Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

19.07.2016 р., та заявою від 26.09.2016 р. уточнивши вимоги, позивачі звернулися до суду із зазначеною позовною заявою прохаючи поновити строк звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту своєчасного прийняття спадщини [PERSON], [INFO], за її життя, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], із 26.05.2016 р. - дня винесення судового рішення про визнання нерухомого майна, яке є об'єктом спадщини, за особою, яка до спадкового майна ніякого відношення не має, та підтвердження невизнання та порушення права власності позивачів на об'єкт спадкування. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт своєчасного прийняття спадщини [PERSON], [INFO], за її життя як другої черги спадкоємців за законом, смерть якої настала [INFO]., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка відкрилася після смерті [PERSON], [INFO], померлої [INFO]., в тому числі на об'єкти нерухомого майна у вигляді одноповерхового житлового будинку з прибудовою за адресою по [ADDRESS], зі складовими у виді житлового будинку А житловою площею 12.2 кв.м., загальною площею 23.8 кв.м., ворота №1 площею 7.4 кв.м., огорожа №2 площею 32.6 кв.м., що належали на праві приватної власності [PERSON] при її житті. Вимоги мотивують тим, що у їхньої матері [PERSON] [INFO] була рідна сестра [PERSON] [INFO], яким вона являється рідною тіткою. У [PERSON] був рідний син [PERSON], [INFO], який їм доводиться двоюрідним братом. [PERSON] за життя набула у власність будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], де проживала постійно та була прописана (зареєстрована) разом із сином [PERSON] Але останній у 1999 році тимчасово проживав в с. Сосонка, Охтирського району. [INFO]. [PERSON] вчинив вбивство рідної матері [PERSON], яка на той час тимчасово проживала разом із ним у с. Сосонка, Охтирського району, за що вироком Охтирського районного суду був засуджений до позбавлення волі на 14 років 6 місяців. Похованням загиблої сестри займалась їхня матір і вони допомагали їй у цьому. Документи на будинковолодіння та ключі від будинку залишилися у їхньої матері [PERSON], яка фактично разом з доньками (позивачами) прийняли, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном у вигляді садиби за вищезазначеною адресою. Їхня матір, яка фактично прийняла спадщину після смерті рідної сестри, прийняла рішення про вселення в будинок племінника [PERSON], який мав сім'ю, але не був забезпечений житлом. Таким чином, починаючи із весни 1999 року (березень - квітень) у зазначеному будинку з дозволу їхньої матері та взаємних погоджень всіх родичів померлої [PERSON], вселився племінник позивачів [PERSON] із дружиною у шлюбі [PERSON] та неповнолітніми дітьми. Племінник [PERSON] разом із сім'єю постійно проживав у будинку починаючи із травня 1999 року по 2013 (2014) рік, нікуди не виїжджав і не переїжджав, за погодженням із їхньою матір'ю підтримував господарство та використовував земельну ділянку, проводили ремонтні роботи поточного та капітального характеру, встановлювали лічильники, укладали договори за комунальні послуги та вносили оплату за них. Документи на будинок знаходилися в будинку у сімейному альбомі та зберігалися [PERSON] за час його проживання за даною адресою. Знаючи про наявність рідного сина у померлої вони не могли припустити про необхідність оформлення спадщини внаслідок усунення від спадкування сина вбитої матері. Такого ніхто не роз'яснював. Тому заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не подавав, так як враховували, що рідний син є єдиним спадкоємцем. Їхня матір [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті спадщину за законом прийняли позивачки. Засуджений [PERSON] відбував покарання до 2013 року. Звільнений був достроково і після звільнення з місць позбавлення волі повернувся до будинку матері, але ніде не працював, став пиячити. [PERSON] разом із сім'єю з 2013 року по 2014 рік проживали разом із ним, але в подальшому виїхали внаслідок нестерпного проживання. [PERSON] помер [INFO] Заповіту від нього не виявлено. Батьків, дружини або рідних дітей у померлого не було. Таким чином спадщина відкрилася за законом. Позивачки, як близькі родичі померлого, 12.02.2016 р. подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] бажаючи успадкувати вищезазначену садибу. Однак, як з'ясувалось, останній не набув право на неї. При житті їхня матір [PERSON] на день відкриття спадщини після смерті рідної сестри була у віці 86 років (померла у віці 90 років), була особою не обізнаною у правових питаннях, помилялася щодо фактичних обставин та можливості реалізації свого права на спадкування після смерті рідної сестри, вважала, що син померлої сестри є належним спадкоємцем після смерті матері. Але виявилося, що позбавлення сином життя рідної матері позбавляє його права на спадкування, чого рідній сестрі померлої ніхто не роз'яснив. Наведені обставини є поважною причиною, обумовлюють можливість судового захисту з цього приводу, що є підставою звернення до суду із зазначеним позовом. Наведені обставини обумовлюють поважність причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] починаючи з [INFO] рідною сестрою [PERSON]. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) - ст.529 ЦК в редакції 1963 р. Таким чином, [PERSON] відноситься до другої черги спадкоємців за законом після смерті рідної сестри [PERSON]. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, їхня матір прийняла спадщину після померлої шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті рідної сестри, в тому числі - прийняла на своє збереження будинок з ключами від житлового будинку, господарських споруд та надвірних будівель, документи на будинок, особисті документи та фотоальбом, постійно відвідувала будинок, де був вселений племінник, використовувала земельну ділянку для вирощування овочів у літній сезон разом з племінником, надавала власні кошти для проведення поточних і капітальних ремонтів (фарбування, побілка й т. ін.),постійно користуюся речами, які використовувала рідна сестра при житті. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з'явився. Позивач [PERSON] та представник позивачів у судовому засіданні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позові. Вважають, що третя особа по справі [PERSON] намагається незаконно привласнити майно, яке їй по праву не належить. Від Охтирської міської ради надійшов лист із проханням розглянути справу без участі їхнього представника, задоволення позовних вимог залишають на розсуд суду. Від Охтирської міської державної нотаріальної контори надійшов лист із проханням розглянути зазначену справу без участі їхнього представника. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував зазначивши про те, що наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог як по суті, так і у зв'язку із пропуском строку для звернення до суду із зазначеним позовом. Матір позивачок не прийняла спадщину після смерті сестри. Пояснення позивачів та їхніх свідків є неправдивими. На момент смерті спадкодавця позивачі не знали про те, що спадщина відкрилась, оскільки вважали спадкоємцем її сина. Також представник позивача поставив під сумнів належність і допустимість поданих позивачами письмових доказів, як то договори на електро - та газопостачання, довідки квартального уповноваженого. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 26.05.2016 р. по справі № 583/1204/16-ц, провадження 2/583/484/16 від 26.05.2016 р. за третьою особою по справі [PERSON] за набувальною давністю було визнане право власності на одноповерховий житловий будинок з прибудовою за адресою: [ADDRESS]. а саме: житловий будинок А житловою площею 12,2 кв.м., загальною площею 23,8 кв.м.; ворота № 1 площею 7,4 кв.м., огорожа №2 площею 32,6 кв.м., що належали на праві власності [PERSON]. Виходячи із суті заявленого позову на зазначене нерухоме майно також претендують у порядку спадкування і позивачки по справі. Отже, у даному випадку наявний спір про право цивільне, тому справу слід розглянути в порядку позовного провадження. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 1) відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними доньками [PERSON], яка померла [INFO]. та племінницями [PERSON], яку [INFO] у с. Сосонка, Охтирського р-ну, Сумської обл., вбив рідний син (двоюрідний брат позивачок) [PERSON] за що вироком Охтирського районного суду був засуджений до позбавлення волі на 14 років 6 місяців (а.с. 9-16, 40-42) За життя [PERSON] згідно договору на право забудови будинку та постійного користування земельною ділянкою від 26.05.1952 р. набула право власності на садибу по [ADDRESS]. (див. матеріали інвентарної справи на домоволодіння). Згідно ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Отже, син померлої [PERSON] позбавлений права на спадкування після смерті матері. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Таким чином, у матері позивачок, як рідної сестри померлої [PERSON] виникло право на спадкування на момент смерті останньої. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, (що діяла на час відкриття спадщини після [PERSON]) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. На задоволення клопотання сторони позивача судом було допитано ряд свідків. Так, допитаний як свідок [PERSON] показав що [PERSON] є його бабусею. Після смерті сестри бабусі [PERSON] він допомагав у організації поховання, отримував свідоцтво про смерть на ім'я померлої та віддав його бабусі. До бабусі також перейшли документи на будинок та ключі від нього. Тобто фактично спадщину прийняла його бабуся [PERSON]. Вона жила неподалік та навідувалась до будинку. Через місяць після поховання [PERSON] за згодою бабусі та за погодженням із іншими членами сім'ї було надано дозвіл на вселення в будинок померлої родича [PERSON] разом із сім'єю. Вони там проживали до 2013 року, поки із місць позбавлення волі не вийшов син померлої [PERSON]. Інших осіб там не проживало. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що позивачки є його тітками. [PERSON] померла здається в лютому в 1999 р.. Він був на її похованні. Одружений він на [PERSON] та має двох синів. Він, як родич, у квітні 1999 р. із дозволу сестри померлої [PERSON] та її родичів вселився в будинок. Коли вселився в той будинок, то син померлої перебував вже під слідством. За час проживання в цьому будинку він побудував погріб, паркан, від сусідки сітку поставив, ворота, добудував сарай, який був напіврозвалений, щоб тримати свиней, курей, добудував для свиней вихід. Також збудував туалет та літній душ. В будинку повністю замінив проводку, перештукатурив, поклеїв шпалери, відновив сволоки - один в хаті та один в приміщенні кухні. Городом також користувався. Вони там проживали доки з місць позбавлення волі не повернувся у 2013 році син померлої. Він повернувся в цей будинок, та став проживати разом із ними. Однак прожили буквально місяць. [PERSON] вів неналежний образ життя, вживав спиртне, а коли почав в будинок водити безхатьків, то вони виїхали. Це сталося здається в квітні чи травні 2013 року. Також вони користувались електроенергією, договори і за електроенергію і за газ укладені на ім'я його дружини. Приблизно через півтора роки поставили газовий лічильник за їхнім замовленням, встановили його на кухні. Допитана як свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її сином. Її чоловік і [PERSON] були рідними братом і сестрою. Вона була на похованні [PERSON] У її похованні приймали участь позивачки. Підтвердила, те що після смерті [PERSON] її син з сім'єю вселились у той будинок. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона є донькою [PERSON], а [PERSON] є її бабусею. 22.02.1999 року їм повідомили про вбивство [PERSON] її сином [PERSON]. Вона на той момент проживала разом із ним у с. Сосонка. Вони їздили в село, та приймали участь у її похованні. Ключі та документи на будинок померлої вони забрали та передали бабусі [PERSON] Із дозволу бабусі [PERSON] впустили в будинок проживати [PERSON] разом із сім'єю. Вона працює контролером в Охтирському РЕМ. Їй відомо, що із [PERSON], які почали проживали у зазначеному будинку, у листопаді 1999 р. був складений договір на постачання електроенергії як із фактичними користувачами будинком. За час проживання подружжя [PERSON] несло витрати на утримання будинку. Допитана як свідок [PERSON] показала що, [PERSON] доводиться їй матір'ю, [PERSON] - бабусею, [PERSON] - тіткою. До 1999 року по [ADDRESS] проживала її тітка [PERSON] Її син [PERSON] забрав матір в с. Сосонку, де вона прожила близько 1 місяця. Потім син її вбив. Ховали тітку всі родичі. Ключі та документи на будинок отримала [PERSON] За згодою бабусі та позивачок в будинок впустили проживати [PERSON] разом із сім'єю. Вважали, що буде краще, якщо у будинку проживатиме [PERSON] і підтримуватиме його. Буквально на протязі місяця в 1999 році [PERSON] разом із сім'єю перейшли проживати у цей будинок. Там вони побудували сарай, погріб, паркан. Вона привозила бабусю до цього господарства. Коли син загиблої [PERSON] повернувся із місць позбавлення волі, [PERSON] разом із сім'єю покинув даний будинок. Вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після сестри, у неї були документи та ключі від будинку. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що є зятем позивачки [PERSON]. Познайомився він із померлою [PERSON] у 1982 році, коли приносив запрошення на весілля. Вона проживала по [ADDRESS]. Вони підтримували із нею родинні зв'язки, допомагали їй у всьому. Коли [PERSON] вбив її син, він разом з дружиною і [PERSON] поїхали в с. Сосонку, де та забрала ключі від її будинку. Разом із іншими членами родини приймав участь у її похованні. Близько місяця після поховання в тій хаті ніхто не проживав. [PERSON] туди навідувалась, він особисто відвозив її туди, залишав там її, також сина її звідти забирав. Десь через місяць, може трохи більше, бабуся сказала, що в хату буде вселятись [PERSON]. [PERSON] разом із сім'єю вселився та почав слідкували за господарством. Проте, коли прийшов з тюрми [PERSON], почав продовжувати свій антигромадський спосіб життя, вони виїхали звідти. Допитана як свідок позивач [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON]. [PERSON] їй доводилась тіткою. Останню в лютому 1999 року вбив рідний син [PERSON]. Організацією поховання займались позивачки, їхня матір та інші члени родини. Після поховання тітки їхня матір разом з ними вирішили впустити на проживання в будинок сина [PERSON] (брата матері, який на даний час помер) [PERSON]. Ключі та всі документи на цей будинок були у [PERSON] [PERSON] разом з сім'єю фактично перейшов проживати в той будинок після поховання десь через місяць. Він провів до будинку газ, добудував погріб, тримав господарство. Там він прожив до 2013 року, доки не прийшов із місць позбавлення волі [PERSON]. Фактично спадщину прийняла після смерті [PERSON] [PERSON], а вони підтримували її як діти, вона взагалі дуже добре жила із тіткою. Про те, що [PERSON] усунутий від спадщини вони дізналися після його смерті, коли звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після нього. Після смерті тітки не звертались, бо вважали, що син є спадкоємцем. Незважаючи на те, що допитані у судовому засіданні свідки є родичами позивачок суд приймає їх до уваги і, відповідно, не приймає доводи представника третьої особи про недопустимість даних доказів з огляду на те, що вони повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Так, згідно довідок квартального уповноваженого [PERSON] від 29.06.2016 р. та від 22.07.2016 р. [PERSON], яка померла [INFO]., при житті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті рідна сестра [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у вигляді зазначеного житлового будинку. Після смерті власниці у зазначеному будинку із дозволу родичів вселився разом із своєю сім'єю племінним [PERSON] (а.с. 135, 144-146). Суд не погоджується із доводами представника третьої особи про недопустимість зазначеного доказу через упередженість квартальної уповноваженої, яка видавала зазначені довідки, оскільки у довідках маються підписи неупереджених свідків, які засвідчують викладені у них обставини. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт упередженості квартального уповноваженого суду не надано. Крім того, покази свідків щодо подальшого вселення та проживання із дозволу [PERSON] у будинку померлої племінника [PERSON] разом із сім'єю, фактичного використання ним зазначеного нерухомого майна та його утримання свідчать - договір про користування електричною енергією від 12.10.1999 р. укладений між постачальником та дружиною останнього [PERSON]; довідка про розмір нарахованих платежів за надання зазначених послуг; пакет документів, що підтверджують встановлення 06.11.2003 р. у зазначеному будинку на замовлення подружжя [PERSON] приладу обліку газу (а.с. 137, 138-140, 223-230, 234, 235). Суд критично ставиться до доводів представника третьої особи про недопустимість зазначених письмових доказів, як таких, що сфальсифіковані та здобуті завдяки застосуванню позивачами власних зв'язків, оскільки дані твердження будь-яким чином не підтверджені. У обґрунтування неправдивості показів свідків представником третьої особи суду було надано роздруківка технічного запису судового засідання по справі № 583/1204/16-ц, провадження 2/583/484/16 від 26.05.2016 р.. Зокрема, позивач [PERSON] під час допиту у якості свідка висловлювала неправдиві відомості, що тітка [PERSON] ще проживала на протязі близько 2-х років після того, як її син опинився в місцях позбавлення волі. Допитана як свідок [PERSON] пояснювала що питала дозволу на проживання в будинку [PERSON] [PERSON] разом із сім'єю у сина загиблої [PERSON], який на той час перебував під слідством. Допитана як свідок [PERSON] пояснювала що за час проживання подружжя [PERSON] у тому будинку вона не була, а наразі говорила, що заходила туди по роботі як контролер. Наведені представником третьої особи факти та обставини суд не може взяти до уваги як такі, що повністю спростовують покази вищезазначених свідків з огляду на наступне. Стосовно показів у іншому процесі позивача [PERSON] суд виходить із того, що під час зазначеного розгляду справи по суті вона присутньою не була і будь-яких пояснень в суді із приводу пред'явленого нею позову не надавала. Для всіх є очевидним той факт, що оскільки син [PERSON] був засуджений за її умисне вбивство, то остання не могла проживати у власному будинку у період відбуття [PERSON] покарання за зазначений злочин. Сторона позивача пояснює зазначені покази помилкою свідка, із чим погоджується суд. Стосовно показів позивача [PERSON], то остання підтвердила у судовому засіданні факт розмови із на той час обвинуваченим [PERSON] та який перебував під вартою, щодо подальшого вселення в будинок [PERSON] разом із сім'єю. Однак, як пояснювала на той час, так і у даному судовому засіданні, розмова із ним відбувалась ще тоді, коли він не був засуджений за вчинення злочину. Встановлення факту зазначеної розмови будь-яким чином не спростовує встановлених судом обставин щодо фактичного прийняття спадщини матір'ю позивачок. Стосовно показів [PERSON] дійсно мають місце розбіжності у показах у частині того, чи перебувала вона у дворі зазначеного будинку, однак на думку суду вони не носять істотний характер, що позбавило би суд встановити дійсний характер подій після смерті [PERSON]. Представник третьої особи у судовому засіданні надав світлину вхідних дверей в будинок як на підтвердження спростування показів та пояснень сторони позивача, про те, що вони були обладнані навісом на навісний замок, а отже, на його є сумнівним взагалі перебування зазначених осіб в цій садибі. Оглядом фото візуально було встановлено наявність врізаного замка у дверях. Сторона позивача, безпосередньо [PERSON], у судовому засіданні показала, що на той час на вхідних дверях мали місце як врізаний, так і навісний замок. Суд не бере до уваги зазначене заперечення, оскільки наразі неможливо достовірно встановити де і за яких обставин було зроблене надане для огляду фото та чи збереглись до даного часу у незмінному стані самі вхідні двері. Також представником третьої особи суду було надано копію розписки від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про те, що вона отримала від останньої 3000 гривень за придбаний будинок по [ADDRESS]. Сторона позивача поставила під сумнів як достовірність даної розписи так і належність її як доказу по зазначеній справі. Суд прийшов до висновку про те, що дана розписка не може слугувати підтвердженням укладеного між померлою та третьою особою договору купівлі-продажу зазначеного будинку, із огляду на неналежну форму правочину. Будь-якого значення дана розписка для вирішення даного спору по суті не має, оскільки беззаперечними доказами встановлено належність [PERSON], а не іншій особі, на праві власності садиби за зазначеною адресою на момент її смерті. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткову доведеність викладених у позові обставин щодо прийняття спадщини [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, так як позивачами повністю доведено, що вона, як єдиний спадкоємець другої черги за законом після смерті рідної сестри, своєчасно фактично отримала ключі та документи від будинку по [ADDRESS], певний період часу наглядала за ним та розпорядилась передавши будинок разом із документами у фактичне користування для проживання разом із сім'ю та з метою його подальшого утримання родичу [PERSON]. Отже, у цій частині вимоги позивачів підлягають задоволенню. Після смерті матері [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] за законом успадкували належне померлій на праві власності нерухоме майно та розпорядились ним на власний розсуд (а.с. 43-44, 84-102, 116-117). Із зазначеного слідує, що позивачки є спадкоємицями за законом після смерті матері. Однак будь-яких прав на спадкування після смерті тітки згідно норм ЦК УРСР вони не мали. Тому вимоги позивачок у частині визнання за кожною із них особисто факту прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Також у судовому засіданні представник третьої особи зробив заяву про застосування строків позовної давності у зв'язку із тим, що позивачами не було наведено жодного факту, який би свідчив про поважність його пропуску. Позивачі ж навпаки, просили суд поновити строк звернення до суд із зазначеним позовом із наведених у позовній заяві підстав. При вирішенні зазначеного питання суд прийшов до висновку про те, що строк звернення до суду позивачами не пропущений. Встановлено що [PERSON] помер [INFO]. Позивачки [PERSON] та [PERSON] 12.03.2016 р. звернулись до Охтирської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті. (а.с. 72-76, 79-83). Вже у нотаріуса вони дізнались про неможливість успадкування вищезазначеного будинку після смерті [PERSON] із огляду на положення ч. 1 ст. 528 ЦК УРСР. Крім того, навесні 2016 р. до суду звернулась третя особа [PERSON] із вимогою про визнання за нею права власності на оспорюваний будинок за набувальною давністю, по якій їх допитали у якості свідків. Суд вважає, що саме із цього часу у позивачок виникло право на звернення до суду із захистом порушених прав як спадкоємців після смерті матері, яка фактично прийняла спадщину на вказаний будинок, однак за життя не оформила належним чином право власності на нього із урахуванням того, що інше майно після її смерті вони успадкували своєчасно. На підставі викладеного, ст. ст. 528, 529, 530, 549 ЦК УРСР,

Outcome: partial