Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

18.04.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір від 27.02.2017 року купівлі-продажу квартири №3, яка розташована у м. Харкові по вул. Дарвіна, буд. 37, укладний між гр. [PERSON], гр. [PERSON] (продавці) та гр. [PERSON] (покупець), посвідчений ПН ХМНО [PERSON], зареєстр. в реєстрі за №124. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 27.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], відповідно до якого була продана квартира №3, розташована у м. Харкові по вул. Дарвіна, буд. 37. Згідно з інформацією, що наведена в листі ХМВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області від 29.03.2017 року, [PERSON] померла 17.05.2015 року, [PERSON] 03.12.2016 року. 06.04.2017 року Першою ХДНК була заведена спадкова справа після померлого [PERSON], позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач є заінтересованою особою, оскільки вона є спадкоємицею після смерті [PERSON], тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки на момент вчинення спірного договору купівлі-продажу продавці вже померли, та не мали цивільної дієздатності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки позивачем не надано доказів, що вони є родичами померлого, і взагалі не може звертатись до суду з даним позовом, оскільки її права не порушуються. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення норм цивільного процесуального законодавства України, щодо обов'язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, пред'явлений позов розглядався виключно в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 27.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений ПН ХМНО [PERSON], відповідно до якого відповідач придбала квартиру [ADDRESS]. Але, як вбачається з актових записів про смерть, [PERSON] помер 03.12.2016 року, а [PERSON] померла 17.05.2015 року. Після смерті [PERSON] в Першій ХДНК була заведена спадкова справа №182/2017 року, та позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після його смерті. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася норми ч. 2 ст.203, ст.215 ЦК України. Загальні положення про правочин визначені главою 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно зі ст. 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначене конституційне положення кореспондується з положеннями ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України\~про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 1 ст. 30 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст.\~10,\~60,\~212 ЦПК України, виходить із того, що оспорюваний правочин 27 лютого 2017 року не міг бути вчинений фізичними особами [PERSON] та [PERSON], оскільки останні померли в 2015 році та 2016 році, та приходить до висновку про його недійсність, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. А посилання представника відповідача, що позивачем не надано доказів, що вона є родичем померлого [PERSON] є необгрунтованим, оскільки питання щодо спадкування спірного нерухомого майна не розглядається судом. Крім того, позивачка звернулась до Першої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], тому вона є належним позивачем по даній справі, виходячи з вимог ст. 3 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 640 грн.

Outcome: approved