Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

17 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Глебове Фатежського району Курської області Російської Федерації, є її матір`ю, а також факт того, що [PERSON] померла [INFO] у місті Єнакієве Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог заявником зазначено, що [PERSON] є її матір`ю, яка [INFO] у місті Єнакієве Донецької області померла, про що медичним закладом видано відповідне лікарське свідоцтво про смерть. Після смерті матері заявник звернулась до Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про державну реєстрацію смерті померлої, на що заінтересована особа відмовила [PERSON] в реєстрації смерті. При цьому, оскільки з актового запису про розірвання шлюбу між батьками заявника вбачається, що прізвищем матері до розірвання шлюбу було [PERSON] , а не [PERSON] , як зазначено у свідоцтві про народження [PERSON] , не підтверджуються їх родинні відносини, у зв`язку з чим заявник позбавлена права встановити факт смерті матері. Встановлення даних юридичних фактів заявнику необхідно для державної реєстрації смерті померлої та отримання спадщини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з зазначеною заявою. В судове засідання заявник [PERSON] , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, не з`явилась, подавши 17 грудня 2019 року на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи - Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Начальником відділу Дзюбою Н.М. 16 січня 2020 року на електронну адресу суду подано клопотання, у якому вона зазначила, що просить розгляд справи провести без участі представника заінтересованої особи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги [PERSON] , заінтересована особа - Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення фактів родинних відносин та смерті особи на тимчасово окупованій території України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення фактів, яких вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такі факти іншим шляхом неможливо. Судом встановлено наступне: з копії запису акту про укладення шлюбу № 2700 від 30 грудня 1962 року, виданого 20 червня 2019 року Управлінням актів цивільного стану адміністрації Центрального округу міста Курська Курської області Російської Федерації, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець д. Сколово Ленінського району Курської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженка Глебове Фатежського району Курської області, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , [INFO] одружились (а.с. 10) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2008 року відділом ЗАЦС адміністративного муніципального утворення - міста Донськой Тульської області Російської Федерації, [PERSON] народилась [INFO] , в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 11). При цьому, у записі акту про розірвання шлюбу № 704 від 03 серпня 1966 року, виданому 06 травня 2019 року Управлінням актів цивільного стану адміністрації Центрального округу міста Курська Курської області Російської Федерації, яким розірвано шлюб між батьками заявника, зазначено, прізвищем дружини до розірвання шлюбу є [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії довідки про укладення шлюбу № 30, виданої 15 лютого 2002 року завідувачем відділу запису актів цивільного стану міста Донськой Тульської області [PERSON] , заявник 05 лютого 1983 року вийшла заміж за [PERSON] , у зв`язку з чим набула прізвище [PERSON] (а.с. 14). З копії довідки про укладення шлюбу № 108, виданої 19 лютого 2002 року керівником Відділу запису актів цивільного стану міста Новомоськовськ та Новомосковського району Тульської області Російської Федерації [PERSON] , заявник 02 січня 1988 року вийшла заміж за [PERSON] , у зв`язку з чим набула прізвище [PERSON] (а.с. 15). Також у суді встановлено, що [INFO] у місті Єнакієве Донецької області померла [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого представником заявника надано до заяви довідку про причину смерті № 128 від 06 серпня 2019 року, видану медичним закладом міста Єнакієве Донецької області, згідно якої мати заявника померла від лівосторонньої тотальної гнійної пневмонії (а.с. 16). Даючи оцінку допустимості вищезазначеного доказу (довідки про причину смерті), як документу, що виданий органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданого доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v. Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. У відповідності до п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В матеріалах справи мається відмова у проведенні державної реєстрації смерті Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за вих. № 15.18-62-3018 від 13 грудня 2019 року, згідно якої заявнику відмовлено у державній реєстрації смерті матері (а.с. 19). Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер, - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Крім того, згідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 вказаної постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» відділам державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області, зокрема, міста Єнакієве, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими, оскільки надані нею та витребувані судом докази достовірно свідчать про факт родинних відносин між фізичними особами та про неможливість отримання відповідних документів, а також про смерть [PERSON] , [INFO] , у певний час і за певних обставин у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення в частині встановлення факту смерті на особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню. Також суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику положення частини 2 статті 319 ЦПК України, згідно якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного,

Outcome: approved