Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 30248,94 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 24.11.2014 року о 08 год. 15 хв. на просп. Московському, 9 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки КІА, д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля CHEVROLET Aveo, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault Fluence, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено вищезазначені автомобілі. Позивач зазначає, що автомобіль Renault Fluence, д.н.з. [NUMBER], на момент ДТП було застраховано [PERSON] в ПрАТ «ПЗУ Україна», згідно договору добровільного страхування АМ.083835 від 17.10.2014 року. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 24.11.2014 року за ст. 124 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. На підставі Рахунку-фактури №СЧ-0032844 від 05.12.2014 року, експертного висновку/калькуляції від 16.12.2014 року по визначенню вартості ремонтних робіт та страхового акта №UA2014112400002/L01/01 від 02.02.2015 року, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 80248,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №29392 від 06.01.2015 року. Посилається, що з метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов'язань по полісу №АІ-3477077 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Альфа Страхування», виплатило позивачу відшкодування в порядку регресу в розмірі 50000,00 грн. Разом з тим, позивач зазначає, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було направлено вимогу в порядку суброгації на суму 30248,94 грн. на ім'я [PERSON], однак дана вимога виконана не була. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, зокрема з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 16 Закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк Відповідно з ст. 4 Закону України «Про страхування», страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 24.11.2014 року о 08 год. 15 хв. на просп. Московському, 9 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки КІА, д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля CHEVROLET Aveo, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault Fluence, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.42). Судом також встановлено, що автомобіль Renault Fluence, д.н.з. [NUMBER], на момент ДТП було застраховано [PERSON] в ПрАТ «ПЗУ Україна», згідно договору добровільного страхування АМ.083835 від 17.10.2014 року (а.с.39). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 24.11.2014 року за ст. 124 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.66-67). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталася 24.11.2014 року, доведена та доказуванню не підлягає. Вбачається, що на підставі Рахунку-фактури №СЧ-0032844 від 05.12.2014 року, експертного висновку/калькуляції від 16.12.2014 року по визначенню вартості ремонтних робіт та страхового акта №UA2014112400002/L01/01 від 02.02.2015 року, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 80248,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №29392 від 06.01.2015 року (а.с.65). З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2015 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було направлено до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 80248, 94 грн. (а.с.68). 09.07.2015 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було направлено вимогу на адресу [PERSON] в порядку суброгації за № 279/2015 на суму 30248,94 грн. ( 80248,94 грн.-50 000,00 грн.=30248, 94 грн.), яка була отримана відповідачем 14.07.2015 року, проте залишена без виконання (а.с.69-70). Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України, шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Як випливає зі ст. 58,57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу 30248,94 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved