Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

19.05.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради харківської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її дідусь, [PERSON], [INFO] померла мати [PERSON]. Бабуся [PERSON] померла [INFO]. Після смерті дідуся, [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Після смерті бабусі, [INFO] фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала в спадковому будинку, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом. При зверненні до нотаріальної контори, відмовлено, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Просить суд визнати право власності на житловий будинок і побутово- господарські будівлі, що розташовані за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті бабусі [PERSON], які прийняли спадщину, але не оформляли своїх спадкових справ після смерті, дідуся [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання представник позивача - адвокат Мальцева Г.Ю. не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності без участі позивачки, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області - Кисельова Н.С. надали заяву про розгляд справи без їх участі. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер [INFO].(а.с.12) Згідно архівної довідки від 08 лютого 2016 року № 01-29/3-69,70,71 Державного архіву Харківської обласної державної адміністрації вбачається, що в книзі реєстрації актів громадянського стану про шлюб по м. Ізюм Харківського району Харківської області за 1931 рік є запис від 05 вересня 1931 року ( реєстраційний номер 113) про шлюб [PERSON] та [PERSON] ( а.с.14-15). [PERSON] померла [INFO] ( а.с.19). Батьками [PERSON], яка народилася [INFO] (матері позивачки) були [PERSON] та [PERSON] ( а.с.17). 10 лютого 1957 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.18). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.16). Батьками позивачки [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.9). Позивачка в період з 26 червня 1976 року по 03 листопада 1992 року перебувала в шлюбі із [PERSON] і після розірвання шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.10-11). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника ні підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Ізюмська державна нотаріальна контора надала суду відповідь про те, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO], згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкові справи не заводились.(а.с.42) Згідно реєстраційного посвідчення Ізюмського міжміського бюро технічної інвентаризації, вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу посвідченого народним суддею Ізюмського району,03 липня 1936 року, за реєстром № 595 ( а.с.25). Рішенням № 328 виконавчого комітету Ізюмської міської ради депутатів трудящихся Харківської області від 02 жовтня 1968 року [ADDRESS] ( а.с.26). Із ксерокопії технічного паспорта на будинок [ADDRESS] вбачається відсутність самочинно збудованих будівель та спору ( а.с.27-29). Вартість спадкового майна на 04.04.2016 року становить 129 158 гривень, що підтверджується довідкою Ізюмського міського БТІ ( а.с.30). Будинок [ADDRESS] належить покійному [PERSON] на підставі договору № 21 купівлі - продажу від 03 липня 1936 року між Ізюмською міською радою і [PERSON] , нотаріально посвідчений народним суддею Ізюмського району і нотаріальним реєстром № 595. 08 квітня 1964 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори посвідчена вірність цієї копії, за реєстром № 1229. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України ( далі ЦК), Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ « Про нотаріат» ( з відповідними змінами та доповненнями), Законом України від 23 червня 2005 року № 2709-ІV « Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до цих законів підзаконними нормативно - правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року спадкові відносини регулюються цим Кодексом. За загальними положенням про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою ( ст.ст. 1220,1222). Частиною 3 статті 1296 ЦК визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зволікання з виконання зобов'язань передбачених ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1299, щодо оформлення права на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання також не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено у ст.ст. 418,429,435 ЦК УРСР 1922 року, що діяв з 01 лютого 1923 року, та був чинним на час відкриття спадщини, спадкоємцями за законом є діти ( в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Якщо спадкоємець, присутній в місті відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини він вважається таким, що прийняв її. Особи, покликані до спадкоємства, можуть просити у нотаріального органу, за місцем відкриття спадщини, видати їм свідоцтво, що підтверджує їх право на спадщину. Статтями 548,549 ЦК України, 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: -якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; -якщо він надав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивачка після смерті своє бабусі [PERSON], яка померла [INFO], фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки постійно мешкала у спадковому будинку, що підтверджується будинковою книгою, довідкою від 12 квітня 2016 року виданою головою квартального комітету № 14 м. Ізюма ( а.с.20-24). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.12.2016 року встановлено факт спільного проживання [PERSON],1900 року народження разом із дружиною [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON],[INFO], за адресою: [ADDRESS] станом на день смерті [PERSON] [INFO].(а.с.120-121) При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved