Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

18.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Миколаївської міської ради, Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (згідно ухвали суду від 11.09.2018 замінено належного відповідача Адміністрацію Центрального району Миколаївської міської ради на належного Адміністрацію Заводського району Миколаївської міської ради), ТОВ «Миколаїв Домсервіс» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру [ADDRESS] та встановлення факту проживання однією сім'єю разом із [PERSON] у зазначеній квартирі. Ухвалою суду від 18.12.2017 вищезазначена позовна заява залишена без руху для виконання зазначених в ухвалі недоліків. 22.01.2018 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила тим, що вона проживала однією сім'єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2007 року. Зазначена квартира не приватизована та ордер видавався на ім'я батьків її цивільного чоловіка [PERSON], який у [INFO] помер, та [PERSON], яка померла у [INFO], а також на ім'я її цивільного чоловіка [PERSON]. 17.10.2010 року позивач була зареєстрована у зазначену квартиру. У 2013 року позивач поїхала на заробітки до Італії та продовжувала спілкуватись із своїм цивільним чоловіком та висилати йому кошти. [INFO] [PERSON] помер, а позивач продовжувала працювати у Італії. На початку 2017 року позивач повернулась до міста Миколаєва за своїм місцем проживання, але побачила, що у квартирі живуть квартиранти, яких нібито впустила до квартири жінка, яка проживала із цивільним чоловіком позивача, тому позивач вимушена проживати у родичів. На даний момент позивачу чинять перешкоди у користуванні житловим приміщенням, тому позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. До судового засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача у заяві просив розглядати справу без участі позивача та її представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися повторно, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] 17.10.2010 року. Згідно письмових пояснень позивача, вона, [PERSON], проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2007 року. Зазначена квартира не приватизована, ордер на квартиру видавався на батька цивільного чоловіка позивача [PERSON], який помер у [INFO], мати [PERSON] та на цивільного чоловіка позивача [PERSON]. 17.10.2010 року за згодою чоловіка позивача та його позивач була зареєстрована у зазначену квартиру. У 2013 року позивач поїхала на заробітки до Італії та продовжувала спілкуватись із своїм цивільним чоловіком та висилати йому кошти від заробітку. У [INFO] померла мати цивільного чоловіка позивача [PERSON], а [INFO] помер чоловік позивача. На той час позивач не мала можливості повернутися до України та змогла повернутися на початку 2017 року. Проте коли прийшла за адресою своєї реєстрації, то дізналася, що в даній квартирі проживають невідомі люди, які пояснили, що являються квартирантами, а квартиру в оренду їм здала якась жінка, яка нібито проживала з її чоловіком останнім часом. Вказана жінка в даній квартирі не прописана. В зв'язку із сказаною ситуацією позивачу довелось тимчасово проживати у родичів. Позивач неодноразово зверталась до жінки, яка передала в оренду квартиру та до квартирантів з вимогою звільнити житло, але отримала відмову. Позивач звернулась до поліції про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння її особистими речам, які залишились після від'їзду її до Італії, створення позивачу перешкод у вселенні тощо. За фактом звернення працівники поліції позивачу пояснили, що позивачу необхідно звертатись до суду. Крім того, з повідомлення [PERSON] від директора Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» за №1109 від 14.12.2017 року, вбачається, що ЖКП ММР «Південь» може сприяти позивачу у вселенні до квартири лише після винесення відповідного судового рішення по даному факту. Також з повідомлення начальника Заводського відділу поліції ГУНП України у Миколаївській області Гудими О.О. на ім'я [PERSON] вбачається, що проведеною перевіркою встановлено, що після приїзду з Італії між позивачем та невідомими особами виникнув конфлікт з приводу того, що за адресою мешкання та реєстрації позивача [ADDRESS] проживають невідомі особи, які не впустили позивача до помешкання та які з невідомих причин поміняли дверні замки та не бажають виїжджати з помешкання. Так в ході встановлення обставин справи, було встановлено, що ключі від помешкання позивача знаходились у знайомої позивача, яка почала здавати в оренду помешкання позивача та не повідомила позивача про це. У зазначеному повідомленні позивачу рекомендувано звернутись із цивільним позовом до суду для вирішення питання у судовому порядку. Свідок [PERSON] у письмових поясненнях зазначила, що до 2013 року вона проживала у [ADDRESS] та може підтвердити той факт, що дійсно [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] приблизно з 2007 року, оскільки вони були сусідами. Також зі слів сусідів їй відомо, що у 2010 році [PERSON] була зареєстрована у зазначеній квартирі. Крім того, їй відомо, що в 2013 році [PERSON] виїхала на заробітки до Італії. Протягом всього часу вона підтримувала дружні стосунки з матір'ю [PERSON] [PERSON], від якої дізналася, що її донька після повернення з Італії не має можливості вселитися в квартиру за місцем своєї реєстрації в зв'язку з тим, що там проживають незнайомі люди, які повідомили, що квартиру їм здала в оренду жінка, яка останнім часом проживала із [PERSON]В, що ф стало підставою звернення до суду. Свідок [PERSON] у письмових поясненнях зазначив, що приблизно з 2006 року він товаришував з [PERSON] та може підтвердити той факт, що дійсно [PERSON] проживала однією сімєю з сином його товарища [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2007 року. Йому було відомо, що в даній квартирі був прописаний його товариш, його дружина і син, а в подальшому була прописана цивільна дружина сина [PERSON] Після смерті [PERSON] він продовжував спілкуватись з [PERSON], а після її смерті в [INFO] з їх симном [PERSON]та мож підтвердити той факт, що цивільна дружина останнього, з якою вони проживали в [ADDRESS], в 2013 році виїхала на заробітки до Італії, а [PERSON] через деякий час почав спільне проживання з іншою жінкою на ім'я [PERSON]. Свідок [PERSON] у письмових пояснення пояснила, що є матір'ю позивача та може підтвердити, що її донька проживала однією сім'єю з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2007 року. 17.10.2010 року за згодою чоловіка позивача та його позивач була зареєстрована у зазначену квартиру. У 2013 року позивач поїхала на заробітки до Італії та продовжувала спілкуватись із своїм цивільним чоловіком та висилати йому кошти від заробітку. У [INFO] померла мати цивільного чоловіка позивача [PERSON], а [INFO] помер чоловік позивача. На той час позивач не мала можливості повернутися до України та змогла повернутися на початку 2017 року. Проте коли прийшла за адресою своєї реєстрації, то дізналася, що в даній квартирі проживають невідомі люди, які пояснили, що являються квартирантами, а квартиру в оренду їм здала якась жінка, яка нібито проживала з її чоловіком останнім часом. Вказана жінка в даній квартирі не прописана. В зв'язку із сказаною ситуацією позивачу довелось тимчасово проживати у родичів. Позивач неодноразово зверталась до жінки, яка передала в оренду квартиру та до квартирантів з вимогою звільнити житло, але отримала відмову. Позивач звернулась до поліції про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння її особистими речам, які залишились після від'їзду її до Італії, створення позивачу перешкод у вселенні тощо. За фактом звернення працівники поліції позивачу пояснили, що позивачу необхідно звертатись до суду. Ці обставини передували її зверненню до суду. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). За змістом ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України і передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У пункті 33 постанови №5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 76-78 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Також судом встановлено, що [PERSON] із [PERSON] проживали з 2007 року по 2013 рік однією сім'єю без шлюбу за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов'язки, але не реєстрували шлюб у відділах реєстрації актів цивільного стану. У 2013 році позивач виїхала на працевлаштування до Італії, але продовжувала підтримувати стосунки із своїм цивільним чоловіком. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків, довідкою про проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначено, що із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК право на спадщину. До заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, а також зв'язку у сукупності, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved