Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

19.08.2013року заступник прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] нежитлові приміщення площею 79,4 м2, що знаходяться в [ADDRESS] інвентаризаційна вартість 97255 гривень, передати їх Львівській міській раді та визнати за Львівською міською радою право власності на вказані нежитлові приміщення. 12.11.2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова позов задоволено. 27.01.2014 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.11.2013 року. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що згідно з витягу про реєстрацію прав власності від 25.09.2008р., будинок за адресою [ADDRESS] зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Львова. Право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на вказаний будинок зареєстровано на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м.Львова №192 від 14.04.1997 року. Як встановлено в ході перевірки, від жовтня 1998 року - часу утворення управління комунальної власності, по даний час договори купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна вказаного об'єкту за адресою: [ADDRESS] не укладалися. Ухвалою Дрогобицького районного суду Львівської області від 12.12.2011р. право власності на вказані нежитлові приміщення визнано за гр. [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.11.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], гр. [PERSON] продав вказане приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] - гр. [PERSON], яка в подальшому відчужила дане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] Після цього останній відчужив це приміщення [PERSON], який в свою чергу уклав договір з [PERSON], про що є відповідні відмітки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Із змісту ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вбачається, що при її винесенні питання про припинення права комунальної власності на відповідний об'єкт нерухомості судом не вирішувалось, представники законного власника приміщень - Львівської міської ради до участі у справі залучені не були, тобто майно вибуло поза волею власника, у зв'язку з чим прокуратурою Львівської області внесена заява про перегляд за ново виявленими обставинами. В ході проведеної прокуратурою міста Львова перевірки встановлено, що будівля по [ADDRESS] в порядку, визначеному законодавством про приватизацію комунального майна (норми «Програми приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств») не відчужувалась та відповідно кошти від реалізації такого майна до міського бюджету не надходили. Тому, майно - нежитлове приміщення по [ADDRESS] вибуло із комунальної власності територіальної громади м.Львова без відповідної правової підстави - за відсутності ухвали Львівської міської ради про продаж чи інше відчуження такого об'єкта. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник прокуратури Клак Ю.Г. підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви та просив позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача Львівської міської ради - Шмотолоха О.П. підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви та просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримавши письмові пояснення та зустрічний позов, долучений до матеріалів справи, однак за заявою залишений без розгляду. В судовому засіданні представник третьої особи Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради - Крикус В.В. підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви та просив позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечив позовні вимоги, з тих же підстав, що наведені відповідачем [PERSON] та просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву третіми особами суду подано не було. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Дрогобицького районного суду Львівської області від 12.12.2011р. про закриття провадження у справі у зв'язку із визнанням мирової угоди визнано право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.6-7). Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.11.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], гр. [PERSON] продав вказане приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] - гр. [PERSON], яка в подальшому відчужила дане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] Після цього останній відчужив дане приміщення [PERSON], який в свою чергу уклав договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з [PERSON], на підставі якого видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.95-98). Як вбачається з договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.04.2013 року, укладеного між продавцем нежитлового приміщення [PERSON] та покупцем [PERSON], продаж даного приміщення вчинено за 115000 грн. Даний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS] нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], тобто дотримано нотаріально посвідчена письмова форма договору і в цей же день нотаріусом дане нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 2849594, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а отже [PERSON] стала єдиним власником об'єкта нерухомого майна, нежитлового приміщення загальною площею 79.4 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Відтак, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] було повністю дотримано вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому вважається добросовісним набувачем вищевказаного нежитлового приміщення, згідно з вимогами ст. 388 ЦК України. Так, відповідач [PERSON] дане нежитлове приміщення придбала по оплатному договору у фізичної особи [PERSON], а тому являється добросовісним набувачем даного майна і вправі володіти, розпоряджатись та користуватись даним майном, яке належить їй на праві приватної власності згідно з вимогами ст. 317 ЦК України. Відповідач, придбавши дане нежитлове приміщення по відплатному договору, будучи його добросовісним набувачем, починаючи з квітня 2013 року по теперішній час користується ним, робить всередині приміщення ремонтні роботи, та понесла значні втрати на проведення цих робіт, які надалі потребують продовження. Виходячи з положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд не погоджується із твердженням позивача відносно того, що приміщення яке розташоване за адресою: [ADDRESS] вибуло з комунальної власності територіального громади м.Львова без відповідної правової підстави. Оскільки, ухвалою Дрогобицького суду Львівської області від 12.12.2011 р. визнано право власності на нежитлові приміщення за третьою особою [PERSON], які згодом були продані [PERSON], пізніше [PERSON], опісля - [PERSON] та пізніше відповідачу [PERSON] В подальшому Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.09.2013 р. заяву прокурора про перегляд рішення за нововиявленим обставниками скасовано та призначено до розгляду. Однак, даний позов залишено без розгляду, що дає підстави вважати первісного власника нежитлових приміщень [PERSON] Відповідно до ч.1 статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, спірне нежитлове приміщення не може бути витребуване у [PERSON], оскільки продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, а відтак відповідач є добросовісним набувачем. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду документів, які б свідчили про те, що спірне нежитлове приміщення, яке розташоване по [ADDRESS] належить Львівській міські раді. Посилання прокурора на те, що згідно із витягом про реєстрацію права власності від 25.09.2008 року, будинок за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Львова і що право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради вказаний будинок зареєстрований на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова № 192 від 14.04.1987 року », спростовується самим рішенням № 192 від 14.04.1987 року «Про затвердження реєстру та реєстрації житлових будинків», оскільки в ньому відсутній будинок [ADDRESS]. Окрім цього, позивачем суду не надано жодного договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, а лише одну інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно на прізвище [PERSON] Оскільки відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, а судом в даному конкретному випадку не встановлено, що набувач [PERSON] знала чи могла знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець міг не мати права відчужувати майно, підстав про недобросовісність набувача немає, як немає підстав для задоволення позову про витребування у відповідача спірного майна. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки позивачем не доведено обставин вибуття нежитлових приміщень з комунальної власності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed