Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

17.11.2015 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, які заявою від 09.12.2015 року уточнили та просять визнати за ними в рівних частках, як спадкоємцями за законом першої черги, право власності на земельну ділянку площею 0,0623 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Крилова, 110, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на якій збудована літня кухня, яка належала померлому 26.07.1998 року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя померлого. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 04.12.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4/4265, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0623 га, на якій забудована літня кухня, розташована в м. Ізмаїл по вул. Крилова, 110, що виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 296989, виданого 27.07.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської [PERSON] Одеської області, [PERSON] помер 26.07.1998 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0623 га, на якій збудована літня кухня, розташована в м. Ізмаїл по вул. Крилова, 110, виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 25359716 від 18.11.2010 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ЧЭ № 128663, виданим 11.05.1959 року Карболійською сільською радою Кагульського району Молдавської РСР; -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-МР № 475426, виданим 12.08.1969 року Будейською сільською радою Вулканештського району Молдавської РСР; -донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, повторно виданим 15.09.2006 року Вулкенештським відділом запису актів цивільного стану [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV- БМ № 258536, виданим 20.08.1988 року Московейською сільською радою Кагульського району Молдавської РСР, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «Дюльгер». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. На час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено записами в будинковій книзі на будинок № 34 по вул. Ленінградській в м. Ізмаїл Одеської області, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] разом із спадкодавцем не мешкала, що підтверджено записами в будинковій книзі та з заявою про прийняття спадщини не зверталась, тобто вважається такою, яка фактично не прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.11.2010 року за № 2474/01-14 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку на імя померлого. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved