Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

19 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Соледарської міської ради, в якій просить: 1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю її та [PERSON] з грудня 2005 року по день смерті останньої [INFO] ; 2) винести рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у три місяці з моменту набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з грудня 2005 року вона проживала у будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , які були особами похилого віку і потребували сторонньої допомоги, тож вона піклувалася за ними, стежила за станом їх здоров`я, дбала про належні умови їх життя та вела з ними спільне господарство. Дітей та онуків подружжя не мало. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач допомогла його дружині оформити спадщину та продовжила дбати про неї та вести з нею спільне господарство. [INFO] [PERSON] померла, її похованням займалася позивач. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими забудовами в селі Парасковіївка Бахмутського району Донецької області та земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього будинку, що належало померлій, спадщину якої позивач вважає, що прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживаючи зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу її смерті. Спадкодавець заповіту не вказане майно не складала, спадкоємці за законом першої-третьої черг відсутні, на спадкове майно ніхто не претендує, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Позивача вважала себе єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , тому також не зверталась із заявою про прийняття спадщини, проте на теперішній час вона виявила бажання оформити спадщину, але нотаріус відмовив, оскільки вона не є спадкоємцем та роз`яснив, що вона може в судовому порядку підтвердити факт проживання однією сім`єю в період не менше п`яти років до відкриття спадщини. Позивач фактично вступила в спадкові права, адже користується та володіє будинком, речами та іншим майном спадкодавця. Ще за життя [PERSON] обіцяла позивачу, що заповість їй вищевказаний будинок, але через хворобу спадкодавця не було складено заповіт. Позивач наголошує, що з грудня 2005 року вона не лише проживала в одному домі зі спадкодавцем, але і мала з нею спільний бюджет, вони вели спільне господарство, всі родичі, знайомі та сусіди сприймали їх як сім`ю. Оскільки позивач проживає у будинку спадкодавця майже 15 років, має на нього документи, приймає участь у обслуговуванні та утриманні будинку, то вважала, що цього буде достатньо для оформлення документів на спадщину. Відповідно і строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач пропустила, оскільки помилково вважала, що фактично прийняла спадщину, проживаючи зі спадкодавцем разом на час її смерті. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 29 жовтня 2020 року позивачем недоліки усунуто, у зв`язку з чим ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 08 годину 15 хвилин 18 листопада 2020 року, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано Другу бахмутську державну нотаріальну контору протягом десяти робочих днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд, чи звертався хтось до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини [PERSON] , померлої [INFO] . 18 листопада 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 08 годину 45 хвилин 16 грудня 2020 року, зобов`язано приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Моісеєнко Наталю Вікторівну надати спадкову справу або належним чином завірену її копію № 1/2011, заведену 20 вересня 2011 року на майно [PERSON] , померлої [INFO] , для огляду в підготовчому засіданні. 16 грудня 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 08 годину 00 хвилин 16 квітня 2021 року, залучено [PERSON] , [INFO] , у якості співвідповідача до участі у справі та постановлено про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду Республіки Білорусь, відповідно до якого доручено: 1) вручити співвідповідачу [PERSON] судову повістку про виклик особи в підготовче засідання, яке відбудеться о 08\~годині 00\~хвилин 16\~квітня 2021\~року, копію позовної заяви; 2) допитати [PERSON] , [INFO] , в якості співвідповідача, з`ясувавши чи визнає вона пред`явлений до неї позов, та чи бажає скористатись своїм правом, передбаченим статтями 178, 191 ЦПК України, на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач викладає заперечення проти позову, а також чи бажає вона бути присутньою під час розгляду справи. Також даною ухвалою провадження по справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів. 29 березня 2021 року до суду зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Донецькій області надійшли документи, складені білоруським судом за результатом виконання доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій, у зв`язку з чим ухвалою суду від 02 квітня 2021 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08 годину 00 хвилин 16 квітня 2021 року. 16 квітня 2021 року ухвалою суду, постановленою на місці, відкладено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 30 квітня 2021 року за клопотанням позивача. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 16 червня 2021 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві, зазначивши, що більше 16 років вона проживає у будинку [ADDRESS] , де раніше жила разом з [PERSON] та її чоловіком, які померли у 2011 та 2008 році відповідно. Подружжя [PERSON] хворіли, дітей не мали, позивач їх доглядала, вони жили однією сім`єю, [PERSON] обіцяла залишити свій будинок позивачу. При цьому їй відомо, що у 2007 чи 2008 році [PERSON] складала заповіт у Парасковіївській сільській раді, але після її смерті позивач заповіт не знайшла, до сільської ради не зверталась. Після смерті [PERSON] позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] , [INFO] , продовжили проживати у будинку померлої. Через рік після смерті [PERSON] з`явилася її племінниця [PERSON] , яку позивач до того не знала, і просила заплатити їй гроші за будинок, але вони відмовилися. Крім того, позивач повідомила, що вона не була соціальним працівником, договір довічного утримання не укладали. Після смерті спадкодавця вона зверталась до нотаріуса, але оскільки вона не родичка померлої їй відмовили у прийнятті заяви про прийняття спадщини, проте письмової відмови не надавали. Представник відповідача Соледарської міської ради до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки на електронну адресу. 13 квітня 2021 року на електронну пошту суду від міського голови Пластуна Є.Ю. надійшла заява, у якій він зазначив, що просить розглядати справу без участі представника відповідача та прийняти рішення на розсуд суду відповідно до чинного законодавства України. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась шляхом вручення повісток компетентним судом Республіки Білорусь на виконання судового доручення про надання правової допомоги, до підготовчого засідання не з`явилась, під час її допиту судом Фрунзенського району м. Мінська зазначила, що позовні вимоги не визнає, та не бажає бути присутньою під час розгляду справи судом. Крім того, на запитання суду під час виконання судового доручення пояснила, що вона у встановлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї померлої тітки [PERSON] , яка померла приблизно 10 років тому, але свідоцтво на спадщину вона так і не отримала, при цьому віддавати його [PERSON] , яка як соціальний працівник доглядала за її тіткою та проживала в належних [PERSON] будинках, відповідач не бажає. Відповідач також зазначила, що [PERSON] їй повідомила, що вона доглядала її тітку і спадкове майно записано на неї, відповідач довідалась що це неправда і прийшли до будинку померлої тітки, але позивач викликала міліцію і голову сільської ради та вони вигнали відповідача з будинку. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Ялинковате Скелівського району Львівської області є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 25 липня 1980 року, та з 20 червня 1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1961 року народження, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого 10 лютого 2000 року Артемівським РВ УМВС України у Донецькій області (а.с. 16-17). [PERSON] мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 13 березня 1978 року, що підтверджується копією довідки Соледарської міської ради № 521/16-12 від 13 червня 2018 року (а.с. 8). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 квітня 2009 року посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 9), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22458924 та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24692909 (а.с. 10-11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2011 року виконкомом Парасковіївської сільської ради Артемівського району Донецької області (а.с. 6). Як вбачається з листа Другої бахмутської державної нотаріальної контори №1034/01-16 від 03 листопада 2021 року, після смерті померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Моісєєнко Н.В. було відкрито спадкову справу № 1/2011, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 34-35). З копії спадкової справи № 1-2011, заведеної 20 вересня 2011 року приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Моісеєнко Н.В., вбачається, що [PERSON] , 1949 року народження, громадянка Республіки Білорусь, 20 вересня 2011 року звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки [PERSON] (а.с. 49-62). При цьому, з наданих нотаріусом копій спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались. Також в матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту, складеного 20 листопада 2008 року [PERSON] та посвідченого секретарем Парасковіївської сільської ради, яким вона заповіла усе своє майно [PERSON] , проте, вказаний заповіт скасовано на підставі заяви [PERSON] від 20 лютого 2009 року, що підтверджується і Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 60, 36-39). Згідно копії акту складеного 19 червня 2018 року комісією у в.о. старости [PERSON] , спеціаліста з заг. питань [PERSON] , соц. працівника [PERSON] , згідно показань сусідів [PERSON] , [PERSON] , в будинку [ADDRESS] проживають без реєстрації з 05 грудня 2005 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] по дату складання акту (а.с. 7). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] , поруч в будинку [ADDRESS] проживала сім`я [PERSON] , чоловік та дружина [PERSON] , вони хворіли та шукали жінку яка б їх доглядала, жила з ними, за це [PERSON] мала намір віддати свій будинок. Через деякий час, приблизно у 2005 році свідок побачила у них у дворі позивача, яка переїхала до [PERSON] доглядати їх, а пізніше до них переїхав і чоловік [PERSON] . З того часу подружжя [PERSON] проживає у вказаному будинку, навіть після смерті подружжя [PERSON] . При цьому свідок не змогла пояснити суду чи проживала позивач безпосередньо у будинку [ADDRESS] , або можливо у прибудинкових спорудах, як велось господарство, спільно чи ні, оскільки вона не навідувалась до будинку сусідів. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи показання свідка, суд зазначає, що ці показання безумовно не є «єдиним» доказом по справі на які посилається позивач. Тому суд визнає, що нічого не вказує на те, що показання свідка є «вирішальними» для результату розгляду справи (див. рішення у справі «Шачашвілі проти Німеччини» (Schatschaschwili v. Germany), пункт 123). Виходячи з усталеної практики Верховного Суду ( постанова від 11 грудня 2018 року по справі 521/17175\\15-ц), суд приймає до уваги при оцінці наявних показань свідків по справі можливість добросовісної помилки (ненавмисного перекручування об`єктивної дійсності) на користь сторони, яка базується на бажанні свідків допомогти стороні. Показання свідка зі сторони позивача суд розцінює критично та відхиляє, оскільки покази є неконкретними та не підтверджують факт відносин, притаманних сімейним відносинам і її показання не можуть вважатися беззаперечними доказами заявлених вимог, крім того, свідок [PERSON] пояснила суду, що не знає чи вели [PERSON] та [PERSON] спільне господарство та чи проживала вони в одному будинку. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. В своїй постанові Верховний Суд України у справі №643/6799/17 від 30 жовтня 2019 року вказав, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонті тощо. Оцінивши показання свідка, письмові докази, заслухавши доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відносини її та [PERSON] носили характер сімейних, були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, із наданих доказів вбачається, що фактично [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , допомагала їй по домогосподарству, купувала продукти харчування та ліки, готувала їжу, організувала поховання, крім того, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі та як сама зазначила у судовому засіданні одночасно вела спільне господарство і з чоловіком, тож підстави для задоволення позовних вимог щодо встановлення проживання факту однією сім`єю відсутні. Що ж стосується позовних вимог про визначення [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , то вони носять похідний характер від позовних вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст.1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України, передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Із системного тлумачення даних норм законодавства можна дійти висновку, що із заявою про прийняття спадщини має право звернути спадкоємець, враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення проживання однією сім`єю відмовлено, позивач не належить до жодної черги спадкування за законом, тому підстави для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, тож в задоволенні позовних вимог в цій частині також необхідно відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed