Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

18 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання незаконною бездіяльність та відмову завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, зобовязання завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] видати позивачці свідоцтво про право на спадщину, стягнення з Першої Артемівської державної нотаріальної контори моральної шкоди в сумі 50\~000 гривень. З позовної заяви вбачається, що 07 лютого 2014 року помер чоловік позивачки [PERSON], якому на праві приватної власності належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що [PERSON] був зареєстрований та помер в [INFO] Російської Федерації, 14 липня 2014 року [PERSON] звернулась до нотаріуса м. Бобров з проханням скласти заяву для прийняття спадщини. Нотаріус м. Бобров склала відповідну заяву і направила її в м. Артемівськ в Першу державну нотаріальну контору, яка отримала вказану заяву 31 липня 2015 року. 05 серпня 2015 року позивачка написала в Першій Артемівській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини в присутності нотаріуса Волобуєва, оскільки завідуюча [PERSON] в цей час перебувала у відпустці. Впродовж 6 місяців після смерті чоловіка позивачка неодноразово зверталась до завідуючої нотаріальної контори [PERSON] з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину, при цьому всі свої звернення [PERSON] була вимушена спрямовувати за допомогою курєра, оскільки нотаріус [PERSON] відмовлялась приймати їх. Лише 14 січня 2015 року після неодноразових звернень позивачки до управління юстиції, нотаріус [PERSON] направила запит Головному територіальному управлінню юстиції в Донецькій області для перенаправлення його до Головного Міністерства юстиції Російської Федерації в м. Москва. Враховуючи, що з часу направлення вищевказаного запиту пройшло більше 4 місяців, позивачка вважає, що завідуючою Першою Артемівською державною нотаріальною конторою [PERSON] навмисно затягуються строки видачі їй свідоцтва про прийняття спадщини. Враховуючи, що завідуюча Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] є найнятим працівником, то моральну шкоду позивачка просить стягнути з юридичної особи Першої Артемівської державної нотаріальної контори. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, крім того, пояснила, що вважає бездіяльність завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] незаконною, оскільки з часу її звернення із заявою про прийняття спадщини пройшло 10 місяців, за цей час інші спадкоємці могли би вже неодноразово звернутись із заявами про прийняття спадщини, але до теперішнього часу до Першої Артемівської державної нотаріальної контори крім позивачки більше ніхто не звертався, внаслідок чого вона вважає, що станом на теперішній час вона є єдиною спадкоємицею і нотаріусу [PERSON] ніщо не заважає видати їй свідоцтво про право на спадщину, а відповіді нотаріуса про те, що до теперішнього часу не надійшла відповідь від нотаріуса м. Бобров Воронезької області Російської Федерації є лише відмовкою. Своєю бездіяльністю нотаріус [PERSON] затягує видачу свідоцтва про право на спадщину, чим завдає моральної шкоди позивачці, позбавляючи її можливості отримати в законному порядку право власності на спадкове майно. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що проти задоволення позову заперечують в повному обсязі, вважають, що всі необхідні та можливі на теперішній час дії нотаріусом виконано в повному обсязі. Крім того, відповідачами зазначено, що через те, що померлий 07 лютого 2014 року [PERSON] на момент смерті буз зареєстрований на території Російської Федерації, Перша Артемівська державна нотаріальна контора після відкриття спадкової справи 07 серпня 2014 року, на виконання вимог ст.ст. 5, 45, 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 14 січня 2015 року направила до Головного управління юстиції у Донецькій області в м. Краматорську запити до нотаріальної контори м. Бобров Воронезької області Російської Федерації, в якому був зареєстрований [PERSON] Раніше, починаючи з серпня 2014 року до січня 2015 року, нотаріус [PERSON] не мала можливості направити такий запит, оскільки в м. Донецьку в той час проводилась антитерористична операція і будь-якого звязку з Головним управлінням юстиції у Донецькій області не було. Станом на теперішній час на адресу Першої Артемівської державної нотаріальної контори відповіді від нотаріуса м. Бобров Воронезької області Російської Федерації щодо наявності або відсутності спадкової справи та кола спадкоємців на майно [PERSON] не надходило, таким чином нотаріус на даний час позбавлена можливості видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши заяви відповідачів та матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльність та відмову завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, зобовязання завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] видати позивачці свідоцтво про право на спадщину, стягнення з Першої Артемівської державної нотаріальної контори моральної шкоди в сумі 50\~000 гривень не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08 жовтня 1968 року (а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 жовтня 1993 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної приватної власності належить квартира 16, розташована в будинку № 88 по вулиці Корсунського в місті Артемівську Донецької області (а.с. 10). 07 лютого 2014 року [PERSON] помер в місті Бобров Бобровського району Воронезької області Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 лютого 2014 року серії ІІ-СИ № 810801 (а.с. 15). 14 липня 2014 року позивачкою в присутності нотаріуса нотаріального округу Бобровського району Воронезької області [PERSON] складено заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON], у якій зазначила, що спадщина складається з наступного майна: - 1/2 частини в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: Україна, [ADDRESS]; - земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Україна, Донецька область, місто Артемівськ, садівництво «Чорнобилець»; - гараж, розташований за адресою: Україна, Донецька область, місто Артемівськ, в кооперативі «Зірка». Крім того, в заяві зазначено, що спадкоємцями за законом є: позивачка [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] донька (а.с. 28). Згідно штампу, розташованому на правому нижньому куті копії вищевказаної заяви [PERSON], заява надійшла до Першої Артемівської державної нотаріальної контори 31 липня 2014 року, проте, у верхньому лівому куті заяви зазначено, що вона надійшла 07 серпня 2014 року і відкрито спадкову справу № 338/2014. Відповідно до завіреної належним чином копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкову справу після смерті [PERSON] заведено 07 серпня 2014 року Першою Артемівською державною нотаріальною конторою (а.с. 30). Так, відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Разом з тим, відповідно до п. 1.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. При цьому частиною 7 пункту 1.12 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку встановлено, що якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України „Про міжнародне приватне право. Так, статтею 70 Закону України «Про міжнародне право» передбачено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, при цьому статтею 71 цього ж Закону встановлено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] останнім часом був зареєстрований та проживав в [INFO] Російської Федерації, де і помер, а спадкове майно знаходиться на території м. Артемівська Донецької області в Україні, завідуючою Першою Артемівською державною нотаріальною конторою [PERSON] правильно відкрито спадкову справу за місцезнаходженням спадкового майна, що відповідає вимогам законодавства України та міжнародних правових актів. У відповідності до п. 4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.14 глави 10 розділу ІІ цього ж Порядку встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. При цьому, враховуючи, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є інша держава, а саме, Російська Федерація, компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, що передбачено ст. 5 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної 22.01.1993 року у м. Мінську та підписаної 12 державами-учасницями, в тому числі, Росією та Україною і ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року. Частиною 2 статті 48 вищевказаної Конвенції визначено, що провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Частиною 15 Розяснення Міністерства юстиції України від 13 жовтня 2011 року «Про надання правової допомоги у майнових правовідносинах та спадкуванні відповідно до положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» встановлено, що органи, які уповноважені на здійснення безпосередніх зносин з відповідними уповноваженими органами Договірних Сторін Протоколу є - Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Разом з тим, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 р. № 428-р) місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної\~влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Юридичною адресою Головного управління юстиції у Донецькій області є: м. Донецьк, бул. Пушкіна, 34. Враховуючи ту обставину, що через проведення антитерористичної операції на території міста Донецька в роботі оператора національного поштового звязку Укрпошта та інших поштових та курєрських організацій існували певні труднощі, надходження поштових повідомлень на той час до Головного управління юстиції у Донецькій області було неможливим. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 247/7 від 25 листопада 2014 року Головне управління юстиції у Донецькій області переміщено до м.\~Краматорська Донецької області. У звязку з вищевикладеним завідуюча Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] була позбавлена можливості до того часу направити запит нотаріусу в Російську Федерацію через Головне управління юстиції у Донецькій області, у відповідності до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Лише після визначення нової адреси розташування Головного управління юстиції у Донецькій області у м. Краматорську, в нотаріуса виникла можливість направити запит до нотаріуса м. Бобров Воронезької області Російської Федерації через Головне управління юстиції у Донецькій області, що і було зроблено нотаріусом 14 січня 2015 року (а.с. 31). Таким чином, завідуючою Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] виконано всі можливі і необхідні дії щодо встановлення інших спадкоємців за законом, передбачені законодавством України та міжнародними договорами, разом з тим, на теперішній час до надходження відповіді від нотаріуса м. Боброва Воронезької області Російської Федерації нотаріус позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину, що буде суперечити вимогам п. 4.12 та 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Враховуючи викладене, суд вважає, що згідно вимог\~ст. 60 ЦПК України\~позивачка не навела жодних переконливих доказів своїх вимог. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, суд вважає за необхідне відмовити також і у задоволенні вимоги [PERSON] щодо стягнення з Першої Артемівської державної нотаріальної контори моральної шкоди. Так, за змістом\~статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Згідно з п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти\~\~втрати\~\~немайнового характеру\~\~внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 4 вказаної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Абзацом 2 п. 5 вищевказаної Постанови визначено, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як встановлено судом, твердження позивачки про протиправну бездіяльність завідуючої Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] не знайшли свого підтвердження в суді, у звязку з чим причинний зв'язок між заявленою позивачкою шкодою і діями відповідача відсутній, крім того, позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували її міркування, з яких вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди.

Outcome: dismissed