Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

18 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Хмельницького комунального підприємства «Електротранс», [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 03.03.2015 року в 08 год. 50 хв. водій ХКП «Електротранс» [PERSON] виконуючи свої трудові обов'язки, керуючи транспортним засобом тролейбусом «ЗІУ 9» рухаючись по Львівському шосе в м. Хмельницькому, під час висадки/посадки пасажирів передніми дверима тролейбуса придавив ногу позивача і різко розпочав рух, внаслідок чого [PERSON] впала на проїзну частину та травмувала ліву ногу. Внаслідок цього здоровю позивача були завдані збитки в розмірі 12 503 грн. 26 коп., які вона просить суд стягнути з ХКП «Електротранс». Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у сумі 30 000 грн., виходячи з того, що вона втратила душевний спокій та рівновагу, відчула дискомфорт та незручності, була вимушена тривало лікуватись. 04 березня 2016 року позивач збільшила позовні вимоги та просила додатково до заявлених, стягнути з ХКП «Електротранс» 50\~000,00 грн. завданої моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала. Представник відповідача «Електротранс» в судовому засіданні визнав позов частково, а саме в сумі 6\~710,66 грн. матеріальної шкоди, яка є доведеною. В іншій частині суми заперечив, вказавши, що дана сума недоведена, оскільки ліки придбані через три пять місяців після ДТП та призначені неврологом, що жодного відношення не має до травми, отриманої позивачем [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Крім того відповідач [PERSON] вказав, що зразу ж після скоєного надав першу допомогу позивачу, а також надав їй кошти в якості моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2015 року біля 08 год. 50 хв. працівник ХКП «Електротранс» [PERSON] виконуючи свої трудові обов'язки, керуючи транспортним засобом - тролейбусом «ЗІУ-9» (який є власністю ХКП «Електротранс») рухаючись по Львівському шосе в м. Хмельницькому під час висадки/посадки пасажирів передніми дверима тролейбуса придавив ногу позивача [PERSON] і розпочав рух, внаслідок чого позивач впала на проїзну частину та травмувала ліву ногу. 03.03.2015 року відомості по факту порушення водієм тролейбуса [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту були внесені до ЄРДР за №12015240010001081 з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України. Кримінальне провадження 30.01.2016 року було закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, а матеріали справи направлені 27.05.2015 року до ВДАІ для притягнення [PERSON] у вчиненні даної ДТП до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, про що винесено відповідну постанову та не заперечується відповідачем [PERSON] Внаслідок даної пригоди позивачу були завдані збитки, повязанні з ушкодженням її здоров'я. Відповідно до виписного епікризу [PERSON] № 2592 Хмельницької міської лікарні травматологічного відділення від 03.03.2015 року, [PERSON] була оглянута спеціалістами лікарні, здала аналізи та обстежилась. При обстеженні поставлено діагноз : розширення мязів нижньої третини задньої поверхні лівого стегна. Хронічний панкреатит, фаза нестійкої ремісії. Хронічний поверхневий гастродуоденіт, фаза помірного загострення. Астено-невротичний синдром. Хронічний головний біль, напруги. При даному огляді ознак травматичного пошкодження внутрішніх органів не виявлено. Також перелому тіл хребців не виявлено. При цьому рекомендовано явку лише до травматолога. Відповідно до виписного епікризу Хмельницької обласної лікарні, [PERSON] госпіталізована в ортопедичне відділення 15.04.2015р. зі скаргами на болі в лівому колінному суглобі, обмеження рухів. Травма 3.03.2015р. Діагноз: Гіпертрофія медіапателярної складки. Після травматична загально-розгинальна контрактура лівого колінного суглоба. Порушення функції ходи. ХНМК переважно в ВББ, лікворно-гіпертензивний синдром. Дисгормональна кардіоміопатія. Розповсюджений остеохондроз хребта, стійкий больовий синдром. На підставі постанови ст. слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області [PERSON] від 10.11.2015 року з 29.12.2015 року по 22.01.2016 року Хмельницьким обласним бюро СМЕ було проведено комісійну судово-медичну експертизу по факту спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень. За результатами вказаної експертизи складено висновок експерта № 166, згідно якого встановлено, що у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді розтягнення м'язів задньо-медіальної поверхні лівого стегна в нижній третині (у вигляді дрібних гіпоехогенних ділянок) та медіального підтримувана наколінника (у вигляді його розволокнення); дані ушкодження могли утворитися при непрямій травмі внаслідок різких рухів чи кручення лівої нижньої кінцівки при фіксованій стопі; тілесні ушкодження у [PERSON] могли утворитися незадовго до звернення за медичною допомогою в Хмельницьку міську лікарню 03.03.2015 року, що не виключає можливості їх утворення і в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи, тобто 03.03.2015 року, а саме внаслідок незначного притискання лівої ноги потерпілої дверима тролейбуса, що супроводжувалось різким рухом чи крученням нижньої кінцівки. Вищевказані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до ступені легких, тобто тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я - від 7 до 21 дня. У даному висновку експерта встановлено, що згідно даних медичної картки амбулаторного хворого №080, яка заведена в 2007 році, гр. [PERSON] виставлялись наступні діагнози: 1.10.07р. Остеохондроз шийного відділу хребта. 9.06.08. Астено-невротичний синдром. 04.11.11, 03.02.12, 28.01.13, 2.10.2014, 14.01.15 ВВС. Дисгормональна кардіоміопатія. 15.03.12 Дисгормональна енцефалопатія. Дисциркуляторна енцефалопатія. ВСД з частини судинними кризами. Попереково-крижовий радикуліт. 13.07.12р. Злукова хвороба черевної порожнини та малого тазу. 25.07.13. Хронічний шийно-грудний радикуліт. Попереково- крижовий радикуліт. 16.01,14р. Хронічний попереково-крижовий радикуліт. 18.02.14. Гіпотіреоз. Дифузний зоб І ступені. Крім того, наявні наступні записи: 19.09.07р. Невролог. Діагноз: Віддалені наслідки ЧМТ (І995р). Дистонія судин головного мозку з ангіоспазмами. 27.09.2007 р. Ортопед-травматолог. Скарги на болі попереково-крижовому відділі хребта, в обох ліктях, болі в лівому коліні, правому плечовому суглобі. 01.10.07р. Ортопед. Діагноз: Остеохондроз шийного відділу хребта з випрямленим шийним лордозом. Діагноз: Дисциркуляторна та дисгормональна енцефалопатія з вираженим лікворогіпертензивним синдромом. ВСД з частими судинними кризами по типу еимпатоадреналових. Остеохондроз хребта. Дископатія. Попереково-крижовий радикуліт. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну\~\~за\~\~ відшкодування\~\~моральної\~\~ шкоди\~\~ особу,\~\~якою\~\~за\~\~змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.\~\~ Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди\~\~джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та\~\~ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Вказані правові висновки узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-108цс13 від\~06.11.2013 року. А тому така шкода повинна відшкодовуватися ХКП «Електротранс». Судом встановлено, що відповідно до поданих квитанцій, розмір витрат, понесений на лікування становить 11 107,36 грн. Представник відповідача ХКП «Електротранс» позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав частково, а саме в сумі 6\~710,66 грн., а тому з врахуванням абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», ч.4 ст. 174 ЦПК України ((у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.)) суд приходить до висновку щодо задоволення вимог у цій частині, оскільки вони визнані. Тому витрати на цю суму не досліджувалися. При цьому досліджувалися витрати, які відповідачем не визнавалися, а саме : ультра діагностика органів черевної порожнини від 31.08.2015 року, вартістю 950 грн. та 15 грн. переказ коштів; рентген хребта від 03.06.2015 р., вартістю 1122 грн.; необхідність придбання ліків, що вказані у чеках від 10.09.2015 р., розміром 845 грн.; від 07.04.2015 р., розміром 158,10 грн.; від 03.04.2015 р., розміром 67,65 грн.; від 20.05.15 р., розміром 168,74грн.; від 21.05.15 р., розміром 152,56 грн.; від 21.05.15 р. розміром 234,99грн.; від 25.05.15. р., розміром 140,08 грн. від 07.05.15р., розміром 286,32грн.; від 08.05.15 р., розміром 256,86 грн. Щодо розміру такого відшкодування, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні по даним квитанціям, оскільки в судовому засіданні позивач на частину із них не змогла назвати їх походження та якими лікарями було назначено дані медичні припарати. Інша частина була назначена неврологом (про що здійснено запис в медичній картці хворого) який назначив таке лікування при встановленні діагнозу радикуліт та компресійно ішемічна брахіоплексопатія. При цьому суд не бере до уваги дані квитанції згідно яких були куплені ліки, які назначав невролог, оскільки встановлений діагноз хворій не є таким, що спричинений внаслідок ДТП. До того ж, як встановлено у висновку експерта у [PERSON] спостерігається даний діагноз з 2007 року. Щодо ультра діагностики органів черевної порожнини та рентгену хребта, то рекомендацій лікарів на такі не було. Крім того, із виписного епікризу від 03.03.2015 р. вбачається, що [PERSON] проходила діагностику органів внутрішньої порожнини та хребта. При даному огляді ознак травматичного пошкодження внутрішніх органів не виявлено. Також перелому тіл хребців не виявлено. При цьому рекомендовано явку лише до травматолога. А тому необхідності у повторному обстеженні не було. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також починаючи від моменту настання дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнала моральних страждань які полягають в зниженні моральної стабільності, зменшення відчуття життєвої захищеності та підтримання добрих стосунків із значним соціальним оточенням. Крім вище викладеного в добровільному порядку ХКП «Електротранс» завдані збитки не відшкодовує чим змушує позивача щодня бути в психологічному напруженні у зв'язку з розглядом спору у судовому порядку. Разом з тим, внаслідок ДТП позивачу була нанесена моральна шкода, яка полягає в тому, що після отриманих травм у неї погіршилось самопочуття, порушився нормальний сон, виникла необхідність тривалого лікування та подальшої реабілітації. Нанесену позивачу моральну шкоду суд визначає в сумі 1 500 грн. виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості Судові витрати по справі розподіляються між сторонами згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial