Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «УкрНДІметалургмаш» міста Словянська про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,компенсації втрати частин заробітної плати у звязку із затримкою терміну її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди,мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача з 01.03.2005 року по 27.08.2013 року. При звільненні з нею не було проведено повного розрахунку і їй не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 6341,80 гривень,яка підлягає компенсації у звязку із затримкою строків її виплати та сплатою трьох відсотків річних. Також за весь час затримки розрахунку відповідач має сплатити її середній заробіток і відшкодувати спричинену їй моральну шкоду, що була завдана їй у звязку із порушенням її трудових прав. В судовому засіданні позивачка підтримала позов і пояснила, що вона працювала в «УкрНДІметалургмаш» прибиральницею службових приміщень з 01.03.2005 року по 27.08.2013 року, та у звязку з несвоєчасною виплатою їй заробітної плати як на момент її звільнення так і на теперішній час, їй не виплачена заборгованість по заробітній платі за певні місяці 2010 року, 2012 року і 2013 року на загальну суму 6341,80 гривень, яку просила стягнути на її користь. У звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати,просить стягнути на її користь компенсацію втрати частини заробітку у розмірі 2200,60 гривень, виходячи з індексу приросту споживчих цін, який за період з 01.09.2013 року по 01.06.2015 року становить 34,7 %. ( 6341,80 грн.х 34,7 % /100% = 2200,60 грн. ) Так як при звільненні її 27.08.2013 року з нею відповідачем не було проведено повного розрахунку, то відповідно до ст.117 КЗпП України, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 25430,85 гривень, а саме її середньоденна заробітна плата за повних два місяці до звільнення дорівнює 54,69 грн. кількість робочих днів з 01.09.2013 року по 07.07.2015 року становить 465 робочих днів,тоді сума компенсації дорівнює: 54,69грн. х 465 роб.дн. = 25430,85 гривень. З 01.09.2013 року по 01.06.2015 року від простроченої суми її заборгованості по заробітній платі 6341,80 гривень відповідач має сплатити їй 3% річних, що дорівнює суму 554,27 гривень яку також просить стягнути на її користь. Вважає, що відповідачем їй спричинена моральна шкода внаслідок порушення її трудових прав і невиплати заробітної плати та не проведення з нею повного розрахунку при звільненні і просить стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, оскільки вона зазнала моральних страждань, змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. Отже,просить стягнути з ДП «УкрНДІметалургмаш» на її користь: - заборгованість по заробітній платі 6341,80 гривень, - середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 25430,85 гривень, - компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 2200,60 гривень, - три відсотки річних в розмірі 554,27 гривень, - моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Відповідач - представник ДП «УкрНДІметалургмаш» м. Словянська в судове засідання на повторний виклик не зявився, про причини неявки суд не повідомив і заяв про розгляд справи у їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не подав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надіслання судових повісток. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи, проти чого позивачка не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено і це підтверджується копією трудової книжки позивача,що вона працювала в ДП «УкрНДІметалургмаш» м. Словянськ в господарському відділі прибиральницею з 01.03.2005 року по 27.08.2013 року, та була звільнена у звязку з ліквідацією підприємства. На час звільнення відповідач заборгував позивачці заробітну плату, заборгованість по якій згідно довідки № 2 від 22.02.2015 року існує і на теперішній час в такому розмірі: за червень 201- року 660,24 грн., за липень 2010 року 456,44 грн., за серпень 201- року 943,24 грн., за вересень 2010 року 473,01грн., за жовтень2010 року 419,63 грн., за листопад 2012 року 299,39 грн., за грудень 2012 року 840,04 грн., за лютий 2013 року 58,03 грн.,за березень2013 року 972,90 грн., за квітень 2013 року 13,26 грн., за травень2013 року 30,74 грн., за червень2013 року-69,62 грн., за липень 2013року -63,08грн. і за серпень 2013 року 1042,18 грн.,а загалом заборгованість по заробітній платі становить 6341, 80 гривень. Отже,судом встановлено, що відповідачем були порушені вимоги статті 115 КЗпП України,щодо своєчасної виплати працівникові заробітної плати. Відповідно до статті 116 ч.1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що відповідачем позивачці до теперішнього часу зазначену суму заборгованості по заробітній платі не виплачено, а тому її вимоги про стягнення вказаної суми боргу по зарплаті є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, у відповідності із п. 20\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП \~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач по даній цивільній справі, виходив з вимог\~постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем, згідно якої, середньоденна заробітна плата позивача складає 54,69 гривень За період з 01.09.2013 року по 07.07.2015 року ( такий період зазначений у розрахунку позивачкою), кількість робочих днів становить 465, які розраховані відповідно до листів Міністерства праці і соціальної політики України «Про норму тривалості робочого часу на 2013 рік» № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року кількість робочих днів з 01.09.2013 року становить 87 робочих днів, «Про норму тривалості робочого часу на 2014 рік» № 9884/0/14-13/13 від 04.09.213 року кількість робочих днів у 2014 році становить 251 робочий день, «Про норму тривалості робочого часу на 2015рік» від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 кількість робочих днів до 07.07.2015 року складає 127 робочих днів. Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів\~ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток в розмірі 25430,85 гривень із розрахунку: 54,69 грн. х 465 роб.дн. = 25430,85 грн. . Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи,що позивачкою визначений період затримки проведення з нею розрахунку з 01.09.2013 року ( звільнена 27.08.2013 року ) та по 07.07.2015 року ( час винесення рішення судом 01.10.2015 року ), то суд виходить саме з указаного періоду для визначення розміру відшкодування позивачці середнього заробітку, як відповідальності підприємства за затримку розрахунку при її звільненні. Таким чином, вимоги позивачки у цій частині про стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 2200,60 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 цього Закону, передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачкою не додано доказів на підтвердження виплати їй заборгованості по зарплаті, та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, дія\~постанови Кабінету Міністрів України від 21.-2.2001року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доході у звязку з порушенням термінів її виплати», поширюється тільки на працюючих робітників, але ж ніяк не на звільнених. За таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити. Також, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості по зарплаті 6341,80 гривень у заявленому розмірі 554,27 гривень, так як відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачена ст. 117 КЗпП України. Спірні трудові правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачають відповідальності за порушення грошового зобовязання у розумінні статті 625 ЦК України, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити. Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, яку вона заявила у розмірі 5000 гривень, суд, враховуючи принцип розумності та справедливості та з огляду наданих у цій частині доказів, вважає,що позов [PERSON] у цій частині підлягає задоволенню частково, виходячи з таких мотивів. Моральна шкода відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодовується працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до абзаців 5, 6, 7, 9, 10 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON]В щодо офіційного тлумачення ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу - у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у\~ст.. 237-1 КЗпП України. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті (237-1) не встановлено. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і КЗпП України\~підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. А тому, Конституційний Суд України, вище зазначеним рішенням вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117, 237-1\~цього\~Кожексу \~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Враховуючи, що відповідач до теперішнього часу з позивачкою не провів повного розрахунку, то позивачка має право як на отримання ( стягнення на її користь) середнього заробітку за час затримки розрахунку так і моральної шкоди, за її наявності та ці вимоги заявлені нею в межах процесуального строку. Позивач посилається на те, що порушення її трудових прав з вини відповідача викликали в неї душевні страждання, вона мала докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлений [PERSON] розмір завданої моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. А тому, на думку суду, розмір моральної шкоди слід визначити 1000 гривень, та стягнути її з відповідача,задовольнивши в цій частині позовні вимоги частково. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він сплачується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач у справах про стягнення заробітної плати звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Виходячи із встановлених цим Законом розмірів ставок судового збору та, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, ст. ст.94,95, 115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial