Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

18.11.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсною довіреність, яка видана 21.08.2012 року громадянином Великої Британії [PERSON] на ім'я громадянина України [PERSON]. В мотивування своїх вимог посилалася на те, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Горлівки знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], до [PERSON] про стягнення грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави. В ході розгляду зазначеної справи судом першої інстанції від імені та в інтересах [PERSON] виступав його представник [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Зазначає, що вказана довіреність не відповідає вимогам закону, оскільки оформлена та видана з порушенням встановлених правил, оскільки складена українською мовою, якою [PERSON] не володіє, a відтак волевиявлення [PERSON] не було вільним, що у свою чергу, суперечить правилу ч.3 ст.203 ЦК України. Крім того, вважає, що приватний нотаріус [PERSON] не міг самостійно без перекладача здійснити переклад зазначеної довіреності англійською. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позові. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність, зазначивши, що позов не визнає. Третя особа з боку відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився , надавши заяву про розгляд справи за його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши в судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності в межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України), вважає встановленим наступне. 21 серпня 2012 року громадянин Великої Британії [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси на території України. У цей же день, 21 серпня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено підпис довірителя у вказаному документі, /а.с.3/. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 203 ЦК України розрізняє односторонні правочини і договори (двосторонні чи багатосторонні правочини). Одностороннім правочин визнається у разі, якщо для виникнення, припинення або іншої видозміни цивільних прав і обов'язків достатньо волевиявлення однієї сторони. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З матеріалів справи убачається, що 21 серпня 2012 року громадянин Великої Британії [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси на території України. У цей же день, 21 серпня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено підпис довірителя у вказаному документі. Тобто, між [PERSON] та [PERSON] було укладено односторонній правочин. Наразі, вирішуючи спір, суд вбачає, що позивач [PERSON], фактично стверджуючи, що зміст довіреності, виданої 21 серпня 2012 року не відповідає дійсному волевиявленню довірителя - [PERSON], не зазначає, яке її право як позивача при цьому було порушено. Також суд виходить з того, що саме по собі звернення [PERSON] з позовом в інтересах [PERSON] на підставі вищевказаної довіреності не може вважатись порушенням прав [PERSON], оскільки є правомірною дією суб'єкта, направленою на реалізацію його процесуального права звернення до судових органів за захистом своїх прав або прав іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 2 статті 16 ЦК України, яка містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого, передбачає право суб'єкта цивільно-правових відносин звернутись до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Проте, оспорювана позивачем довіреність за своєю юридичною природою є нотаріально посвідченим письмовим документом, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами (ст.244 ЦК України), та не має визначених ст. 202 ЦК України ознак правочину як дії особи, спрямованої на настання певних правових наслідків. Обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту не визначає та не доводить порушення її прав. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирішуючи спір, суд проходить до висновку про те, що позивачем [PERSON] не доведено порушення її прав. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, сторонами у позові про визнання довіреності (правочину) недійсними повинні бути сторони договору. З пояснень позивача [PERSON] та її представника [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] був присутній в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], до [PERSON] про стягнення грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави. Проте будь-яких даних, які б свідчили про незгоду [PERSON] з діями, які від імені останнього були вчинені [PERSON], в ході розгляду даної справи судом не здобуто. [PERSON] не звертався до суду з позовом про визнання довіреності, виданої [PERSON], недійсною. Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Отже, нотаріуси не є сторонами у договорі, а є уповноваженими особами, які здійснюються нотаріальну діяльність, тобто посвідчують права та факти, що мають юридичне значення. На вказане також звернуто увагу у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де у пункті 26 роз'яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. На підставі викладеного приватний нотаріус [PERSON], який посвідчував спірну довіреність, не є належним відповідачем по справі. В судовому засіданні від 25.02.2014р. позивачу [PERSON] та її представнику було роз'яснено зміст ст. 33 ЦПК України, але клопотання про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідачів не надійшло. Вирішення питання про права та обов'язки осіб, які не беруть участі у справі не передбачено процесуальним законодавством. На підставі викладеного у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed