Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~18.10.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Міністерства оборони України, Військової частини [NUMBER] , Військової частини [NUMBER] в солідарному порядку 236\~556,19 грн. матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та 10000 грн. моральної шкоди на підставі ст.1167, 1187, 1188 ЦК України та судові витрати зі сплати судового збору. При цьому, позивач полається на те, що 25.04.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Citroen DS4, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілю МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2018 року винним у скоєнні ДТП, яка сталася 25.04.2018 року, був визнаний [PERSON] та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки в його діях судом було встановлено порушення п. п. 1.3., 1.9. ПДР України. Згідно з висновками судової автотоварозначої експертизи №599 від 22.05.2018 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю Citroen DS4, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 25.04.2018 року становить 336556,19 грн. МТСБУ відшкодувало позивачу 100\~000 грн. матеріальної шкоди. Крім того, позивачу було спричинено моральну шкоду у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, зміною звичайного ритму життя, розмір компенсації якої позивач оцінює в 10\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача військової частини [NUMBER] проти позову заперечував, надав до суду клопотання про визнання неналежним відповідачем, посилаючись на те, що на момент ДТП 25.04.2018 року водій автомобілю МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] був відряджений разом з вказаним транспортним засобом до військової частини [NUMBER] . Представник відповідача Міністерства оборони України проти позову заперечував, надав відзив в якому посилався на те, що Міністерство не є належним відповідачем по справі, оскільки не є власником або законним користувачем автомобілю МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , посилався також на недоведеність розміру матеріальної та моральної шкоди. Представник відповідача військової частини [NUMBER] проти позову заперечував, надав до матеріалів справи відзив на позовну заяву, в якому зазначав про те, що вказаний автомобіль обліковується і знаходиться на балансі військової частини [NUMBER] , тому вказана військова частини має відшкодовувати спричинену шкоду як володілець джерела підвищеної небезпеки. Посилався на недоведеність належними та допустимим доказами розміру матеріальної та моральної шкоди. Третя особа [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився. Про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, правом на надання письмових пояснень по справі не скористався. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.04.2018 року на перехресті вулиць Леся Сердюка та Кільцевої у м. Харкові сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобілів Citroen DS4, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілю МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2018 року винним у скоєнні ДТП, яка сталася 25.04.2018 року, був визнаний [PERSON] та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки в його діях судом було встановлено порушення п. п. 1.3., 1.9. ПДР України. Положеннями п. 6 ст. 82 ЦПК України визначається, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже вина [PERSON] у скоєнні ДТП 25.04.2018 року є преюдиційно встановленою і не підлягає перегляду в рамках цивільного судочинства в межах розгляду позову щодо цивільно-правових наслідків дій вказаної особи. Згідно інвентаризаційного опису необоротних активів від 17.07.2018 року транспортний засіб МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , перебував на балансі на в оперативному управлінні військової частини [NUMBER] . Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] №113 солдат [PERSON] 24.04.2018 року на автомобілі МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , вибув у відрядження до військової частини [NUMBER] до військових містечок № [NUMBER] , № [NUMBER] . Відповідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ст. 1187 ЦК України визначається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно положень ст. 1188 ЦК України матеріальна шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. Відповідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи з наведеного, володільцем джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу МАЗ 5316, д.н.з. [NUMBER] , є військова частина [NUMBER] . Зобов`язання щодо відшкодування шкоди, спричиненої належним цій військовій частині транспортним засобом, несе його володілець - військова частина [NUMBER] . Судом встановлено, що [PERSON] під час скоєнні ДТП проходив військову службу за контрактом саме у військовій частині [NUMBER] . Знаходження вказаної особи у відрядженні станом на дату ДТП у військовій частині [NUMBER] , відповідно наведених положень законодавства, не змінює статусу володільця джерела підвищеної небезпеки - військової частина [NUMBER] . Саме військова частина [NUMBER] має відшкодувати спричинену внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду. Вимоги позивача щодо солідарного стягнення матеріальної шкоди не доведені та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно положень ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмету зобов`язання. Такого обов`язку між сторонами по справі не виникло, оскільки шкода була спричинена лише з вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Наведена позиція повністю узгоджується з позицією Великої палати Верховного суду України від 05.06.2018 року по справі №243/10982/15-ц. Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно з висновками судової автотоварозначої експертизи №599 від 22.05.2018 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю Citroen DS4, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 25.04.2018 року становить 336556,19 грн. Суд вважає, що відповідно положень ст. ст. 77-80, 102, 106 ЦПК України вказаний доказ є належним, допустимим та достовірним. Розпорядженням Нацкомфинпослуг України № 3470 від 29.12.2015 року визначається, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000 гривень на одного потерпілого. Виходячи з вказаного, МТСБУ відповідно заяви Позивача здійснила виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 100\~000 грн. Отже невідшкодованою є сума в 236556,19 грн. Суд не приймає доводи відповідачів відносно неналежності доказу вартості матеріальної шкоди - висновку судової автотоварозначої експертизи №599 від 22.05.2018 року з мотивів не запрошення на огляд пошкодженого ТЗ їх представників. Відповідно положень п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом від 24.11.2003 р. за №142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. На аркуші другому висновку експертизи вказується про те, що інші учасники ДТП були запрошені телеграмою з повідмоленням про її вручення для проведення технічного огляду. На огляд не з`явились. Отже, положення вказаної Методики експертом порушені не були. Крім того, суд зазначає про те, що відповідачами обгрунтованих зауважень щодо розрахунку вартості збитку як і клопотань про призначення по справі судової експертизи заявлено не було. Стосоно відшкодування на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, що спричинена внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема виражається у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Внаслідок ДТП 25.04.2018 р. позивачу була спричинена моральна шкода у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу. До теперішнього часу позивач позбавлена можливості користуватись автомобілем за призначенням по робочим питанням а також перевозити членів родини, тощо. Положеннями п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначається, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Внаслідок неможливості користування автомобілем Позивач також зазнав негативних змін у повсякденному житті, порушився звичайний ритм життя у вигляді постійних незручностей щодо неможливості оперативного вирішення робочих питань, перевезення членів родини до місць роботи, відпочинку тощо. Проте, позивачем не надано доказів розміру копменсації моральної шкоди саме в розмірі 10\~000 грн. З урахуванням принципів доцільності, розумності та справедливості, суттєвоих пошкоджень майна позивача, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 3\~000 грн. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» \~виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з\~ВЧ [NUMBER] шляхом списання коштів з відповідного рахунку на користь\~позивача\~матеріальну шкоду в розмірі 236, 556, 19 грн. та моральну шкоду в сумі 3\~000 грн. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial