Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

18.03.2015 року позивач звернувся з позовом, який уточнив в ході судового розгляду та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25903,02 доларів США (418074,75 грн.) за кредитним договором № NKUCGA00000087 від 06.06.2007 року станом на 02.02.2015 року та судових витрат. Підставою позову явилось те, що 06.06.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 10000 доларів США на термін до 05.06.2017 року. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Банк свої зобовязання виконав, а відповідач свої зобовязання не виконував і на 02.02.2015 року має заборгованість, з урахуванням рішення Первомайського міськрайонного суду від 28.06.2011 року, у сумі 25903,02 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.02.2015 року складає 418074,75 грн., яка складається: 3037,23 грн. заборгованість за кредитом, 138798,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 17754 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 258488,56 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судовому засіданні уточнений позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, так як вважає, що хоча він і отримав кредит в 2007 році у позивача, але є рішення суду від 2011 року, яким з нього на користь позивача стягнуто заборгованість по кредиту, а тому позивач не може заявляти позовні вимоги з того ж самого предмету і з тих же самих підстав. Крім того, сплинув строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із копії кредитного договору від 06.06.2007 року ( а.с.7-9) та заяви на видачу готівки від 11.06.2007 року ( а.с.10) видно, що відповідач отримав у позивача кредит в сумі 10000 доларів США з умовою повернення до 05.06.2017 року включно, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту і 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати. Періодом сплати вважати період сплати з 20 по 27 число кожного місяця, щомісячними платежами. Також при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого вказаним договором, банк має право застосовувати та нараховувати пеню та штрафні санкції. Із копії рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.06.2011 року ( а.с.24) видно, що з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору станом на 08.07.2010 року. Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. А п.п. 4, 5, 7 вищевказаного кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню та штрафні санкції. У відповідності до ч. ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Посилання позивача на строк позовної давності суд знаходить необґрунтованим, так як строк дії кредитного договору передбачений по 05.06.2017 року включно. А згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором вимог до поручителя має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі. На підставі викладеного, суд знаходить що відповідно до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України позовні вимоги доведені повністю і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved