Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

18.06.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором без номеру від 05.09.2013 року у розмірі 47312,27 гривень, з яких 452,44 гривень заборгованість за кредитом, 39432,00 гривень- заборгованість по процентам за користування кредитом, 4698,67 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень- штраф ( фіксована частина), 2229,16 гривень штраф (процентна складова), мотивуючи позов тим, що між банком та [PERSON] 05.09.2013 року укладено кредитний договір без номеру відповідно до якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 500,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відповідного розміру -30,00 відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з відповідним порядком погашенням заборгованості. Зазначений договір складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 47312,27 гривень. Наявність непогашеної заборгованості з боку відповідача перед банком зумовила звернення до суду з дійсним позовом. Представником позивача одночасно з позовом надано заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. З анкети-заяви вбачається, що [PERSON] надав працівнику банку свої персональні дані та підписала Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. З подальших дій сторін можна припустити, що в момент підписання заяви [PERSON] мав наміри оформити платіжну картку. В Анкеті не зазначено, а сторонами не погоджено - яку саме картку та за яких умов мала наміри оформити відповідач, предмет заяви не конкретизований ( «Карта Универсальная», «Пенсионная «Копилка», «Пенсионная карта», «Зарплатний пакет» і.т.д. ), не помічено жодного з пунктів - кожна з клітинок, яка має ідентифікувати бажання заявника, є порожньою. З Анкети вбачається, що [PERSON] не мала наміру отримувати кредитний ліміт у розмірі 500 гривень, оскільки графа «Желаемый кредитный лимит по платежной карте «Универсальная/ Gold» є порожньою. Те, що кредитний ліміт не визначений, спростовує твердження позивача щодо того, що [PERSON] було погоджено розмір кредиту в конкретному розмірі за конкретних умов користування. Графа із назвою «Памятку клиента, содержащую, в том числе Тарифы и основные условия обслуживания и кредитования получил и ознакомился с ее содержанием под роспись» також є порожньою - відмітка, яка вказує на позитивний факт ознайомлення, відсутня. Відсутність позначки, яка має підтверджувати дані обставини, спростовує твердження позивача, що [PERSON] отримав перелічені документи для ознайомлення, зрозумів їх і погодився з ними. Відсутність в позивача підписаної [PERSON] пам'ятки, тарифів, умов обслуговування є окремим підтвердженням того, що вказані документи їй не надавались. Крім цього, як вже зазначалось. Тарифи самі по собі містять чотири варіанти платіжних карт з різними умовами, а Умови обслуговування, надані позивачем, носять загальний характер для всіх споживачів і не індивідуальними умовами, які мають надаватись заявнику. Пам'ятка клієнта до позову не надана. Невизначені умови кредитування ( розмір кредиту, проценти ) спростовують факт отримання відповідачкою кредиту у розмірі 500 гривень з базовою ставкою 30% на рік; зміст заяви-анкети не відповідає ч.1 ст.1054 ЦК України, п.1 4.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції на 09.07.2013), п.2.1. Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» ( в редакції 09.07.2013) та не може вважатись кредитним договором, про який зазначається позивачем. Витяг з тарифів, наданий позивачем, свідчить про існування чотирьох різновидів кредитних карт, умови надання та користування грошовими коштами за якими містять суттєві відмінності. Так, для Карти 1 встановлений пільговий період до 30 днів за кожною тратою, базова ставка 3% на місяць ( 36% на рік ), пеня розраховується як пеня 1 ( базова процентна ставка за договором/30 = 3/30= 0.1%) та пеня 2 (1%). В примітці зазначено, що для даної картки з 01.01.2013 діє тарифний план Карти 2. Для Карти 2 встановлено пільговий період до 55 днів, базова ставка в місяць 2.5% ( 30% на рік ), пеня 0.24% від суми загальної заборгованості. Для Карти 3 встановлено до 55 днів пільгового періоду із базовою ставкою 1.7% в місяць ( 20.4% на рік ), пеня 0.0001% від заборгованості. Для Карти 4 встановлено пільговий період до 55 днів із базовою ставкою 2.3% ( на дату 09.07.2013 ) ( 27.6 % на рік), пеня 0.233%. Всі чотири види карток суттєво відрізняються базовою процентною ставкою за користування грошовими коштами, і за наростаючим підсумком, складають - 20.4%, 27.6%, 30%, 36% відповідно для карток 3, 4, 2, 1. З незрозумілих підстав позивач вказує, що з [PERSON] погоджено отримання кредиту на умовах картки з базовою ставкою 30% на рік ( тобто - Карти 2 ), проте в розрахунку зазначено пільговий період 30 днів ( що відповідає умовам Карти 1 ), а не 55 днів, як це відповідало б тарифному плану Карти 2. Умови банку,надані позивачем, містять як правила щодо користування картою 1, так і картою 4 ( наприклад, п.2.1.1.17.2 Умов ). Між Тарифами та Анкетою відсутній правовий зв'язок; в анкеті не зазначено, яку саме картку мав намір отримати [PERSON], рівно як і позивачем не надано докази отримання ним картки певного варіанту та погодження з ним умов саме тих, про які вказується в позові. З Витягу з Тарифів також не вбачається погодження відповідача на отримання кредиту за умов, які відповідають будь- якій з карток. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Враховуючи те, що в заяві-анкеті не зазначено жодних умов отримання кредиту, а інших документів відповідачем не підписувались - всі вказані у позові вимоги щодо відсотків за користування, пені, комісії є безпідставними та не відповідають вимогам ст.1055 ЦК України. У відповідності до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відтак, оскільки відсотки за користування коштами сторонами не визначені, відповідач надає розрахунок, виходячи із облікової ставки НБУ(7% річних до 13.08.2013, 6.5% річних в подальшому). У відповідності до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка була чинною на момент підписання заяви ) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитедавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезбечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та в грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування тощо. Жодного з перелічених документів [PERSON] не надавалось, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка була чинною на момент підписання заяви ) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача ( у процентному значенні та грошовому виразі ) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг; річна відсоткова ставка за кредитом тощо. Жодного з перелічених документів в заяві, підписаному [PERSON] ( анкеті ) не зазначалось. Посилання позивача на погодження з умовами та правилами банку є не доречним, оскільки законом встановлюється необхідність конкретного погодження та роз'яснення умов кредитування кожній особі в індивідуальних правовідносинах. Умови та правила загального характеру не замінюють всі умови, перелічені як обов'язкові в ч.4 ст.11 Закону, а самі умови стосуються різних карток без окреслення суми кредиту, графіку, встановленого для конкретного заявника. Крім цього, тарифи, на які посилається позивач, не містять річної відсоткової ставки за кредитом, як передбачає закон. Вимога щодо річної ставки є імперативною умовою і не може бути замінена вказівкою на базову ставку на місяць. Дана вимога встановлена законодавцем з важливою метою додержання балансу інтересів сторін та захисту споживача як слабкішої сторони, оскільки місячна ставка вводить в оману як значно менша величина за користування кредитом в абсолютному виразі, ніж річна. У п.2.1. Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (чинна на час виникнення правовідносин ) банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши, зокрема, суму кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, мету, для якої кредит може бути використаний, тип процентної ставки, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послу, а також інших фінансових зобов'язань споживача тощо. Перелічені банком не було роз'яснено; невизначеність правовідносин тлумачиться в позові банком на власну користь; наданий розрахунок безпідставно збільшує максимально отриману суму, що є неприпустимим та не відповідає вимогам добросовісності та розумності у правовідносинах між банком та [PERSON] В Рішенні Конституційного суду України від 15.11.2011 ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг ) зазначено, що « держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу) . Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору». У відповідності до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач, як сторона-ініціатор судового провадження зобов'язаний довести обгрунтованість позовних вимог - всі обставини, які є позитивними ( відбувались в реальності ), чого з наданого позову та додатків не вбачається. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ст.81 ЦПК України ). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов'язків. Тому вимоги ПАТ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на підставі статей 526, 625, 629, 1054 ЦК України заборгованості за кредитним договором, який є неукладеним, не підлягають задоволенню. Враховуючи вимогист.81ч.1ЦПК України,суд вважає,що позивачем не доведено суду ті обставини, на які він посилається у позові як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed