overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

19.04.2017 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, уточнивши його в червні 2017 р. та просить визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.09.2013 р. належить на праві приватної часткової власності, по ? частині - їй, її дітям - [PERSON], [PERSON] та її колишньому чоловіку - [PERSON]. За вказаною адресою зареєстровані вона, її діти та колишній чоловік, з яким вона розірвала шлюб 12.06.2001 р.. Відповідач більше двох років у квартирі не проживає, так як виїхав на постійне місце проживання до [ADDRESS]. Відповідач не сплачує комунальні послуги, а у неї також не має коштів сплачувати за відповідача, так як вона має невелику заробітну плату, а їх син [PERSON] потребує додаткових витрат на періодичне лікування, оскільки є інвалідом з дитинства. Відповідач відзив на позов не надавав. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.09.2013 р., виданого органом приватизації виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради - квартира [ADDRESS], належить на праві приватної часткової власності - [PERSON], [PERSON] та їх дітям [PERSON], [PERSON], по ? частині кожному. 12.06.2001 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач з 2015 р. у квартирі не проживає. Згідно довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], який з 2015 р. у вказаній квартирі не проживає, як слідує з акту від 07.04.2017 р. (а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 12). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, відповідач - [PERSON], як співвласник спірної квартири, право власності якого не припинено, має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, тому позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 1999 року. Мають спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] [INFO]. Сімейні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння і поваги один до одного. Шлюб просив розірвати. Зазначив, що в наданий судом строк до примирення вони не прийшли. На розірванні шлюбу наполягав. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, звернула увагу суду на наявність у них з позивачем неповнолітньої дитини. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Мають спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] [INFO] (а.с.5). \~ \~ \~ \~ Згідно ст.ст. 104; 105; 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на ту обставину, що позивач наполягав на розірванні шлюбу, позов підлягає до задоволення. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку. Заінтересована особа про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, однак її представник до суду не зявився. Від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка заінтересованої особи, за наявності відомостей про належне повідомлення, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №216238 від 14.04.2015 року [PERSON] помер 08.04.2015 року. В державному акті на право приватної власності на землю від 06.10.1997 року було зазначено, що власником земельної ділянки площею 0,1 га. у м. Снігурівка, вул. Гагаріна, 6 є [PERSON]. Також, імя написано таким чином, що може сприйматись як Сільвестр. Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,1000 га. у м. Снігурівка, вул. Гагаріна, 6 належала [PERSON]. Викладене в сукупності дає можливість встановити, що вказаний державний акт на право приватної власності на землю був виданий та належав померлому [PERSON]. В свою чергу, розбіжності в написанні у документах імя померлого повязанні з помилками при його внесенні у державний акт та реєстр. Встановлення даного факту необхідно для реалізації [PERSON] своїх прав на майно. У звязку з викладеним, заява [PERSON] про встановлення\~факту належності\~правовстановлюючого документа підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заінтересована особа повідомлялась належним чином про день та час судового розгляду, однак її представник до суду не з`явився. З Снігурівського районного військового комісаріату надішли пояснення щодо заяви. Від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка заінтересованої особи, за наявності даних про належне повідомлення, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2017 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки Суворської сільської ради [PERSON] проживала в [ADDRESS] разом з [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] з 1997 року по 2000 роки. З довідки Баратівської сільської ради вбачається, що з 2001 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом і вели спільне господарство у [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] мали спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджує той факт, що [PERSON] з 1997 року фактично проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлення даного факту необхідно для реалізації заявницею своїх прав щодо отримання допомоги. У зв`язку з викладеним, заява [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу,\~що має\~юридичне значення,\~ підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 05 травня 1985 року Морозівською сільською Радою народних депутатів Погребищенського району, актовий запис № 6. Від спільного шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що подружнє життя з відповідачем виявилось не вдалим, через відсутність порозуміння між ними, а також вони мають різні погляди на життя. З жовтня 2002 року вони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Вирішити питання, щодо розірвання шлюбу з відповідачем у органах ДРАЦСу є неможливим, оскільки вони проживають у різних країнах. В судове засідання представник позивача [PERSON], не з'явилась, проте направила до суду свою заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, з позовними вимогами позивач згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує. Спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. За таких обставин суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 23.02.2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені та згідно рішення суду від 24.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Син залишився проживати з нею та знаходиться на її утриманні. Допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в зв'язку з чим вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Просить стягнути на її користь з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення нею повноліття. Ухвалою від 23.04.2018 року провадження по справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач на своїх вимогах наполягала, відповідач позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позовні вимоги, вважаючи їх законними та обґрунтованими, і при цьому виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON], 12.06.2008 року є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно довідки виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради № 02-28-1686 від 13.04.2018 року неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю, і знаходиться на її утриманні. За змістом позову та неоспорено відповідачем, батько ні в грошовій, ні в натуральній формі допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження, визнані відповідачем, а тому, згідно з приписами ст.ст.82,206 ЦПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 19.04.2018 року. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON], звернулась до суду з цією заявою, вказуючи, що [INFO] помер її дядько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER], актовий запис №21, який до дня смерті проживав в с. Спичинці Погребищенського району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки (паю), яку заявниця має намір успадкувати. При зверненні до нотаріальної контори, було виявлено розбіжності в правовстановлюючих документах, а саме: в посвідці про народження її батька вказано «[PERSON]», а в архівній довідці про народження її дядька вказано «[PERSON]» в результаті чого немає можливості підтвердити родинні зв'язки між [PERSON], який помер [INFO] та заявницею [PERSON]. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що до суду подала відповідну заяву. Представник заінтересованої особи Спичинецької сільської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву у якій заявлені вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні, зокрема, сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER] (а.с. 5), свідоцтвом про смерть [PERSON], (а.с. 6), посвідкою про народження [PERSON] (а.с. 7), архівною довідкою № 07-631/7 від 22.02.2018 року (а.с. 8), свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] (а.с. 9-10) доведено, що [PERSON], який помер [INFO] є рідним дядьком [PERSON], [INFO]. Дані правовідносини регулюються п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, згідно з яким суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер [INFO] є рідним дядьком [PERSON], [INFO], то цей факт необхідно встановити на підставі п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі своєю матірю, спадкодавцем - [PERSON]. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона доглядала свою матір -[PERSON], так як мати хворіла на онкозахворювання і не могла дати собі раду, та на момент її смерті - 31.08.2017 року, дійсно проживала з нею та вела спільне господарство за адресою: вул. Героїв Крут, 36, м. Новоград-Волинський, Житомирська область. [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину. Однак, у звязку з тим, що строк було пропущено нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини. Заявник у судове засідання не зявилась, подала заяву у якій просить справу розглядати без її участі. Вимоги заяви підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. Надіслали заяву у якій просять проводити судове засідання без участі їхнього представника. При вирішенні зазначеної заяви покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] на момент смерті своєї матері-Завялової М.П. проживала разом з нею, вели спільне господарство, що підтверджується [PERSON] депутата міської ради сьомого скликання [PERSON] від 30.03.2018 року (а.с. 16). 31.08.2017 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Згідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] дійсно [PERSON], з 04.02.2017 року по день смерті 31.08.2017 року проживала та вела спільне господарство зі своєю донькою [PERSON]. 21.03.2018 рку постановою приватного нотаріуса [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (а.с. 15). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, факт проживання [PERSON] з її матірю має бути встановлений. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу Ухвалою суду від 23.04.2018 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14.05.2018 року по справі проведено підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу та повідомлено учасників справи. Ухвалою суду від 23.05.2018 року подружжю надано термін для примирення - два місяці. 12.07.2018 року відновлено провадження у справі і справу призначено до розгляду, про що повідомлено учасників справи. Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що мають різні характери та різні погляди на життя. Із-за чого втратили почуття поваги і любові один до одного та припинили подружні відносини. Жити разом не можуть. Спору про поділ майна та місце проживання дитини на даний час не має. Просить позов задовольнити. При вивченні матеріалів справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.08.2000 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Тривалий час не підтримують подружніх відносин, кожен із них живе своїм життям. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, так як жити разом не можуть. За строк, який надавався судом для примирення, сторони не помирилися. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між подружжям [PERSON] є не доцільним. Майнового спору та сспору про місце проживання дитини на даний час не має. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

19.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] у зв'язку з припиненням шлюбних відносин. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.05.2018 року провадження у справі відкрито. В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що шлюб з відповідачем зареєстрований 26.06.2013 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 300. Від подружнього життя у них народився син : [PERSON], [INFO] Позивачка просить суд розірвати шлюб, покликаючись на те, що протягом тривалого часу, а саме з кінця 2014 року, шлюбні відносини між подружжям припинені. Проживають окремо один від одного. За час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів, різні погляди на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. В сім'ї часто виникали непорозуміння. Подальше сумісне життя буде суперечити її інтересам та сім'ї в цілому. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак від неї надійшла заява в якій заявлені вимоги підтримує та просить суд справу слухати у її відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, однак від нього надійшла заява в якій заявлені вимоги визнає та просить суд справу слухати у його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на вимоги ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд не може примушувати сторони до продовження шлюбних відносин. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і відповідач позов беззаперечно визнав. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб між собою. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги заяви сторін, відсутність їх згоди на примирення, те, що визнають заявлені позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved