Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Війницької сільської ради Локачинського району про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 листопада 2010 року померла її мати - [PERSON]. Батько - [PERSON] помер 18 лютого 1994 року. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченка, 9 в с. Тумин Локачинського району Волинської області. 21 серпня 2006 року [PERSON] склала на ім'я позивача заповіт, посвідчений Війницькою сільською радою Локачинського району. Як спадкоємець за заповітом позивач у встановлений законом строк прийняла спадщину. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок їй було відмовлено нотаріальною конторою у зв'язку із неподачею правовстановлюючих документів щодо належності його спадкодавцеві. Інших спадкоємців, які б претендували на дане майно, немає. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченка, 9 у с. Тумин Локачинського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась. 28 грудня 2016 року представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився також. Подав заяву від 27 грудня 2016 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, оглянувши матеріали спадкової справи № 196/2013 до майна померлої [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 11 листопада 2010 року померла мати позивача - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-ЕГ № 102209 від 15 листопада 2010 року (а.с.8). Батько позивача - [PERSON] помер 18 лютого 1994 року (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 254623 від 19 лютого 1994 року, а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченка, 9 в с. Тумин Локачинського району Волинської області, що підтверджується довідкою Війницької сільської ради Локачинського району № 1319 від 22 листопада 2016 року. Вказаний житловий будинок згідно із погосподарської книги № 17 за 1994 рік належав батьку позивача - [PERSON], після смерті якого спадщину прийняла його дружина - [PERSON] шляхом спільного проживання, фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, проте остання не оформила своїх спадкових прав (спадкова справа № 196/2013). Згідно із заповітом від 21 серпня 2006 року, що посвідчений Війницькою сільською радою, та зареєстрований в реєстрі за № 29, спадкодавець [PERSON] все своє майно заповіла позивачу - [PERSON] (а.с.3). Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 196/2013 до майна померлої [PERSON], справа заведена за заявою позивача, остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2.9387 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, належну [PERSON] Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно [PERSON], судом не встановлено. Родинні відносини позивача і спадкодавця підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача та про укладення шлюбу останньої з [PERSON] (а.с.24,25). Із постанови нотаріуса від 08 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 9 в с. Тумин Локачинського району Волинської області, однак їй відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки останньою не подано правовстановлюючих документів щодо належності цього майна [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 9 в с. Тумин Локачинського району Волинської області, що перейшло в порядку спадкування до [PERSON], суд дійшов висновку, що право власності на нього переходить до позивача [PERSON] як спадкоємця за заповітом і за нею необхідно визнати право власності на вищезазначене майно. За клопотанням позивача судові витрати у справі слід залишити за [PERSON]

Outcome: approved