Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

19.05.2014 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.08.2014 року, просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в період часу з 01.05.2011 року по 10.04.2014 року в сумі 30709,00 грн. та 93811,62 грн. пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на дитину. На обгрунтування позову послалась на те, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17.05.2011 року відповідача зобов'язано до сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 06.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач, достовірно знаючи про винесення такого рішення, ухилився від його виконання, у зв'язку з чим заборгованість по несплаті аліментів станом на 10.04.2014 року склала 30709,68 грн. Вина відповідача у несплаті аліментів підтверджується тим, що він є приватним підприємцем у сфері пасажирських перевезень, отримує стабільний заробіток від своєї діяльності. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання двічі підряд не з'явився, у зв'язку з чим судом було постановлено ухвалу про здійснення заочного розгляду справи, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України. 24.09.2014 року відповідач подав до суду заяву з проханням відкласти розгляд справи, призначений на 14:30 год. 25.09.2014 року, у зв'язку з неможливістю прибути до суду, однак будь-яких поважних причин останнього не зазначив. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17.05.2011 року [PERSON] зобов'язано до сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 06.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Згідно з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості відповідача зі сплати аліментів за спірний період з травня 2011 року по березень 2014 року, така становить 31838,71 грн. (а.с. 6). Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 30709,00 грн. заборгованості по несплаті аліментів на дочку [PERSON], суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Згідно з ч.ч. 1-4 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. З урахуванням наведеного, суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, оскільки дані дії повинні вчинятись державним виконавцем в порядку виконавчого провадження, тому у цій частині позову необхідно відмовити. Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1, 2 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзаці 1 пункту 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Вирішуючи питання про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду, обчисленій державним виконавцем (а.с. 6), суд виходить з того, що відповідачем не подано жодного доказу виникнення цієї заборгованості з незалежних від нього причин, у зв'язку з чим суд вважає доведеним наявність вини відповідача у її виникненні. Крім того, з довідки ДПІ у м. Червонограді ГУ Міндоходів у Львівській області від 24.01.2014 року № 620/17-022 видно, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року його дохід склав 97400,00 грн. (а.с. 28). Поданий представником позивача 01.08.2014 року розрахунок пені від суми несплачених відповідачем аліментів, на думку суду, є неправильним, оскільки позивач при проведенні такого розрахунку врахувала кількість днів у травні 2011 року, коли пеня на несплачені у цьому місяці аліменти повинна нараховуватися лише з червня 2011 року, що призвело до невірного обчислення загальної кількості днів прострочення відповідачем сплати аліментів. Крім того, позивач при проведенні розрахунку пені не рахувала таку за період з травня 2011 року по червень 2012 року включно, хоча відповідач у ці місяці не сплачував аліментів. Відповідач за період з 06.05.2011 р. по 10.04.2014 р. прострочив сплату аліментів, тому пеня повинна розраховуватися відповідно до такої формули: Р = s * р * Q, де Р - сума пені; s - сума заборгованості; р - ставка пені, у відсотках за день прострочення; Q - загальна кількість днів прострочення. Розрахунок пені: травень 2011 року: 1035 х 1% х 1209,68 = 12520,18 грн.; червень 2011 року: 1005 х 1% х 1500 = 15075,00 грн.; липень 2011 року: 974 х 1% х 1500 = 14610,00 грн.; серпень 2011 року: 943 х 1% х 1500 = 14145,00 грн.; вересень 2011 року: 913 х 1% х 1500 = 13695,00 грн.; жовтень 2011 року: 882 х 1% х 1500 = 13230,00 грн.; листопад 2011 року: 852 х 1% х 1500 = 12780,00 грн.; грудень 2011 року: 821 х 1% х 1500 = 12315,00 грн.; січень 2012 року: 790 х 1% х 1500 = 11850,00 грн.; лютий 2012 року: 761 х 1% х 1500 = 11415,00 грн.; березень 2012 року: 730 х 1% х 1500 = 10950,00 грн.; квітень 2012 року: 700 х 1% х 1500 = 10500,00 грн.; травень 2012 року: 669 х 1% х 1500 = 10035,00 грн.; червень 2012 року: 639 х 1% х 1500 = 9585,00 грн.; липень 2012 року: 608 х 1% х 1500 = 9120,00 грн.; серпень 2012 року: 577 х 1% х 1500 = 8655,00 грн.; жовтень 2012 року: 516 х 1% х 1500 = 7740,00 грн.; листопад 2012 року: 486 х 1% х 1500 = 7290,00 грн.; грудень 2012 року: 455 х 1% х 1500 = 6825,00 грн.; лютий 2013 року: 396 х 1% х 1500 = 5940,00 грн.; березень 2013 року: 365 х 1% х 500 = 1825,00 грн.; травень 2013 року: 304 х 1% х 1500 = 4560,00 грн.; червень 2013 року: 274 х 1% х 1500 = 4110,00 грн.; липень 2013 року: 243 х 1% х 1500 = 3645,00 грн.; серпень 2013 року: 212 х 1% х 1500 = 3180,00 грн.; вересень 2013 року: 182 х 1% х 1500 = 2730,00 грн.; жовтень 2013 року: 151 х 1% х 1500 = 2265,00 грн.; листопад 2013 року: 121 х 1% х 1500 = 1815,00 грн.; грудень 2013 року: 90 х 1% х 1500 = 1350,00 грн.; січень 2014 року: 59 х 1% х 1500 = 885,00 грн.; лютий 2014 року: 31 х 1% х 1500 = 465,00 грн. Таким чином, загальна сума пені від несплачених відповідачем аліментів становить 245 105,18 грн. При цьому необхідно зазначити, що за вересень 2012 року, січень 2013 року, та квітень 2013 року пеня не нараховується, оскільки відповідач у вересні 2012 року замість нарахованих 1500,00 грн. аліментів сплатив 2000,00 грн., у січні 2013 року замість 1500,00 грн. сплатив 2000,00 грн., у квітні 2013 року замість нарахованих 1500,00 грн. аліментів сплатив 14500,00 грн. За таких обставин суд, ураховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України (стосовно меж позовних вимог) вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 93811,62 грн. неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Таким чином, позов задовольняється частково, в межах, визначених вище.

Outcome: partial