Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

19.04.2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування, у якому просить: усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом надання постійного безперешкодного доступу банку до цього майна; визнати відповідача та усіх членів її сім`ї такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] ; покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачкою було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №08-038/267к. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки №08-038/386і від 05.06.2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пункти 4.1, 4.5, 4.5.3 ст. 4 Іпотечного договору містять умови та застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог Іпотекодержателя. У зв`язку з грубим порушенням позичальником умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 02.03.2018 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 13.02.2019 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач, який чинив фізичні перешкоди в доступі та користуванні майном. Позивач зазначає, що своїми діями відповідач порушує Конвенцію про захист прав і основоположних свобод від 1950 р., Конституцію Украйни, Цивільний кодекс Украйни та інші нормативно-правові акти, зокрема, ст. 1 Протоколу №1 Конвенції, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 316, 317, 319, 321 ЦК України, адже внаслідок незаконних дій відповідача позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. Позивач звертає увагу суду, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Позивач посилаючись на положення ст.ст. 319, 322 ЦК України вказує, що не може фізично контролювати додержання зазначених цими нормами закону обов`язків, отже створюється реальна загроза порушенню прав не лише позивача, а й третіх осіб і суспільства в цілому. Також позивач зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 383 ЦК України та абз. 2 п. 34 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідач вже не є власником майна, тож використовувати його для проживання не має права, що зумовлює вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 24.05.2019 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Заочним рішенням суду від 26.07.2019 року позов банку задоволений частково, визнано відповідачку такою, що втратила право користування квартирою, в іншій частині позову відмовлено. Ухвалою суду від 17.10.2019 року заочне рішення від 26.07.2019 року скасоване, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 17.10.2019 року зупинене провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №752/11161/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора відокремленого підрозділу Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву Лати Дмитра Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 15.10.2021 року відновлене провадження у справі, а також в порядку процесуального правонаступництва залучено до участі у справі замість АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-банк». Із матеріалів справи вбачається, що не дивлячись обізнаність відповідача про наявність відповідного спору в провадженні суду, сторона відповідача відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа також не скористалась свої правом на подання письмових пояснень з приводу поданого позову. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.06.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачкою був укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №08-038/267к на суму 85000,00 доларів США зі сплатою 12% річних, відповідно графіка погашення кредиту. Кредит наданий на поточні потреби. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем, згідно п. 1.3 договору, було укладено Договір іпотеки №02-038/386і від 05.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., зареєстрований в реєстрі за №2102, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 4.5.3. Договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.02.2019 року, 02.03.2018 року державний реєстратор Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву на підставі іпотечного договору, повідомлення, рекомендованого повідомлення та рішення за індексним номером 39990566 здійснив державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . За змістом наявної в матеріалах справи копії акту перевірки/огляду майна від 13.02.2019 року, представниками ПАТ «Укрсоцбанк» було здійснено запланований виїзд до квартири [ADDRESS] , яка є власністю ПАТ «Укрсоцбанк» від 02.03.2018 р. згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак представникам банку було відмовлено у доступі до майна. Із матеріалів справи вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідачки, а також неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог позивач посилається на наявне у нього право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , набуте у встановленому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у договорі іпотеки, предметом якого була вказана квартира. Поряд із цим, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2019 року у справі №752/11161/18, яке набрало законної сили 03.01.2020 року та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржено не було, суд ухвалив: - позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора відокремленого підрозділу Філії Комунального підприємства Рожівської сільської Ради «Рожівське» по місту Києву Лати Дмитра Олександровича про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності на майно задовольнити повністю; - визнати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 39990566 від 05.03.2018 державного реєстратора відокремленого підрозділу Філії Комунального підприємства Рожівської сільської Ради «Рожівське» по місту Києву Лати Дмитра Олександровича про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 25127215 незаконним; - скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 39990566 від 05.03.2018 державного реєстратора відокремленого підрозділу Філії Комунального підприємства Рожівської сільської Ради «Рожівське» по місту Києву Лати Дмитра Олександровича про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 25127215; - скасувати внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 25127215 від 02.03.2018 року про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Отже, на теперішній час банк не є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Поряд із цим, під час розгляду справи судом встановлено, що станом на час ухвалення у справі рішення банк не є власником кв. [ADDRESS] , і рішенням суду від 28.11.2019 року у справі №752/11161/18 поновлене у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за відповідачкою на вказану квартиру. За наведених обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки у банку відсутні правомочності власника на кв. [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved