Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

17 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] 29 березня 1994 року у виконкомі Десантненської сільської ради в Одеській області, актовий запис № 06. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. На протязі тривалого часу проживають окремо. У звязку з цим, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, примирення між ними та збереження шлюбу є неможливим. Від даного шлюбу дітей не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Однак, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову та прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 29 березня 1994 року укладено шлюб у виконкомі Десантненської сільської ради в Одеській області, актовий запис № 06 (свідоцтво про шлюб серії Г-ЖД № 252999, а.с.13). Шлюб між\~ними носить\~формальний характер,\~шлюбні стосунки\~не підтримують,\~тривалий часпроживають\~окремо. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не ставилось, тому такі слід віднести за його рахунок.

Outcome: approved