Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

17.12.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , і Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. 23.01.2020 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб 24.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 06.03.2020 року. 06.03.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 06.03.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. \~ \~ 06.03.2020\~року в\~ судовому\~засіданні оголошено\~вступну та\~резолютивну \~частину \~рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в поряду спадкування за законом на спадкове майно, а саме земельні ділянки площею 0.2266 га, кадастровий номер 1221087500:05:001:0027 та 0.2500 га кадастровий номер 1221087500:05:001:0030, розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок (державні акти на право власності земельні ділянки ЯИ № 060246 і ЯИ № 060247). На житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на її ім`я мати склала заповіт, посвідчений 05.07.2013 року Першотравенською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за реєстровим № 52. На сьогоднішній день вона є власником вищезазначеного будинку ( витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) Після смерті матері її батько, [PERSON] є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині після своєї дружини, [PERSON] , так як на момент смерті був зареєстрований з померлою. Але [PERSON] , подав нотаріусові заяву про відмову від прийняття своєї частки у спадщині після померлої дружини. Спадкові ділянки є ділянками для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того, чи іншого об`єкта нерухомості, є складовою річчю земельної ділянки. На даний час у неї відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельні ділянки. За даними обставинами постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 29.10.2019 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що за життя її мати приватизувала присадибну земельну ділянку. Також мати склала заповіт на неї, але в заповіті зазначено, що мати заповідає їй лише будинок. Мати тривалий час хворіла і вона здійснювала догляд за матір`ю, а на даний час здійснює догляд за батьком. Вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, а на землю отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості так як в неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Ці документи взяла її старша сестра і не повертає їй. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не надала. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашова Г.В., в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу. На день смерті [PERSON] , відкрилась спадщина яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок (державні акти на право власності земельні ділянки ЯИ № 060246 і ЯИ № 060247). Також судом встановлено, що за життя покійна [PERSON] , посвідчений 05.07.2013 року Першотравенською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за реєстровим № 52, згідно якого належний їй будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] заповіла позивачці. 29.10.2019 року позивачці видане свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок та зареєстроване право власності на нього, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки позивачці було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.М. від 29.10.2019 року. Відповідно до повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 09.09.2019 року встановлено, що ім`я [PERSON] , виготовлені та видані державні акти про право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] : серії ЯИ № 060246 для будівництва та обслуговування житлового будинку з реєстраційним номером 011011900376 від 19.10.2010 року площею 0.2500 га кадастровий номер 1221087500:05:001:0030 і серії ЯИ № 060247 для ведення особистого підсобного господарства, за реєстраційним номером 011011900377 від 19.10.2010 року площею 0.2266 га., кадастровий номер 1221087500:05:001:0027. Таким чином зазначені вище земельні ділянки входять до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Проте так як дані земельні ділянки були приватизовані за життя спадкодавця і не охоплені заповітом від 05.07.2013 року спадкування на зазначене майно здійснюється за законом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем померлої за законом. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги і реалізувала своє право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Та подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище земельні ділянки. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 127/19, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась лише позивач [PERSON] . Іншими спадкоємцями за законом першої черги: є чоловік померлої [PERSON] ,. та дві інших її доньки: [PERSON] , і [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] , 23.08.2019 року подав нотаріусу заяву за якою відмовився від обов`язкової частки у спадщині, та підтвердив, що все майно, яке придбане померлою у шлюбі є особистою власністю і не є спільним майном подружжя. Спадкоємці [PERSON] , і [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не звертались. Спадкоємець [PERSON] , подала суду заяву згідно якої не заперечує проти визнання за [PERSON] , права власності на земельні ділянки, що розцінюється судом, як підтвердження, що зазначений спадкоємець на дані земельні ділянки, як на спадщину після померлої [PERSON] , не претендує. Спадкоємець [PERSON] , в с удове засідання не з`явилась. своєї позиції стосовно задоволення позовних вимог не висловила, але згідно із матеріалами спадкової заяви про прийняття спадщини та про видачі їй свідоцтва про право на спадщину не подала, що розцінюється судом як її відмова від реалізації свого права на прийняття спадщини. Крім того судом встановлено, що зазначені вище земельні ділянки, є присадибною земельною ділянкою , оскільки мають цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Тобто тісно пов`язані із будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Тому суд погоджується із доводами позивача, що фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю (садибою). Адже будинок неможливо використовувати без присадибної земельної ділянки , і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того, чи іншого об`єкта нерухомості, який є складовою річчю земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України - До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України - До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1, 2 ст. 381 ЦК України - Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 346 ЦК України, ст. 140 ЗК України передбачені підстави для припинення права власності, але вони не містять такої правової підстави, як втрата правовстановлюючого документу. За наведених вище обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав, який передбачений нормами ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати за спадкоємцем [PERSON] , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1221087500:05:001:0027, площею 0.2266 га., з цільовим призначенням ведення особистого підсобного господарства та на земельну ділянку кадастровий номер 1221087500:05:001:0030, площею 0.2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку що розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Оскільки дані земельні ділянки є складовою частиною будинку, успадкового позивачем, з яким створюють садибу. Крім того інші спадкоємці у встановлений законом строк не реалізували своє право на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 768 грн. 40 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача так як судом не встановлено вини відповідачів, щодо порушення прав позивача.

Outcome: approved