Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

18 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2015 між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], 02.10.2013 року. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, взаємодовіри, що породжує в сімї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на взаємовідносини. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинили та спільно як сімя не проживають, в звязку з чим подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для позивача істотне значення, а тому шлюб прохає розірвати. Крім того, під час шлюбу ними у спільну сумісну власність придбано майно зуботехнічну лабораторію, яку відповідач використовує у своїй професійній практиці та отримує відповідний дохід. Відповідно до висновку №П-209 експертного товарознавчого дослідження від 15.07.2017, ринкова вартість вказаного спільного майна складає 106811,00 гривень. Посилаючись на викладене, позивач просила суд шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 08 вересня 2012 року центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис за №734 - розірвати та стягнути з відповідача на її користь ? вартості спільного майна подружжя у сумі 53405,50 гривень. 26 жовтня 2017 року в судовому засіданні відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якому прохає визнати за ним право особистої власності на зуботехнічні прилади, що були придбані за договором позики від 23.09.2015, укладення якого підтверджується борговою розпискою про отримання [PERSON] 4652,72 долари США. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву відповідача по первісному позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя. 28.02.2018 року в судовому засіданні відповідач по первісному позову (позивач по зустрічному позову ) [PERSON] надав клопотання, в якому просив ухвалити часткове рішення, у звязку з визнанням ним позовних вимог в частині розірвання шлюбу та відсутності з його боку заперечень в даній частині позовних вимог; продовжити провадження в частині невирішених вимог. Представник відповідача (позивача) [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти ухвалення часткового рішення не заперечувала. Підтвердила, що [PERSON] визнає вищевказані вимоги про розірвання шлюбу та не заперечує проти їх задоволення. В частині невирішених вимог прохала продовжити провадження. Позивач по первісному позову (відповідач по зустрічному позову ) [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення часткового рішення щодо розірвання шлюбу та продовження провадження в частині невирішених вимог. Відповідно до частини 3\~статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, якщо в одному провадженні обєднані кілька взаємоповязаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, обєднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов в частині вимог про розірвання шлюбу, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 734. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КЕ № 189725, виданого 22 жовтня 2013 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. Сторони припинили підтримувати шлюбно-сімейні стосунки, проживають за різними адресами, спільного домашнього господарства не ведуть. Між ними існують непереборні протиріччя та взаємні претензії. На примирення не згодні. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей . Згідно ст.ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частини 4\~статті 206 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову відповідачем в частині заявлених вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що подальше спільне сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та їх неповнолітньої дитини, шлюб між позивачем та відповідачем існує формально, сторони поновлювати шлюбні відносини не бажають.

Outcome: approved