Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

19.09.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, і до закінчення ним навчання, але не більше чим до досягнення 23-річного віку, за умови продовження ним навчання. При цьому позивач посилається на те, що відповідач є матір'ю [PERSON], який є повнолітнім і навчається на денній формі навчання в Одеському національному політехнічному університеті, у зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно платити за проїзд, харчування, проживання тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною, неофіційно працює та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на час навчання, що зумовило його звернення до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 01.10.2018 року провадження у справі відкрито. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд позов задовольнити у повному обсязі та пояснив суду, що у зв'язку з навчанням сина він несе витрати у виді оплати за навчання сина та його проживання у гуртожитку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнала частково, пояснивши, що вона не може платити аліменти в сумі по 1 500,00 грн., щомісячно у зв'язку з тим, що вона не працює, іноді вона працює, але не офіційно. Згодна виплачувати на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання по 1 000,00 грн. щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази окремо та в цілому вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із встановлених обставин, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, його батьком вказаний [PERSON] - позивач у справі, матір'ю - [PERSON] - відповідач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 99 (а.с. 5). Ці обставини відповідачем не оспорювалися. Шлюб між сторонами було розірвано 20 травня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 45 (а.с. 6). На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04 грудня 2012 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, до досягнення повноліття [PERSON], тобто до [INFO] року (а.с. 7). Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області від 12.09.2018 року № 1810, [PERSON], [INFO] зареєстрований за місцем навчання (а.с. 9). Як встановлено судом із свідоцтва про народження [PERSON] не досяг 23 років. Як вбачається з копії довідки, виданої Одеським національним політехнічним університетом від 10 вересня 2018 року, [PERSON] є студентом 2 курсу Одеського національного політехнічного університету денного відділення, контрактної форми навчання. Строк закінчення навчання у 2021 році (а.с. 10). Відповідно до копії довідки, виданої Арцизькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області від 07.09.2018 року № 844/10/15-07-13, позивач по наявній справі [PERSON], за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. отримав дохід на загальну суму 18 000,00 гривень (а.с. 11). Копіями наданих позивачем квитанцій підтверджується, що позивач несе витрати за навчання сина. Так, з копій квитанцій № 92 від 28.08.2018 року (а.с. 12), № 0.0.1124097838.1 від 03.09.2018 року (а.с. 13), видно, що [PERSON] сплачено за навчання сума у загальному розмірі 15 310 гривень на підставі договору про надання освітніх послуг від 01 вересня 2017 року № 03-16936к, з якого вбачається, що плата за навчання з урахуванням зміни її розміру складає: 1 курс: за ІІ семестр 6135 грн., 2 курс: за 1 семестр 7655 грн., за ІІ семестр 7655 грн. (за рік 15310 грн.); 3 курс: за І семестр 8430 грн., за ІІ семестр 8430 грн. (за рік 16 860 грн.); 4 курс: за І семестр 9275 грн., за ІІ семестр 9275 грн. (за рік 18550 грн.). Таким чином, половина витрат за навчання сина, який зобов'язаний забезпечити кожен з батьків складає 28 427,50 грн. (56 885 грн. оплата за договором за весь період навчання [PERSON] в навчальному закладі / 2), тобто за місяць позивач сплачує за навчання сина суму у розмірі приблизно 700,00 грн. (а.с. 15 - 16). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], який досяг повноліття [INFO] року, є студентом денної форми навчання другого курсу Одеського національного політехнічного університету, контрактна форма навчання. Термін закінчення навчання у 2021 р. (а.с. 10). Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що у зв'язку з навчанням позивач несе будь-які інші витрати, суду надано не було. Щодо розміру аліментів, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] навчається в навчальному закладі на денному відділенні на контрактній основі, що є єдиним його заняттям. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Отже, досягнення повноліття не припиняє обов'язку батьків з надання матеріальної допомоги для забезпечення можливості здобути освіту, та обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, в даному випадку з батька, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків - матір'ю, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із засадів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, і з урахуванням мінливого доходу відповідача, оскільки вона не довела суду зворотного, інтересів сина студента, а також, беручи до уваги вимоги ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України і доводи позивача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, погоджуючись з вимогою позивача про те, що син потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а також те, що обов'язок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено в рівній мірі на обох батьків, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання, тобто до 2021 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. В задоволенні решти позову слід відмовити, так як вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі саме у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно належним чином не є обґрунтованими та не доведені суду, чим позивач не виконав свого обов'язку доказування, визначеного ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зокрема стягнення суми судового збору, судом враховується положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а сума судового збору зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України та спрямовується на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ст. 9 Закону України «Про судовий збір»), сума судового збору у наявній справі має бути стягнута з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial