Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

19.10.2016 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбних відносинах з 16 листопада 2013 року. Від спільного проживання в шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, з відповідачем не знаходять взаємопорозуміння, між ними часто виникали сварки, конфлікти, що створювало обстановку неможливості спільного з відповідачем проживання і негативно впливало на виховання дитини. Це все призвело до того, що вони з відповідачем на даний час спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків, тому вважає, що подальше збереження сімї та спільне проживання стало неможливим і це суперечить, як її інтересам, так і інтересам відповідача і просить розірвати шлюб. Кошти на утримання дитини відповідач надає несистематично і в не достатній кількості необхідній для утримання дитини, тому також просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить суд шлюб розірвати та стягувати аліменти на утримання дитини, згідна на стягнення 1/4 частини аліментів з відповідача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, а позовні вимоги в частині стягнення аліментів просить присудити в розмірі 1/4 частини його доходу. Вислухавши пояснення позивачки, яка не заперечила щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частини доходу, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 16.11.2013 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають біля трьох років, не підтримують жодних стосунків, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила одну неповнолітню дитину, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дитини, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка утримує одну неповнолітню дитину, ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач має постійне місце праці на заводі «Флекстрон» у м. Мукачево і отримує заробітну плату, згідний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки, а тому суд вважає, що розмір аліментів згідно ст. 183 СК України має бути у розмірі 1/4 частки усіх його заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

Outcome: approved