Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

19.09.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на свою користь страхове відшкодування з урахуванням індексу інфляції у розмірі 34850,40 грн, пеню у розмірі 2769,56 грн, та з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 800,00 грн, що становить вартість послуг з визначення матеріального збитку, а також моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 08 грудня 2016 року о 16 годині 30 хвилин у м. Павлограді водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не забезпечив безпеку руху, не вибрав безпечну швидкість керування, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року [PERSON] визнано винуватим у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та йому було призначене покарання в межах санкції, передбаченої статтею 124 КпАП України. При цьому цивільно-правова відповідальність [PERSON] як володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля [NUMBER], була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Союз» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі [PERSON] серії АК/1555421, виданого 24.10.2016, строком на 1 (один) рік, з 25.10.2016 року по 24.10.2017 року включно. Позивач звернувся до страхової компанії, проте не отримав відшкодування. З метою визначення розміру шкоди заподіяної позивачу як володільцю транспортного засобу ВАЗ-2109 д/н [NUMBER], звернувся з відповідною заявою до суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10816 від 24.12.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля ВАЗ-2109 , державний номерний знак [NUMBER] складає 34267,38 грн. Крім того, позивач просить стягнути 800,00 грн, сплачені як витрати на експертні послуги оцінювача [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. В судовому засіданні 23.11.2017 відповідач [PERSON] надав письмові заперечення( відзив) проти позову, заперечував проти його задоволення у повному обсязі, в судове засідання 25.01.2018 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв не подав. Від представника приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» жодних заяв не надходило, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від третьої особи [PERSON], жодних заяв не надходило. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено при розгляді справи, 08 грудня 2016 року о 16 годині 30 хвилин у м. Павлограді водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не забезпечив безпеку руху, не вибрав безпечну швидкість керування, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року винним у даній ДТП визнано [PERSON], який порушив вимоги ПДР України (а.с. 7). В результаті дії джерела підвищеної небезпеки, управління автомобілем [NUMBER], [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON], та яким володіє [PERSON]. Сторонами не заперечувалося, що відповідно до полісаАК/1555421 від 24.10.2016 цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу «РЕНО КЕНГО» д/н [NUMBER] застрахована в [PERSON] «Європейський Страховий Союз». Як вбачається із висновку 10816 від 24.12.2016 вартість відновлювального ремонту була визначена у сумі 34267,38 грн. (а.с.11-16), вартість проведення автотоварознавчої експертизи 800,00 грн. (а.с. 39). Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Керування автомобілем, відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України, є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до положень ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.. 12, п. 36.6 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Матеріальна шкода завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно зі ст. 28 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це, зокрема, шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. За приписами ст. 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року враховано, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених\~пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України\~(посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно із п. 36.4, п. 36.5 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) . Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач звертався до страхової компанії, остання матеріальну шкоду не сплатила, тому з відповідача [PERSON] «Європейський страховий союз» слід стягнути відшкодування шкоди у сумі 34267,38 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 2769,56 грн, та інфляційні втрати у розмірі 583,02 грн. Щодо позовної вимоги до [PERSON] щодо стягнення 800,00 грн, сплачених позивачем за автотоварознавче дослідження суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що витрати за проведення автотоварознавчого дослідження (послуга з визначення матеріального збитку) підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди суд вважає, вказану вимогу необґрунтованою жодними доказами та безпідставною, оскільки Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено спеціальну норму щодо стягнення моральної шкоди лише у випадку ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди. Проте, у даній дорожньо-транспортній пригоді ушкодження здоровя позивача не було доведено, жодних доказів душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу (майна) не надано. А тому у цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial