Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він 9 вересня 2009 року за договором дарування придбав у власність 36/100 частин житлового будинку розташованою за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на вказаний будинок зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З моменту набуття у власність 36/100 частин вищевказаного житлового будинку Позивач постійно володіє, користується та розпоряджається своєю частиною житлового будинку із господарчими спорудами, та відповідно і земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні об`єкти нерухомого майна. Нещодавно Позивач вирішив вчинити нотаріальні дії із належною йому частиною житлового будинку, в результаті чого приватний нотаріус роз`яснила йому, що не зважаючи на те, що він є власником 36/100частин вказаного вище будинку ще з 2009р, він тим не менш формально не є власником земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, оскільки щодо неї не було укладено окремого договору дарування. Наразі без вирішення цього питання продаж даного будинку є неможливим. Крім того, [INFO] батько Позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого надається. Тобто, укласти на теперішній час відповідний договір щодо відчуження належної [PERSON] частини спірної земельної ділянки Позивачеві, як співвласнику будинку, який на ній розташований, Позивач також не в змозі тощо. Виходячи з цього позивач не може зареєструвати право власності на частину вказаної земельної ділянки, у зв`язку з чим звернувся з позовом про визнання за ним права власності на цю земельну ділянку. Ухвалою суду від 25.11.2019р позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення та розписки про отримання повісток. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що Позивач на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Семенихіною В.І. від 9 вересня 2009 року за реєстровим номером 3-1736, є власником 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 185055743 від 17.10.2019 року за Позивачем здійснено державну реєстрацію нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Даний житловий будинок на момент відчуження належав на праві спільної часткової власності трьом співвласникам, а саме: [PERSON] - належало 36/100 частин житлового будинку, [PERSON] - належало 42/100 частин житлового будинку та [PERSON] - належало 22/100 частин житлового будинку. Вказана домобудівля розташована на земельній ділянці (кадастровий номер - 6510192500:01:007:0003) площею 0,2499га, яка належала вищевказаним співвласникам на праві спільної сумісної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 0738311, виданого 15.11.2004 року, на підставі рішення Степанівської сільської ради від 22.03.2004 року № 103, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010471301305 (копія державного акту та листа Міжрегіонального управління у м. Херсоні та АР Крим Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.10.2019року надається). Цільове призначення даної земельної ділянки, відповідно до вказаного акту: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками зазначені [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Степанівською сільською радою Суворовського району м. Херсона від 25.10.2010 року. [INFO], одна з співвласників - [PERSON] померла. Після її смерті спадщину на 22/100 частин даного житлового будинку, прийняв її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко І.О. від 16 травня 2014 року за реєстровим № 1-429. Також Відповідачем було отримано у спадщину після своєї матері [PERSON] , й 1/3 частину вищевказаної земельної ділянки, загальною площею - 0,2499 га, (кадастровий номер - 6510192500:01:007:0003), розташованої за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 16 передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі визнання права. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі№ 6-253цс16. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі№ 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщені відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Як розяснив у своїй постанові від 14 березня 2019 року Верховний Суд в справі№ 902/341/17, що виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача на земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості, припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Таким чином з набуттям [PERSON] права власності на 36/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , до нього, як до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, переходить це право у розмірі частки права власності на ці об`єкти, а саме 36/100 частин земельної ділянки розміром 0,2499га, кадастровий номер 6510192500:01:007:0003. Враховуючи вищевикладене та той факт, що батько позивача помер, в останнього відсутня можливість в інший аніж судовий спосіб захистити свої права, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі. Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені ним та підтверджені судові витрати в сумі 800,00 грн по 400 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved