Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

19.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Голопристанське АТП № 16540» про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення з посади та поновлення на роботі на посаді директора товариства, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з 19.02.2015 року наказом в.о. директора № 12-к від 19.02.2015 року його було звільнено з посади директора товариства з 19.02.2015 року, про що він дізнався лише 22.02.2015 року. При цьому відповідачем не взято до уваги, що в період з 19.02.2015 року по 21.02.2015 року він перебував на лікарняному, що у відповідності до ст. 46 КЗпП України унеможливлює його звільнення. На підставі ст. 235 КЗпП України просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та на підставі ст. 237-1 КЗпП України моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, яка полягає в пошкодженні його ділової репутації як керівника підприємства, йому стало зле, він змушений був приймати ліки, не міг самостійно керувати автомобілем, негативно вплинуло на його звичний ритм життя та спілкування із друзями та знайомими. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, в частині незаконного звільнення та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а в частині стягнення моральної шкоди позов не визнав за його безпідставністю та необґрунтованістю, недоведеністю факту спричинення моральної шкоди та її розміру. Повідомив, що з 03.04.2015 року позивача поновлено на роботі на посаді директора товариства. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом в.о. директора ПрАТ «Голопристанське АТП № 16540» [PERSON]. від 19.02.2015 року № 11-к позивача було звільнено з посади директора товариства з 19.02.2015 року без зазначення підстав (а. с. 3). 03.04.2015 року наказом в.о. директора ПрАТ «Голопристанське АТП № 16540» [PERSON]. № 38-к позивача поновлено з 03.04.2015 року на роботі на посаді директора з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (а. с. 19). Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з посади та поновлення на роботі на посаді директора товариства задоволенню не підлягають, так як на момент ухвалення рішення суду спірний наказ скасовано відповідачем, а позивача поновлено на попередній роботі. В період з 19.02.2015 року по 03.04.2015 року позивач перебував у вимушеному прогулі, за час якого, відповідно до ст. 235 КЗпП України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача середній заробіток в сумі 1999,81 грн., виходячи із наданої відповідачем довідки про середньоденний заробіток позивача в розмірі 64,51 грн. та 31 робочий день за вказаний період. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачу. При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях через незаконне звільнення, суд враховує тривалість та характер страждань позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, стан його здоров'я, ступінь вини відповідача у спричиненій моральній шкоді. та вважає позов в цій частині підлягаючим задоволенні частково, в сумі 1000 гривень, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. При цьому суд вважає, що компенсація спричиненої протиправною поведінкою моральної шкоди здійснюється не виключно у грошовому еквіваленті такої шкоди, але і у визнанні відповідачем неправомірності своїх дій, добровільному виправленні своєї помилки. Приниження ділової репутації позивача як складової спричиненої йому моральної шкоди позивачем у судовому засіданні не доведено, а допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] таких даних суду не навели. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial