Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

18.03.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона 04.06.2009 року зареєструвала у ВРАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області шлюб з відповідачем [PERSON] за актовим записом № 69. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час їх з відповідачем шлюб розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили 13.11.2013 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем син залишився проживати з нею і знаходиться на її повному утриманні. Як після розірвання шлюбу, так і на даний час відповідач добровільно ніякої допомоги сину не надає, хоча має змогу це робити, оскільки здійснює свою господарську діяльність як фізична особа-підприємець. Позивач стверджує, що вона, маючи невеликий дохід, за власний кошт повинна утримувати як себе, так і в повному обсязі оплачувати потреби свого сина: купувати йому харчування, одяг, взуття, іграшки, пізнавальні та навчальні літературу і матеріали, відвідування дошкільного навчального закладу, відпочинок та оздоровлення, а також належні та достойні умови проживання. Також їй хотілося б забезпечити додатково різносторонній розвиток сина, його відвідування різноманітних спортивних секцій, художніх, музичних та мистецьких гуртків, проте у зв'язку з її обмеженими фінансовими можливостями і відсутністю допомоги з боку батька дитини, це неможливо реалізувати. Більш того, позивач вказувала, що вона неодноразово намагалась вирішити питання сплати аліментів на утримання сина в позасудовому порядку, проте це не дало жодного результату, а тому 28.11.2013 року вона змушена була подати до Києво-Святошинського районного суду Київської області позов до відповідача про стягнення з нього аліментів. За її позовом до відповідача було відкрито провадження (цивільна справа № 369/11765/13-ц), проте зазначене не вплинуло на відповідача, він продовжував ухилятися від сплати аліментів на утримання дитини. Посилаючись на норми закону, позивач просила суд: стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року до дня подання позовної заяви; стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач та її представник з'явились, позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання направив свого представника, який позов визнав в частині стягнення аліментів у розмірі 500 грн., оскільки відповідач не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 1 000 грн., так як на даний час не має доходів у зв'язку з тим, що не здійснює свою підприємницьку діяльність. Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 04.06.2009 року сторони зареєстрували у ВРАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області шлюб за актовим записом № 69. Від цього шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 25.02.2010 року. Заочним рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили 13.11.2013 року, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до довідок виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2327 від 12.11.2013 року та № 390 від 25.02.2014 року син позивачки та відповідача проживає разом із [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Згідно з наданими суду довідками син сторін відвідує дошкільний навчальний заклад на платній основі. Відповідно до Витягу Серії АД № 091202 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач являється фізичною особою-підприємцем. Виходячи зі змісту довідки ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області № 135/3/17-2 від 10.02.2014 року, дохід позивача за 4 квартал 2013 року становив 8 030 грн. 28.11.2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2013 року за вказаним позовом було відкрито провадження у цивільній справі № 369/11765/13-ц. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.01.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було залишено без розгляду за заявою позивачки. З огляду на заявлені вимоги та встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, що набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, що набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виходячи зі змісту ч.ч. 6-10 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 18 цього ж Кодексу способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України проголошено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Зважаючи на проаналізовані вище правові норми в розрізі встановлених судом обставин, суд приходить до наступних висновків. Оскільки дитина проживає саме з позивачкою та знаходиться на її утриманні, вона має право на стягнення аліментів з відповідача, як батька дитини. Так як суду було надано докази того, що позивачка вживала раніше заходів для отримання від відповідача аліментів шляхом звернення до суду 28.11.2013 року, і не було надано підтверджень, що відповідач сплачував їй аліменти після цього, [PERSON] має право на стягнення аліментів, починаючи з 28.11.2013 року. Докази того, що стан здоров'я відповідача не дозволяє утримувати неповнолітнього сина, суду надано не було. Також незважаючи на те, що відповідач має право отримувати щодо себе будь-яку інформацію від будь-яких повноважних органів, у ході судового розгляду не було надано доказів, того він реально не здійснює свою діяльність або являється банкрутом. Розмір визначених позивачкою аліментів на утримання її сина суд вважає таким, що відповідає принципам розумності та справедливості. А отже, позов слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 18, 141, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved