Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

18 лютого 2015 року, [PERSON], звернувся до суду з позовом, який в подальшому зменшив та в остаточній редакції якого від 23.03.2017 р. просив суд, визнати земельну ділянку, загальною площею 0,060 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Молодіжненської сільської ради, СК «Волна» за адресою [ADDRESS] та будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва садового будинку на цій земельній ділянці спільною сумісної власністю подружжя його та колишньої дружини [PERSON], поділити вищевказану земельну ділянку між колишнім подружжям, шляхом визнання за ним та [PERSON] права власності по ? ідеальній частці за кожним та припинити право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, яка належить їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.04.2012 р. (реєстр. № 1203), посилаючись на недомовленість з відповідачем з приводу поділу вищевказаного майна. В судовому засіданні представниця позивача [PERSON] повністю підтримала вищевказані зменшені позовні вимоги в редакції позову від 23.03.2017 р. Представник відповідачки [PERSON] первісний позов визнав частково, в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя спірної земельної ділянки та будівельних матеріалів, і обладнання, які були використані в процесі будівництва садового будинку на цій земельній ділянці, однак з урахуванням того, що більшу частину грошей на придбання вказаної ділянки були надані і запозичені батьками [PERSON] в сумі 6000 дол. США, а тому частина землі позивача повинна бути меншою ніж ? частка, як просить позивач, на так як на його думку, ? частини вказаної ділянки повинна належати саме [PERSON], та звернувся до суду з зустрічною позовною заявою від імені [PERSON] до [PERSON] від 21.07.2015 р., яку в подальшому уточнив та в остаточній редакції якої 27.01.2017 р. просив суд, визнати спільною сумісною власністю подружжя все майно, придбане та збудоване (створене) за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], а саме : земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], призначену для ведення садівництва; земельну ділянку площею 0,0536 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою : [ADDRESS] призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, будівельні матеріали витрачені на побудування садового будиночку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] будівельні матеріали витрачені на побудування будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою : [ADDRESS] припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на вищевказані земельні ділянки та на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва не прийнятих в експлуатацію будинків, розташованих на цих ділянках, визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0536 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану на території Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, по [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на матеріали, витрачені на будівництво садового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, визначену, як різницю зустрічних однорідних зобов'язань, в еквіваленті 1876-1000 дол. США = 876 дол. США, з урахуванням курсу дол. США (27,21) на день написання уточненої зустрічної позовної заяви - 876Х27,21 = 23838,66 грн. та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] її незаконно привласнені речі : музичний центр «LG Electronics» вартістю 1200 грн., велосипед «Winner Tvister» вартістю 1400 грн., кухонну стінку та м`який кухонний куток вартістю 1200 грн. або виплатити їх вартість 4100 грн. Представниця відповідача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов визнала частково, в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], призначену для ведення садівництва та будівельних матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва садового будинку на цій земельній ділянці, припинення права спільної сумісної власності подружжя на вказану земельну ділянку та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0536 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану на території Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, по [ADDRESS] в іншій частині зустрічний позов не визнала. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що обидва позови слід задовольнити частково з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - відповідно до положень статей 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Одночасно з цим, суд звертає увагу на те, що норми ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону від 11.01.2011 р. № 2913-VI, відповідно до якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя з земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації - не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, адже Акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, враховуючи, що Законом України від 17.05.2012 р. № 4766-VI, ч. 5 ст. 61 СК України було виключено та ч. 1 ст. 57 СК України доповнено п. 5, відповідно до якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Статтями 368,372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до п.п. 22,23,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно до ч.ч. 3,4,6 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» - право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно - не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно - не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах. Суд встановив, що шлюб між сторонами, зареєстрований 06.06.2009 р. був розірваний 29.05.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.05.2014 р. (актовий запис № 15) (а.с. 17). В процесі слухання даної цивільної справи, 19.09.2015 р. відповідачка за первісним позовом [PERSON] змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 19.09.2015 р. (актовий запис № 39) (а.с. 194). Суд з`ясував, що в період шлюбу сторін, за нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу від 27.04.2012 р. (реєстр. № 1203) [PERSON] придбала у власність земельну ділянку, призначену для ведення садівництва, загальною площею 0,060 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Молодіжненської сільської ради, СК «Волна» за адресою : [ADDRESS] що підтверджується копією вказаного договору та державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14.08.1998 р. виданого на ім`я продавця ділянки [PERSON] з відповідною відміткою нотаріуса про перехід права власності на продану земельну ділянку до [PERSON], і на якій, як було встановлено судом і підтверджено представниками сторін, подружжя [PERSON], на протязі 2013-2014 р.р., без належних дозволів та проекту, затвердженого у встановленому законом порядку, самочинно побудували на вищевказаній земельній ділянці садовий будинок, загальною площею 29,6 кв.м, житловою 8,1, допоміжною 21,5 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на вказаний садовий будинок від 03.07.2015 р. та повідомленням КП «Овідіопольське РБТІ» № 72 від 22.07.2015 р. на ім`я Інспекції ДАБК в Одеській області про те, що вищевказаний садовий будинок збудований самочинно і дозвіл та проект на будинок до КП «Овідіопольське РБТІ» не пред`явлені (а.с. 12-16,165-172). При чому, в процесі самочинного будівництва вищевказаного садового будинку, сторонами (подружжям [PERSON]) були використані певні будівельні матеріали і обладнання, що підтверджується накладними, товарними чеками, квитанціями, платіжними дорученнями на придбання зазначених будівельних матеріалів та обладнання, використаних для будівництва самочинного садового будинку з визначенням адреси будівництва і прізвища позивача [PERSON], який сплачував за придбані будівельні матеріали та обладнання та адреси будівництва : [ADDRESS] (а.с. 18-55). Враховуючи вищевикладене та враховуючи приписи вищевказаних норм Закону та Постанов Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. і Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 р. - суд дійшов висновку, що вищевказана земельна ділянка, загальною площею 0,060 га, призначена для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Молодіжненської сільської ради, СК «Волна» за адресою [ADDRESS], яка була придбана у шлюбі сторін є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідачки, яка підлягає поділу між ними в рівних частках по ? частці кожним, з визнанням права власності за кожною стороною по ? частці землі, однак без вказівки на ідеальні частки сторін з урахуванням ст. 372 ЦК України, так як визнання ідеальних часток у праві власності подружжя, як того просить [PERSON] в своєму позові визначається згідно ст. 370 ЦК України шляхом виділу в натурі часток сторін, після проведення будівельно-технічної експертизи, яка в даному випадку не проводилась, адже позивачем ставилося питання про поділ спірної земельної ділянки між сторонами з визнанням не неї права власності по ? частці за кожною стороною, а тому позов [PERSON] в цій частині підлягає частковому задоволенню з припиненням права власності на спірну ділянку [PERSON], що потрібно для подальшої державної реєстрації права власності на свої частки кожної сторони. Крім того, підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали і обладнання, використані в процесі самочинного будівництва зазначеного садового будинку за адресою : [ADDRESS] як такі, що відповідно до приписів ст.ст. 10,57-60 ЦПК України підтверджені документально вищеописаними письмовими доказами по справі, а тому підлягає задоволенню в цій частині вимоги зустрічного позову [PERSON] про визнання вищевказаної ділянки та будівельних матеріалів і обладнання використаних в процесі будівництва спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. З вищевказаних підстав, слід відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку і будівельні матеріали, використані в процесі будівництва садового будинку, які є спільною сумісною власністю подружжя з визначенням часток кожного, по ? частці у праві власності на вказане майно. При чому, суд не бере до уваги посилання представника відповідачки [PERSON] на письмову розписку від 23.04.2012 р., згідно якої батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 6000 дол. США для придбання земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] для доньки [PERSON], які зобов'язався повернути на протязі 3-х років, так як на думку суду, вказана розписка, оригінал якою не був наданий суду представником [PERSON] і судом не досліджувався є неналежним доказом по справі, враховуючи, що в судовому засіданні представниця позивача [PERSON] показала суду, що останній про таку розписку не знав і не бачив її в очі, будь-якої згоди своїй дружині [PERSON] на нібито отримання вищевказаних грошей, він не давав, хоча це прямо передбачено умовами СК України та ЦК України, а тому суд вважає вказаний доказ хибним і таким, що направлений на незаконну зміну часток сторін у спільній сумісній власності подружжя у вказаній земельній ділянці (а.с. 92). В той же час, судом було з`ясовано, що в період шлюбу сторін по справі, на підставі рішення 24-ої сесії Яремчанської міської ради від 11.06.2009 р. № 349-24/2009 р. позивачу [PERSON] було видано державний акт серії [NUMBER] від 05.08.2009 р. на земельну ділянку площею 0,0536 га за адресою : [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якому передувало рішення Яремчанської міськради Івано-Франківської області № 197-13/2008 р. від 11.01.2008 р. про вилучення вказаної земельної ділянки у матері [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO]., і надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельною ділянки площею 536 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON], жителю [ADDRESS] (а.с. 120,248-251). Таким чином, суд вважає, що вищевказана земельна ділянка, хоча і була набута позивачем [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], однак була придбана, по-перше, в порядку приватизації на підставі органу місцевого самоврядування, по-друге, вказана земельна ділянка раніше була виділена матері [PERSON] - [PERSON], померлій [INFO]., а отже у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON] набута ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у користуванні його померлої матері [PERSON], і відповідно поділу між сторонами не підлягає. У зв'язку з чим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання спірної земельної ділянки площею 0,0536 га за адресою : [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд спільною сумісною власністю подружжя, припинення спільною сумісної власності подружжя на вказану ділянку та визнання за [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку, яка і так, на сьогодні, належить останньому на підставі вищевказаного державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05.08.2009 р. Крім того, суд вважає безпідставними вимоги зустрічного позову [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя і припинення права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на будівельні матеріали використані на будівництво будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці за адресою : [ADDRESS] так як жодних належних та допустимих документальних доказів такого будівництва не було надано суду представником [PERSON], а згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 39628566 від 24.06.2015 р. - відомості щодо [PERSON] у Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно відсутні (а.с. 132). Товарні чеки на нібито придбання будівельних матеріалів на будівництво вищевказаного будинку - є неналежними доказами по справі, без визнання адреси будівництва і відповідно цільового призначення вказаних будівельних матеріалів, а доказів того, що експлікація (витяги) невстановленого будинку відноситься саме до будинку за адресою : [ADDRESS] представником [PERSON] суду не надано (а.с. 143-144,155-158). Більш того, згідно листа ОКП «Коломийське міжрайонне БТІ» № 185а від 04.08.2015 р. - згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок в [ADDRESS] - зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Яремчанською МДНК 04.04.2007 р. (реєстр. № 505) (а.с. 163). Таким чином, суд дійшов висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів належності спірного будинку [PERSON], а тим більш документальних доказів нібито будівництва, а саме чеків, квитанцій, ордерів на придбання будівельних матеріалів для будівництва вказаного будинку позивачем [PERSON] в період шлюбу - представником [PERSON] суду не надано і відповідно, суду не було доведено, що вказаний будинок будувався в період шлюбу сторін, на їхній кошти, а тому в задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити, враховуючи, що позивач [PERSON] не уповноважував представника [PERSON] на представництво його інтересів в суді і тим більш, на пред'явлення позову з вимогами про визнання за ним права власності на земельну ділянку у м. Яремче, яка його належить, визнання за ним права власності на будівельні матеріали, нібито використані в процесі будівництва вказаного будинку. З урахуванням викладеного вище, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації, визначеної, як різницю зустрічних однорідних зобов'язань, в еквіваленті 1876-1000 дол. США = 876 дол. США, з урахуванням курсу дол. США (27,21) на день написання уточненої зустрічної позовної заяви - 876Х27,21 = 23838,66 грн., як у безпідставних і необґрунтованих. Суд з`ясував, що після розірвання шлюбу, відповідачка [PERSON] залишилась проживати разом із своїм сином від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO] у вищевказаному самочинно побудованому садовому будинку за адресою [ADDRESS], де зберігаються її особисті речі та речі її дитини, що підтверджується розрахунковою книжкою по оплаті за електроенергію та книжкою садовода про оплату членських внесків за вказаний будинок на рахунок СОГ «Волна» (а.с. 93,95-98). В той же час, позивач [PERSON] проживає у [ADDRESS], куди він переїхав після розірвання шлюбу, забравши свої особисті речі. Будь-яких належних і допустмих доказів, що у розпорядженні [PERSON] знаходяться музичний центр «LG Electronics» вартістю 1200 грн., велосипед «Winner Tvister» вартістю 1400 грн., кухонну стінку та м`який кухонний куток вартістю 1200 грн. або виплатити їх вартість 4100 грн. - представником [PERSON] суду не надано, а тому вимоги зустрічного позову з приводу повернення вказаного майна останній не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю суду про заволодіння вказаним майном [PERSON] (а.с. 145-148).

Outcome: partial