Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням заяви про уточнення та зменшення позовних вимог, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м, веранди, а також гараж, льох, хлів, що розташовані на земельній ділянці за тією ж адресою; визнати за нею право власності на 1/2 частку прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] та гаража, льоху, хліва; поділити між нею та [PERSON] належне їм на праві спільної сумісної власності майно - виділивши їй у власність прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., веранду вартістю 64 474 грн. та виділити у власність [PERSON] гараж вартістю 48 664 грн., хлів вартістю 18 804 грн., льох вартістю 7 136 грн., що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилалась на те що з 08 січня 1983 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Після одруження вони проживали у будинку по [ADDRESS] , що належить відповідачу. В період шлюбу у 1995 році вони за спільні кошти здійснили добудову до вказаного житлового будинку - добудували житлову кімнату, коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, веранду, а пізніше протягом 2004-2006 років побудували льох, гараж. Рішенням Старокостянтинівського райсуду від 08 червня 2012 року їх шлюб розірвано, тому виникла необхідність у поділі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, на яке вона має право в розмірі Ѕ частки. Після припинення шлюбних стосунків відповідач виганяє її з будинку і вона не має житла та має на утриманні повнолітню доньку-інваліда, тому виникла необхідність виділення майна в натурі, а саме житлову прибудову вартістю 69 538 грн., а решту майна залишити у власності та користуванні відповідача. Зазначена судова справа перебувала в провадженні судді Завадської О.П., яка згідно з Указом Президента України від 19 липня 2018 року №212/2018 переведена шляхом відрядження строком до одного року до Старосинявського районного суду Хмельницької області. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена цивільна справа 31 липня 2018 року надійшла до мого провадження. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та у відзиві на позов просили застосувати строк позовної давності, оскільки з моменту розірвання шлюбу на день реєстрації позову минуло 3 роки 9 місяців та 23 дні. Також відповідач зазначив, що позов безпідставний оскільки будинок належить йому, а позивач з донькою самостійно виїхала на постійне проживання - [ADDRESS] . Також, прибудова до будинку доводилась до цілком придатного проживання стану його сином та невісткою і саме вони витратили великі кошти на це та там проживають. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 08 січня 1983 року позивач з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2012 року розірвано (а.с.7). Як вбачається з даних декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 30.08.2015р. за №ХМ 182152420288, у 2008 році побудовано індивідуальний житловий будинок садибного типу та господарські будівні по [ADDRESS] , загальна площа будинку 108,3 м.кв., гараж Г 43 м.кв., хлів В, 7,7 м.кв, прибудова 26,2 м.кв. (а.с.65-67) Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 28.09.2015р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44648925 від 28.09.2015р. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа будинку 108,3 м.кв., житлова 64,3 кв.м., прибудова а, погреб а 1, прибудова а 2, прибудова а 3, прибудова а 4, хлів Б. гараж Г, хлів В, погріб в (а.с.129-130). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №08/18 від 02.06.2018р. на момент дослідження будинковолодіння [ADDRESS] та відповідно до даних останньої техінвентаризації від 19.11.2012р. прибудована прибудова до житлового будинку розмірами 9,50 х 3,80 м. та має технічні характеристики: житлова площа 8,3 кв.м., загальна площа 28,9 кв.м., веранда І 2,7 кв.м., коридор 1-6 5,8 кв.м., кімната 1-7 8,3 кв.м., кухня 1-5 9,2 кв.м., ванна 1-4 2,9 кв.м. Дійсна вартість прибудови до будинку та господарських будівель (гаража, хліва, льоха) по [ADDRESS] становить 139078 грн., в тому числі: прибудови - 64474 грн., гаража - 48664 грн., хліва - 18804 грн., льоху - 7136 грн. Поділити на дві рівні частки прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., веранди площею 2,7 кв.м. та господарські будівлі - гараж, льох, хлів в натурі - не можливо. Розподіл можливо виконати в грошовій компенсації, вартість Ѕ частки прибудови до житлового будинку з надвірними спорудами становить 69538 грн. (а.с.140-159). Судом встановлено, що 26 вересня 1979 року [PERSON] побудував житловий будинок розміром 9,2 х 8,15 м по [ADDRESS] (акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку /а.с.18 інвентарної справи №3537 Старокостянтинівського БТІ ОР/) та 10 грудня 1979 року Старокостянтинівським БТІ ОР прийнято рішення про реєстрацію даного будинку (рішення про реєстрацію /а.с.20 інвентарної справи №3537 Старокостянтинівського БТІ ОР/), тобто до укладення шлюбу з позивачем. Рішенням виконкому Старокостянтинівської міськради №513 п.2 від 15.11.2012р. присвоєно земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок [PERSON] , адресу [ADDRESS] адреси [ADDRESS] (а.с.43 інвентарної справи №3537 Старокостянтинівського БТІ ОР). Також, судом встановлено, що в період шлюбу сторони за спільні кошти побудували прибудову до житлового будинку відповідача по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м, веранди, а також збудували гараж, льох, хлів, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу позивач і відповідач припинили спільне проживання, при цьому позивач з повнолітньою недієздатною донькою [PERSON] , [INFO] , не проживають у спірному будинковолодінні. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, вищевказаним висновком судової будівельно-технічної експертизи, даними довідки виконкому Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району №67 від 26.04.2019р., згідно яких [PERSON] та її дочка [PERSON] проживають по [ADDRESS] з квітня 2015 року (а.с.216) та частково визнаються відповідачем. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. З цього слідує, що зазначена прибудова до житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м, веранди, а також гараж, льох, хлів, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За вищевказаних обставин позов підлягає задоволенню частково та слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м, веранди, а також гараж, льох, хлів, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати площею 8,3 кв.м, коридора площею 5,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м, веранди, а також гаража, льоху, хліва, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] . Відмовляючи у задоволенні позову в частині виділення [PERSON] у власність прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] вартістю 64 474 грн. та виділення у власність [PERSON] гаража вартістю 48 664 грн., хліва вартістю 18 804 грн., льоху вартістю 7 136 грн., що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , суд виходив з наступних підстав. Як зазначено вище, поділити в натурі на дві рівні частки прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] - неможливо. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, та згідно з ч.3 вказаної статті виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу. А положеннями ст.364 ЦК України передбачено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Натомість позивач бажає провести виділ своє частки у натурі, виділивши їй у власність усю прибудову до житлового будинку, що порушує принцип рівності часток кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності та суперечить закону, а отже в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем та його представником у запереченнях до позову [PERSON] та відмову в її позові з цих підстав, суд вважає, що дане не ґрунтуються на законі та спростовується наступним. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до положень ст.72 СК України позовна давність до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як зазначено вище, шлюб між сторонами було розірвано 08 червня 2012р. З матеріалів справи об`єктивно вбачається, що [PERSON] звернулась до суду з позовом 17 березня 2016 року, а право вимоги у неї виникло з моменту порушення її прав як співвласника у праві спільної сумісної власності подружня з квітня 2015 року - з часу, коли остання разом з донькою змінила місце проживання та стала проживати по [ADDRESS] , що підтверджується поясненнями позивача, даними довідки виконкому Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району №67 від 26.04.2019р., згідно яких [PERSON] та її дочка [PERSON] проживають по [ADDRESS] з квітня 2015 року (а.с.216) та не спростовані відповідачем, а отже відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності та у відмові у позові з цих підстав. Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2256,1 грн. (551,2 грн./сплаченого судового збору/+3961 грн./витрат на залучення експерта/:2) судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial