Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

17 травня 2018 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті фізичної особи. Вимоги мотивовані тим, що 21 березня 2018 року померла його мати [PERSON] в м. Севастополь АР Крим РФ, яке на даний час є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому отримати документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті та видати свідоцтво про смерть на території України у відповідності до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не можливо. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для оформлення спадкових прав та отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Встановити вищевказаний факт в інший спосіб неможливо. Посилаючись на викладені вище обставини, заявник просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла 21 березня 2018 року на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь АР Крим Російської Федерації. В судове засідання заявник [PERSON] не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 17). Представник заінтересованої особи Білопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився. В.о. начальника відділу [PERSON] надіслала письмову заяву про проведення розгляду справи без присутності представника відділу (а. с. 15). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що матірю заявника [PERSON], який народився 02 квітня 1960 року в с. Вири Білопільського району Сумської області, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-УР № 010908 (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КМ № 524502, запис якого здійснено російською мовою, [PERSON], яка народилась 07 листопада 1927 року в с. Вири Білопільського району Сумської області померла 21 березня 2018 року в м. Севастополь Російської Федерації (а. с. 6). Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 031730, виданого 21 липня 1999 року Вирівською сільською радою на підставі рішення 8 сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,89 га в межах згідно з планом, розташовану на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 10). Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для оформлення спадкових прав та отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Зокрема, згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Отримане заявником свідоцтво про смерть матері серії І-КМ, яке видане 22 березня 2018 року відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя на тимчасово окупованій території, не має юридичної сили на території України, оскільки видано неповноважними органами України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, яка видається відповідним державним органом України, та в подальшому звернутися до відповідних органів для оформлення своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved