. вартістю 1050 грн., дзеркало - 1 шт. вартістю 780 грн., шафа - 1 шт. вартістю 1400 грн, тумба - 1 шт. вартістю 700 грн., буфет -1 шт. вартістю 1100 грн., стіл письмовий -1 шт. вартістю 2400 грн., вітрини під скло - 2 шт. вартістю 3220 грн., вітрини для одягу - 4 шт. вартістю 4080 грн., тумба для сумок - 1 шт. вартістю 670 грн., шафа - вітрина (скло) - 4 шт. вартістю 7080 грн., тумба кутова - 1-шт., вартістю 1340 грн., стіл робочий - 1 шт. вартістю 990 грн., шафа кутова -1 шт. вартістю 1450 грн. Час придбання речей їх найменування та вартість підтверджується товарними чеками та накладними (а.с.43,44) В ході судового розгляду сторони погодили розділити між собою вище перелічене рухоме майно у відповідності до його місця розташування в приміщеннях промислового магазину, що будуть виділені кожному з них, без компенсації різниці за відступ від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя на ці речі. З показань сторін, які не суперечать одне одному встановлено, що в приміщеннях магазину загальною площею 38,5 кв.м. знаходяться наступні речі: стіл письмовий - 1 шт., вартістю 935 грн., вітрини (скло) - 8 шт. вартістю 9120 грн.,кутова вітрина (скло) - 1 шт. вартістю 1570 грн.,тумба кутова - 1 шт. вартістю 1220 грн., стіл кутовий - 1 шт. вартістю 1170 грн. Водночас, [PERSON] визнала, що в приміщеннях магазину загальною площею 76,60 кв.м. знаходяться комод - 1шт. вартістю 1050 грн., дзеркало - 1 шт. вартістю 780 грн., шафа - 1 шт. вартістю 1400 грн., тумба - 1 шт. вартістю 700 грн., буфет -1 шт. вартістю 1100 грн., стіл письмовий -1 шт. вартістю 2400 грн., вітрини під скло - 2 шт. вартістю 3220 грн., вітрини для одягу - 4 шт. вартістю 4080 грн., тумба для сумок - 1 шт. вартістю 670 грн., шафа - вітрина (скло) - 4 шт. вартістю 7080 грн., тумба кутова - 1-шт., вартістю 1340 грн., стіл робочий - 1 шт. вартістю 990 грн., шафа кутова -1 шт. вартістю 1450 грн. За правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. За нормою ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, суд за погодженням зі сторонами визначив в натурі частики рухомого та нерухомого майна, що належить їм на праві спільної власності. Позовна вимога [PERSON] про визнання за ним права користування земельною ділянкою комерційного використання, на якій знаходиться частина промислового магазину, що виділяється йому, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.120 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Судом встановлено, що одна частина промислового магазину в [ADDRESS] (магазин «[INFO]»), яка виділяється [PERSON], розміщена на земельній ділянці площею 43,95 кв.м., яка буда передана їй в оренду Переяслав-Хмельницькою міською радою на підставі договору оренди землі від 12 квітня 2011 року, строком на 5 років. Інша частина промислового магазину з окремим входом, яка виділяється позивачу [PERSON] розміщена на земельній ділянці площею 49,27 кв.м., яка також перебувала в короткочасній оренді [PERSON] на підставі договору від 14 травня 2008 року, строком на 5 років ( а.с.52). Отже, на момент розгляду справи в суді строк дії договору оренди земельних ділянок під обома позиціями промислового магазину закінчився. Земля перебуває в комунальній власності Переяслав-Хмельницької міської ради, яка є самостійним розпорядником землі. Кожен власник промислового магазину, якому виділена в натурі відповідна частина, зберігає за собою право, укласти договір оренди земельної ділянки з міською радою у відповідності до діючого законодавства. Окрім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні не підтримав позовну вимогу про визначення порядку користування земельною ділянкою та не заявив клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи. З врахуванням викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні відповідної позовної вимоги. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд за згодою сторін, виходячи рівнозначності позовних вимог кожного, залишає їх за ними. На підставі викладеного,

Outcome: partial