Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

17 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 2018 року вона є власницею квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Пушкінська, 293/1 в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] В зазначеній квартирі зареєстрована колишня дружина чоловіка позивачки [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14 січня 2017 року і з цього часу відповідачка в квартирі [ADDRESS] не мешкає. Реєстрація відповідачки в належній позивачці квартирі має наслідком порушення її прав як власниці на вільне володіння та розпорядження майном, змушує нести додаткові витрати по сплаті вартості комунальних послуг. У звязку з викладеним [PERSON] просить визнати відповідачку [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Пушкінська, 293/1. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві, зазначивши, що після розірвання шлюбу, яке мало місце 14 січня 2017 року колишня дружина [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає, оскільки з власної волі змінила місце проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі [ADDRESS], особисто знайома із [PERSON], яка є колишньою дружиною [PERSON] Їй відомо про те, що [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] приблизно з листопада 2016 року. Про будь-які перешкоди в користуванні [PERSON] зазначеною квартирою з боку [PERSON] їй невідомо. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] (а.с.5) перебувала у шлюбі із [PERSON], який було укладено 21 листопада 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-НО № 473300 (а.с.6). 14 січня 2018 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія ІІ-НО № 017316 (а.с.7). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.8,10). До укладення шлюбу із [PERSON], [PERSON] перебував у шлюбі із відповідачкою по справі [PERSON], який було зареєстровано 25 травня 2011 року (а.с.11) та розірвано 14 січня 2017 року (а.с.11 на звороті). Як вбачається з адресної довідки, відповідачка [PERSON] зареєстрована в [INFO] (а.с.21-22). Відповідно до акту перевірки паспортного режиму від 08 серпня 2018 року [PERSON] не проживає в [INFO] (а.с.12) Частиною 1\~статті 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України\~ власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі 156 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved