Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

17 січня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що у 2010 році відповідач звернувся до банку за отримання кредитних коштів, 19.02.2010 р. ним була підписана анкета-заява і йому було видано кредитну картку, а 26 грудня 2013 року з метою створення сприятливих умов для виконання його зобовязань за кредитним договором №SAMDN50OTC002768484 від 19 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода), відповідно до якої останньому був наданий терміновий кредит в сумі 4229,32 грн. на строк 24 місяці з 26.12.2013 р. по 31.12.2015 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованності за кредитом. Крім того, посилається на те, що згідно п.1.3 Генеральної угоди за порушення позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого нею, в строк понад 1 день той сплачує штраф у розмірі 711,31 грн. Оскільки станом на 07 грудня 2016 року у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 11173,05 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4093,82 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 2110,42 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4257,5 грн.; штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 711,31 грн., то позивач просить стягнути з нього вказану суму заборгованості за кредитним договором б/н від 26.12.2013 р. та 1600 грн. витрат по оплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, а також надав письмові пояснення, де зазначив, що заборгованість відповідача за пенею складає 4257,5 грн., а заборгованості за комісією той не має, і просив суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не зявився, хоча про місце й час розгляду справи був повідомлений належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану справу в заочному порядку на підставі наявних у ній письмових доказів. Також зважаючи на те, що розгляд справи відбувається за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України судом не здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, з Генеральної угоди б/н від 26.12.2013 р., вбачається, що з метою створення сприятливих умов для виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №SAMDN50OTC002768484 від 19 лютого 2010 року в цей день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду, відповідно до якої останньому був наданий терміновий кредит в сумі 4229,32 грн., на строк 24 місяці з 26.12.2013 р. по 31.12.2015 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованності за кредитом за умови належного виконання зобовязань, щомісячний платіж складає 211,64 грн. і дата остаточного погашення заборгованості згідно п.1.1.3 цієї угоди 31.12.2015 р. Також п.2.2 цієї угоди передбачено, що у разі порушення позичальником будь-яких із передбачених нею строків погашення заборгованності понад 31 день по зобовязанням, термін яких не наступив, терміном повернення кредиту є 32 день з моменту такого порушення; заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою; починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення і позичальник сплачує банку штраф в розмірі 711,31 грн. (а.с. 5). Надання кредиту у вигляді ліміту на платіжну карту це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. Із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором без номера від 26.12.2013 р. та наданих позивачем додаткових пояснень, вбачається, що останній платіж в сумі 24,63 грн. відповідач сплатив 05 квітня 2014 року, а станом на 07.12.2016 р. загальна заборгованість за цим кредитним договором становить 11173,05 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4093,82 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 2110,42 грн.; заборгованість за пенею 4257,5 грн.; штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 711,31 грн. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого\~\~сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. А статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Також відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, і якщо договором встановлений обовязок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованими з огляду на таке. Так, відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Така правова позиція висловлена й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003/цс15, який за правилами ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафу. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконав умов договору і кредит не повернув та не надав суду доказів, що ставив питання про визнання недійсними окремих положень договору й не оспорював розрахунок заборгованості, то виходячи із вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором за вирахуванням штрафу, а саме, на загальну суму 10461,74 грн. (11173,05 711,31 = 10461,74). Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (10461,74 х 100 : 11173,05 = 94), то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1504 грн. судових витрат по оплаті судового збору (1600 х 94 : 100 = 1504). На підставі ст.ст. 526 527, 530, 549, 651, 654, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial