Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

18.10.2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Чернігівської міської ради (далі відповідач) про визнання їх членами сімї [PERSON] та визнання за ними права проживання в [INFO] (далі Квартира). В обґрунтування позову зазначили, що вони вселилися в Квартиру в серпні 2012 року і проживали в ній разом із [PERSON] однією сімєю до дня його смерті, а тому, в силу положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР, вони набули право користування Квартирою, яке не визнає відповідач. Ухвалою суду від 23.11.2016 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON], оскільки вирішення даного позову напряму впливає на її права, з огляду на те, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради Квартиру виділено в користування саме їй. Ухвалою суду від 07.12.2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів [PERSON] квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради, тому що ухвалене по справі рішення може в подальшому вплинути на права та обовязки цієї особи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат [PERSON] предявлений позов підтримали. Відповідачі і представники третіх осіб позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Будучі допитаною в якості свідка, позивач [PERSON] показала суду, що починаючи з серпня 2012 року вона проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] У серпні 2012 року, за згодою [PERSON], вони вселилися Квартиру. [PERSON] за станом свого здоровя потребував стороннього догляду, який здійснювали позивачі. Вони жили з [PERSON] однією сімєю, разом готували їжу, прибирали в Квартирі, оплачували за комунальні послуги. [PERSON] мав намір приватизувати Квартиру на себе і після цього зареєструвати їх за адресою проживання. Допитана в якості свідка [PERSON] (матір позивача [PERSON] Ю.) також показала, що починаючи з серпня 2012 року позивачі проживали в Квартирі однією сімєю разом із [PERSON] Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачі перебувають в шлюбі, який зареєстровано 28.05.2016 року. Як випливає з їхніх пояснень та показань допитаних свідків, які в сукупності узгоджуються між собою, в серпні 2012 року позивачі почали проживати однією сімю, проте без реєстрації шлюбу. В цей час вони вселилися в Квартиру, в якій проживав двоюрідний брат позивача [PERSON] [PERSON] (квартиронаймач). 17.01.2016 року [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] був єдиною особою, зареєстрованою в Квартирі. Позивачі стверджують, що вони вселилися в Квартиру саме як члени сімї [PERSON]; вони проживали з [PERSON] однією сімєю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та здійснювали сторонній догляд за [PERSON], а тому, в силу положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР набули право користування Квартирою. З доводами позивачів суд не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного: 1. Судом встановлено, що, на момент вселення позивачів в Квартиру, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано 10.01.2013 року (а. с. 45 зв., 81). Чинний Сімейний кодекс України (далі СК) визнає зареєстрований шлюб беззаперечним фактом створення жінкою і чоловіком сімї як первинного та основного осередку суспільства (ст.ст. 3, 21). Принцип одношлюбності, який закріплений в статті 25 СК, виключає можливість створення особою, яка перебуває в зареєстрованому шлюбі, іншої сімї і, як наслідок цього, СК не визнає за такими сімями, в разі їх фактичного створення, законні права та обовязки. Отже, позивачі не могли на законних підставах вселитися в Квартиру в якості членів сімї [PERSON] і проживати з ним однією сімю в період з серпня 2012 року по 10.01.2013 року. 2. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК) члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписом статті 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Системний аналіз наведених положень ЖК дає підстави для наступного висновку: а) умовою вселення особи в жиле приміщення наймача в якості члена його сімї є письмова згода на вселення усіх повнолітніх членів сімї наймача жилого приміщення, включаючи самого наймача; б) особа, яка вселилася до жилого приміщення в якості члена сімї наймача набуває не лише право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем, але й зобовязана нести усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення; в) особа, яка вселилася до жилого приміщення в якості члена сімї наймача набуває право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем за умови, що вона не має права користування іншим жилим приміщенням, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду окремих категорій судових справ (житлове право) від 26.05.2001 року (пп. 13, 14). З досліджених судом оригіналів квитанцій по сплаті за комунальні послуги випливає, що позивачі не визнавали за собою обовязок по утриманню Квартири і комунальні послуги не сплачували. Так, починаючи з серпня 2012 року [PERSON] здійснював оплату за послуги з водопостачання і водовідведення лише за одну особу (а. с. 103, 104, 107, 111, 115-118, 120, 122, 123, 125, 127, 131, 132); станом на серпень 2012 року заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання становила 13386 грн 99 коп., а за житлово-комунальні послуги 4923 грн 26 коп. (а. с. 111, 12) і, як свідчать оригінали квитанції, на день смерті [PERSON] заборгованість по оплаті за комунальні послуги майже не змінилася (а. с. 31, 32). [PERSON] як наймач Квартири не звертався із заявою про реєстрацію позивачів як членів його сімї. 22.02.2013 року він подав комунальному підприємству «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради заяву про переоформлення на його імя особового рахунку на Квартиру (в звязку із смертю матері) і про вселення в Квартиру позивачів вказане підприємство як балансоутримувача Квартири не повідомив (а. с. 99). Вказане, з урахуванням показів свідка [PERSON], обєктивно свідчить про те, що [PERSON] не визнавав за позивачами рівного з ним права користування Квартирою, оскільки мав намір приватизувати її лише на одну особу (на себе). Звертаючись у травні 2016 року до органу реєстрації шлюбу із спільною заявою про реєстрацію шлюбу позивач [PERSON] вказала місцем свого проживання квартиру [INFO], а позивач [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а. с. 62), при цьому позивач [PERSON] мала право проживання в цій квартирі до 06.06.2016 року, а позивач [PERSON] до 28.05.2016 року (а. с. 66, 67). Після цього, позивачі знялися з реєстрації за вказаними адресами і на теперішній час проживають в [INFO] без реєстрації. Такими діями позивачі штучно погіршили свої житлові умови, з метою створення ілюзії того, що вони потребують забезпечення житлом. Суд констатує, що позивачі ніколи не перебували на квартирному обліку і, навіть у тому разі, якщо б вони перебували в черзі на отримання житла від держави, сімя позивачів, яка на теперішній час складається з трьох осіб (а. с. 4, 5), за законом не має права претендувати на Квартиру, яка має загальну площу 71.45 м2 і складається з трьох ізольованих житлових кімнат (а. с. 9). Вищевикладене в сукупності беззаперечно підтверджує те, що предявлений позов не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed