Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

18 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 квітня 2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачеві кредит у розмірі 6 855 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а останній був зобов'язаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. [PERSON] не виконував своїх зобов'язань зі сплати обов'язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 30 червня 2014 року становить 9 732 грн 91 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, заперечував факт існування кредитного договору між ним та позивачем; крім цього, послався на Закон України «Про інформацію», який, на його думку було порушено позивачем. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладання кредитного договору від 20 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем підтверджується відповідною анкетою-заявою позичальника (а. с. 5). Вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що походять з кредитного договору. Зазначене підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Відповідач звернувся до банку з проханням про видачу кредиту в обумовленому розмірі, з свого боку банком його потреби було задоволено та надано кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до спірного договору, позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 855 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом і був зобов'язаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на тридцять днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6. Умов). Цей договір містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов даного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний відповідачем та Банком. При цьому, відповідач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинив підпис при укладанні договору власноручно, волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі. Про згоду [PERSON] з умовами договору свідчить також той факт, що він протягом певного часу користався кредитними коштами. Відповідачем не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений без його вільного волевиявлення, що він був обмежений у праві вибору умов кредитування. Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на факт списання Банком грошових коштів з його інших рахунків, оскільки вони не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, не конкретизовані та в цілому не спростовують основного висновку суду. Вимоги відповідача, викладені в його письмових запереченнях, про визнання незаконними дій позивача, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, судом не розглядалися, оскільки не були предметом даного позову, адже зустрічний позов за цією вимогою відповідачем не пред'являвся. Отже, умови, передбачені вказаним кредитним договором, не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють відповідача того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, він зобов'язувався повернути позивачеві кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. Як встановлено судом, відповідач не виконував своїх зобов'язань зі сплати обов'язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 30 червня 2014 року становить 9 732 грн 91 коп., з яких: 6 004 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом; 2 189 грн 21 коп. - заборгованість з процентів, 600 грн - заборгованість з пені, а також суми штрафів - 500 грн (фіксована частина) та 439 грн 66 коп. (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 32-33). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідач порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 243 грн 60 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved