Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

19.11.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві, в якому просить визнати його добросовісним набувачем автомобіля марки «Опель Віваро» (ОРEL VIVARO) номер кузова [NUMBER], державний знак [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним 08.05.2014 на товарній біржі ПРАТ «Республіканський автоцентр» було придбано автомобіль марки «Опель Віваро» номер кузова [NUMBER]. В наступному даний автомобіль був поставлений на державний облік держ. знак [NUMBER], та отримано тимчасове свідоцтво транспортного засобу. 21.06.2014 року він отримав свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу [NUMBER], і в подальшому отримав дозвіл на переобладнання автомобіля з вантажного на вантажно пасажирський, про що йому було видано Акт технічного огляду ТЗ №369 від 21.06.2014 року. В липні 2014 року йому зателефонував слідчий Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві В.В. Кирдан та повідомив, що йому необхідно підігнати його автомобіль до Солом'янського райуправління. По прибуттю до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві, слідчий вручив йому копію постанови від 10.07.2014 про те, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом по кримінальному провадженні №12014100010003295. Після цього, слідчий позбавив його права власності шляхом вилучення автомобіля, при чому не було складено протокол та не передано йому його копії, що свідчить про незаконне заволодіння його власністю. Також зазначає, що станом на час укладання правочину щодо придбання автомобіля, він мав всі необхідні підстави для оформлення належним чином правовстановлюючих документів на вказаний автомобіль, а тому вважає, що визнання права на нього та визнання його добросовісним набувачем можливе в порядку визначеному ст.ст. 330, 334, 388 ЦК України. При цьому визнання за мним права добросовісного набувача на вищезазначений автомобіль необхідно йому для захисту його права власності та виключення можливих спорів з третіми особами у майбутньому. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. Представник відповідача - Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення відповідача, у яких останній просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказує, що відповідачем не оспорюється право власності позивача на автомобіль марки «Опель Віваро» номер кузова [NUMBER], держ. знак [NUMBER], а обраний ним спосіб захисту порушених прав є неналежним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При таких даних, з урахуванням положень ст. 169 ЦПК України суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою слідчого СВ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.07.2014, винесеної в рамках кримінального провадження №12014100010003295 від 28.04.2014, автомобіль марки «Опель Віваро» номер кузова [NUMBER], держ. знак [NUMBER], визнано речовим доказом. У зв'язку з визнанням зазначеного транспортного засобу речовим доказом по кримінальному провадженню, останній вилучений під час огляду місця події та поміщений на паркувальний майданчик Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві для зберігання. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], власником автомобіля марки «Опель Віваро» номер кузова [NUMBER], держ. знак [NUMBER] є [PERSON] Як вже зазначено судом, позивач [PERSON] просить визнати його добросовісним набувачем зазначеного автомобіля для захисту його права власності та виключення можливих спорів з третіми особами у майбутньому. З огляду на фактичні обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Так, за змістом ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.ч. 9, 12 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. З представлених суду матеріалів справи встановлено, що право власності позивача на спірний автомобіль марки «Опель Віваро» номер кузова [NUMBER], держ. знак [NUMBER] на даний час тимчасово обмежено у встановленому КПК України порядку. При цьому зняття таких обмежень відповідно до наведених вище норм права належить до компетенції слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду залежно від стадії кримінального провадження та в порядку визначеному КПК України, а у порядку цивільного судочинства може бути вирішено лише спір про право власності на вилучені речі. В той же час, як зазначено позивачем на даний час його право власності ніким не оспорюється. В судовому засіданні позивач зазначив, що фактично він оскаржує дії правоохоронних органів щодо вилучення цього майна, оскільки було порушено порядок його вилучення, проте у визначеному КПК порядку ці дії ним не оскаржувались. Враховуючи викладені вище обставини суд не вбачає з боку відповідача порушення прав позивача, як власника спірного автомобіля. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Умови за яких у власника майна виникає право на його витребування від добросовісного набувача визначені ст. 388 ЦК України. Згідно роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника (п. 25). Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна (п. 24). Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові (п. 3). Таким чином, оскільки на час розгляду справи між позивачем та відповідачем спір про право власності на вилучений автомобіль відсутній, а обраний позивачем спосіб захисту прав за фактичних обставинах справи є неналежним, законні підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed