Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

17 травня 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач, як батько неповнолітніх дітей, з часу розірвання шлюбу перестав надавати регулярно допомогу на їх утримання. Позивач зазначає, їй важко одній утримувати дітей, оскільки вони ростуть та потребують багато додаткових витрат: покращеного харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя людини. Зазначає, що відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець, займається виготовленням надмогильних пам'ятників, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] по 1000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала до заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечив щодо задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 1000 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON], виданого Ліснохлібичинською сільською радою Коломийського району, Івано-Франківської області, 27.08.2009 року, та [PERSON], виданого виданого Ліснохлібичинською сільською радою Коломийського району, Івано-Франківської області, 11.03.2014 року сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей ( а.с.5-6). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до положень ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Заст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, а також те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, суд вважає, що позов слід задовольнити, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з дня подання позову до суду, тобто з 17 травня 2018 року. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Тобто з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст.180,181,182,184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved