Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

18 червня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємством» (далі - відповідач, ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємством»), в якому він просить стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 38 817,62 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 103 227,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач згідно до наказу від 08 грудня 2016 року № 45 був звільнений з посади в.о. заступника директора з ЗП та ЦО ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємством» за згодою сторін. Станом на 21 грудня 2016 року у відповідача перед відповідачем була наявна заборгованість із виплати заробітної плати перед звільненням у сумі 38 817,62 грн. Відповідач прострочив виплату зазначених коштів позивачу та станом на дату звернення до суду її не сплатив, що стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно частин 3 та 4 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою від 24 липня 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 грудня 2018 року на адресу суду надійшла заява позивача та відповідача про укладення мирової угоди. Однак, з дати ухвали про відкриття провадження у справі до часу надходження зазначеної заяви будь-якого судового засідання не відбулось. Крім того, відомостей про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження в матеріалах справи відсутні. Відтак, зважаючи на заяву представника відповідача щодо продовження строку для надання відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку, що не зважаючи на пропущення відповідачем строку на подання відзиву, причини такого пропуску є поважними, тому суд приймає його до уваги. У відзиві до позову відповідач зазначає, що представником позивача заявлено про зменшення розміру позовних вимоги в частині заборгованості із заробітної плати у розмірі 10 501,14 грн. та середній заробіток за час затримки виплати із заробітної плати у розмірі 103 227,95 грн. Ці вимоги є такими, що не можуть бути задоволені з наступних підстав. Позивача звільнено з роботи 08.12.2016, однак ним не надано доказів, що він на момент звільнення звертався до відповідача з вимогою щодо виплати заробітної плати. Крім того, з такою вимогою до суду він звернувся лише у червні 2018 року, тобто майже через два роки, що не свідчить про послідовність і добросовісність поведінки позивача щодо реалізації своїх трудових прав на одержання належних сум при звільнені. Сам розрахунок заборгованості середнього заробітку за час затримки, згідно якого з відповідача слід стягнути суму у розмірі 103 227,95 грн, складений без дотримання вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100. Позивач зазначає, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становив 285, 95 грн, тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку про звільненні за період з 09.12.2016 по 31.05.2018 становить 103 227,95 грн, при загальному розмірі невиплаченого заробітку 10 501,14 грн, що майже у 10 разів перевищує розмір невиплаченої суми. Суд має орієнтовано оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазначити позивач. Приблизний розмір майнових втрат позивача за період з 09.12.2016 по 31.05.2018 становить 7 464,50 грн. Тому заявлена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 103 227,95 грн - є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості із заробітної плати. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позицію представника відповідача, відповідно до якої, у судовому засіданні, представник позивача зазначив, що відповідно до мирової угоди сторін, підписаної і заявлено до суду сторонами 06.12.2018, сторони визнали факти, що відповідачем у ході судового розглядуу було виплачено позивачу 28 316,48 грн. Відтак представник позивача, вважає за можливе, у разі якщо суд вважатиме доведеним часткове погашення відповідачем заборгованості, то у разі задоволення позову у визнаній, але не виплаченій частині з відповідача слід стягнути 10 501,14 грн по заробітній платі та 103 227,95 грн середнього заборітку. Також між сторонами не має спору з приводу розміру заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної на момент звільнення. До позовної заяви додано довідку, видану відповідачем, відповідно до якої заборгованість по заробітній платі становить 38 817,62 грн. Розмір даної суми кратний посадовому окладу позивача 6005,00 грн більш як за шість місяців. На момент звільнення відповідач пояснив порушення прав позивача стосовно не проведення розрахунків по заробітній платі своїм скрутним матеріальним становищем. Також той факт, що позивач звернувся до відповідача із позовом у червні 2018 року, а відповідач на дату подання відзиву, заборгованість по заробітній платі у повному обсязі не сплатив, повністю нівелює доводи відповідача про те, що позивач не звертався до нього з вимогою про виплату належних йому сум. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, яка існувала на момент подачі позову, а також середній заробіток, період виплати якого був обмежений у часі, а саме - з грудня 2016 року по травень 2018 року. Перерахування у грудні 2018 року (через півроку після подачі позову) суми у розмірі 28 316,48 грн ніяким чином не впливає на право позивача на середній заробіток за період з грудня 2016 року по травень 2018 року. Щодо пояснень відповідача, які подані 25.08.2020 року слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 181 ЦПК України у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. За змістом ч. 1 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (ч. 3 ст. 182 ЦПК України). Зважаючи на процесуальний статус, який має ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємством» - відповідач, подання ним пояснень до відповіді на відзив не встановлено процесуальним законом, а відтак суд не може брати їх до уваги та надавати їм оцінку. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову у повному обсязі заперечував. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно наказу № 03-к від 01.02.2016 [PERSON] був прийнятий на посаду в.о. заступника директора з ЗП та ЦО «Українське державне аерогеодезичне підприємством». Згідно наказу від 08 грудня 2016 року № 45-к [PERSON] звільнено з посади в.о. заступника директора з ЗП та ЦО «Українське державне аерогеодезичне підприємством» за згодою сторін. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідача перед позивачем перед звільненням станом на 21 грудня 2016 була наявна заборгованості із виплати заробітної плати у розмірі 38 817,62 грн, що підтверджується довідкою ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємством» за підписом В.о директора та головного бухгалтера підприємства. Після надходження позову [PERSON] та відкриття провадження у справі, відповідачем частково було погашена заборгованість із виплати заробітної плати позивачу у сумі 28 316,48 грн. Станом на 15.06.2020 заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати становить 10 501,14 грн. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 501,14 грн. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівників може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, далі Порядок, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. При цьому, відповідно до п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Судом встановлено, що відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок в день звільнення, суд, виходячи з наведених положень чинного законодавства дійшов висновку про наявність підстав відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 103 227 грн. 95 коп. (період з 09 грудня 2016 року по 31 травня 2018 року, середньоденна заробітна плата позивача 285,95 грн*361 робочий день= 103 227,95 грн). Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1378,45 грн.

Outcome: approved