Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

18.07.2014р. представник позивача [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідно до ордера №350 від 19.11.1993 року, виданого на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради народних депутатів м.Мостиська від 19.11.1993 року № 252, позивач [PERSON] є наймачем двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить до житла державного житлового фонду, у приватну власність у порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду не передана. Стверджує, що окрім позивача [PERSON], наймачами на момент вселення були шестеро осіб: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] та [PERSON] - дочки і [PERSON] - онук. Вказує, що згідно довідки №104 від 19.05.2014р., виданої КП «Моє місто» на даний час у вказаній квартирі зареєстровані члени сім'ї в кількості дев'ятеро осіб: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] і [PERSON] - дочки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - внуки. Зазначає, що відповідачка [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] понад 20 років постійно не проживають у квартирі, не сплачують комунальні платежі, не проводять поточні ремонти, не отримують кореспонденцію, особистих речей у квартирі не мають і взагалі утриманням квартири не цікавляться. Покликається на те, що вказані особи проживають в с.Вовчищовичі Мостиського району. Факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 12.03.2014р. та від 14.04.2014р. Вказує, що вищенаведені обставини також підтверджуються угодами від 01.03.2012р., укладеними між позивачем та КП «Моє місто» про надання послуг водовідведення та прийняття/вивезення побутового сміття. Зокрема, в угоді від 01.03.2012р. про надання послуг водовідведення, окрім замовника (позивача [PERSON].), вказані і інші особи, які з ним користуються такими послугами - [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте відповідачів серед таких немає. Окрім цього, відповідно до довідки КП «Моє місто» за №104а від 19.05.2014р. за комунальні послуги оплачує основний наймач, власник особових рахунків, - [PERSON] З огляду на наведене просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], Мостиського району Львівської області. Вимоги первісного позову підтримано в судовому засіданні позивачем [PERSON] та його представниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у свою чергу заперечили зустрічний позов і просять відмовити у такому у зв'язку з спливом позовної давності. [PERSON], як відповідач за зустрічними позовом та як законний представник своїх дітей, зокрема дитини-інваліда [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], і представник відповідачів [PERSON] первісний позов визнали частково, не заперечивши проти визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщенням відповідачів [PERSON] та [PERSON], оскільки останні не проживали у спірній квартирі і на проживання у вказаному житлі не претендують. В решті позовних вимог заперечили, покликаючись на те, що позивач вигнав їх з квартири та чинить перешкоди у користуванні квартирою, помінявши замок на вхідних дверях. З огляду на наведене підтримали зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, в якому просять: вселити [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS], Мостиського району Львівської області; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні вказаною квартирою та зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] та [PERSON] дублікат ключів від вхідних дверей квартири. Третя особа - [PERSON], чоловік відповідачки [PERSON], проти первісного позову заперечив та підтримав зустрічний позов з підстав, наведених відповідачкою [PERSON] та представником відповідачів [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, а проти зустрічного позову заперечив з підстав, наведених у первісному позові. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Мостиської районної державної адміністрації Онохова О.В. проти первісного позову заперечила та підтримала зустрічний позов, зокрема діючи в інтересах дитини-інваліда [PERSON] та малолітнього [PERSON], та покликаючись на те, що у будинку сім'ї відповідачів в с.Вовчищовичі відсутні належні умови для проживання сім'ї. Представник третьої особи - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Лис М.В. в судовому засіданні підтримала зустрічний позов, покликаючись на те, що з слів відповідачки [PERSON] їй відомо, що останній чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Представник третьої особи - Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області Цюпак І.М. поклав вирішення спору на розсуд суду. Представник третьої особи - Мостиського РВ ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти первісного позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, показання свідків, дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а зустрічний позов задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно ордеру №350 від 19.11.1993 року позивач [PERSON] є наймачем двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Вказана квартира у приватну власність не передана. Окрім позивача [PERSON], наймачами на момент вселення були шестеро осіб: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] та [PERSON] - дочки і [PERSON] - онук. Згідно довідки №104 від 19.05.2014р., виданої КП «Моє місто» та будинкової книги на даний час у вказаній квартирі зареєстровані члени сім'ї в кількості дев'ятеро осіб: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] і [PERSON] - дочки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - онуки. Відповідачка [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] понад 20 років постійно не проживають у квартирі, а приблизно з 2006р. проживають разом з чоловіком та батьком [PERSON] в с.Вовчищовичі Мостиського району. Дійсно відповідно до ч.2 ст.107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Однак судом встановлено, що відповідачка [PERSON] разом з дитиною [PERSON] та чоловіком [PERSON] не добровільно, а вимушено у 1993 році залишили квартиру та їм з боку позивача [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим відповідачі тривалий час проживали у різних місцях, в тому числі тимчасово наймаючи житло у приватних осіб. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факти неприязного ставлення позивача [PERSON] до відповідачки [PERSON], її малолітнього сина-інваліда [PERSON] та чоловіка [PERSON], факт вигнання позивачем вказаних осіб з квартири та створення позивачем перешкод у користуванні квартирою, в тому числі шляхом заміни замка у вхідних дверях та факт пошуку у зв'язку з цим відповідачами житла і проживання тривалий час на умовах тимчасового найму у приватних осіб. Що стосується переїзду відповідачів на проживання у с.Вовчищовичі, то суд вважає, що такий переїзд не можна вважати вибуттям «на постійне проживання до іншого населеного пункту» в розумінні ч.2 ст.107 ЖК УРСР з огляду на такі обставини. По-перше, відповідачі не добровільно, а вимушено залишили квартиру і їм чиняться перешкоди у користуванні квартирою. По-друге, житло, у яке вони переїхали, не можна вважати місцем «постійного проживання», як це випливає з вимог ч.2 ст.107 ЖК УРСР. Так, з пояснень відповідачки [PERSON], її представника [PERSON], третьої особи [PERSON], представника третьої особи Цюпака І.М., представника третьої особи Онохової О.В. та поданих останньою актів обстеження житла, вбачається, що право власності на будинок в с.Вовчищовичі взагалі відсутнє, тобто з юридичної точки зору власник відсутній; між [PERSON] та якимось нібито спадкоємцем померлого фактичного власника будинку укладено усну угоду щодо купівлі-продажу будинку та сплачено частину коштів; у будинку відсутні належні умови для проживання сім'ї. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі проживають у вказаному будинку без будь-яких законних на те підстав (відсутній власник, договір купівлі-продажу, договір найму житла), та відповідно існує обґрунтований ризик втрати відповідачами права на проживання у вказаному будинку. З огляду на наведене відповідачів не слід вважати такими, що добровільно вибули на постійне проживання до іншого населеного пункту, а вони є такими, які вимушено проживають у іншому місці у зв'язку з перешкодами для проживання у місці основного проживання та реєстрації. Показання третьої особи [PERSON], допитаного в якості свідка, і свідка [PERSON] та подані позивачем [PERSON] письмові докази (акти обстеження квартири, довідки, договори на обслуговування квартири і т.і.) про тривалу відсутність відповідачів за місцем реєстрації висновків суду про поважність причини такої відсутності не спростовують. Суд вважає, що відсутні підстави для відмови у зустрічному позові у зв'язку з спливом позовної давності, оскільки правовідносини щодо наявності для відповідачів перешкод у користуванні квартирою не припинялися і тривають по даний час. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Стаття 270 ЦК України передбачає види особистих немайнових прав, зокрема право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування; передбачає, що цим ЦК України та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи і що перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Стаття 1 ЖК Української РСР передбачає, що відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. У ст.310 ЦК України Глави 22 ЦК України «Особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи» передбачено право фізичної на місце проживання. Так вказана стаття передбачає, що фізична особа має право на місце проживання та право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Суд приходить до висновку, що діями позивача [PERSON] було порушено особисте немайнове право відповідачів [PERSON] та [PERSON] на надане їм у законному порядку місце проживання та право на вільний вибір місця проживання і його зміну, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність на їхні позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом і вселення не поширюється. Враховуючи наведене, у зв'язку із встановленим фактом створення позивачем [PERSON] перешкод відповідачці [PERSON] та [PERSON] у користуванні житлом, є всі підстави для задоволення зустрічного позову, тобто вселення останніх у квартиру, зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] в користуванні вказаною квартирою та зобов'язання [PERSON] надати [PERSON] та [PERSON] дублікат ключів від вхідних дверей квартири. З огляду на часткове визнання відповідачами первісного позову про визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], Мостиського району Львівської області та з врахуванням, що останні є повнолітніми і у квартирі ніколи не проживали та на користування такою не претендують, суд вважає можливим задовольнити первісний позов у цій частині. Також є всі підстави у відповідності до ст.88 ЦПК України для розподілу між сторонами судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial