Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

18.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до вищевказаних відповідачів та після уточнення в обґрунтування заявлених вимог послалася на таке: вона є власницею житлового будинку [ADDRESS]. Починаючи з 2008 року між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] в усній формі укладено договір найму будинку. Відповідно до умов цього договору місце проживання вказаних осіб було зареєстроване у вказаному будинку. На початку червня 2014 року у неї та членів її родини виникла необхідність використання всього житлового будинку для проживання, оскільки із зони АТО до неї приїхали рідні, яким ніде жити через обстріл м. Горлівка. Позивачка надала їм свою квартиру, а сама з родиною вирішила переїхати для проживання в [ADDRESS] Відповідно до Закону вона попередила листом вказаних відповідачів про розірвання договору найму житла у відповідні строки, проте останні добровільно не виселились з будинку та з реєстрації не знялись. Вважає, що відповідно до ст. 391 ЦК України може звернутися до суду з позовом про захист права власності, шляхом розірвання договору найму та зобов'язання відповідного органу зняти відповідачів з реєстраційного обліку в будинку. Оскільки на час розгляду справи стало відомо, що відповідач [PERSON] помер [INFO] року, то від представника позивачки надано заяву про те, що останній позовних вимог до нього не підтримує. Представник позивачки до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає, а вимоги щодо [PERSON] не підтримує. Відповідачі до судового засідання не прибули, хоча судом повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без їхньої участі не надали, як і не надали судові заперечень проти позову. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд приймає рішення без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: Позивачка [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину (а.с.6). Починаючи з 2008 року між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] в усній формі укладено договір найму будинку. Відповідно до умов цього договору місце проживання вказаних осіб, крім [PERSON], було зареєстроване у вказаному будинку (а.с.18-24). Крім того, відповідно до Витягу з Держреєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] помер [INFO] року (а.с.44). Відповідно до п. 6 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Правовідносини щодо найму житла, а також щодо реєстрації в ньому, не допускають правонаступництва і смерть зареєстрованої на певній житловій площі особи тягне за собою анулювання такої реєстрації відповідно до звернення заінтересованої особи з відповідним документом до органу реєстрації відповідно до п.3 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження у справи в частині позовних вимог до [PERSON] закрити. Сама позивачка проживає та зареєстрована в [ADDRESS]. Проте, з початку червня 2014 року у неї та членів її родини виникла необхідність використання житлового будинку для проживання, оскільки із зони АТО до неї приїхали рідні, яким ніде жити через обстріл м. Горлівка. Позивачка надала їм свою квартиру, а сама з родиною вирішила переїхати для проживання в [ADDRESS] Відповідно до Закону вона попередила листом від 20.06.2014 року вказаних відповідачів про розірвання договору найму житла у відповідні строки (а.с.7), проте останні добровільно не виселились з будинку та з реєстрації не знялись. Відповідно до ст.ст.316-319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до глави 59 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі, проте відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Таким чином суд робить висновок про дійсність договору найму, укладеному між позивачкою та відповідачами в усній формі. Істотною умовою договору найму житла є строк, на який він укладений. Якщо в договорі не вказано строк, то вважається, що він укладений на 5 років. Відповідно до ч.3 ст. 825 ЦК України договір найму може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Таке попередження з боку позивачки було зроблене ще 20.06.2014 року, тобто на день розгляду справи вже сплило більше 4=х місяців, проте відповідачі продовжують бути зареєстрованими в будинку позивачки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, сторона відповідачів, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу законності перебування у житловому приміщенні позивачки, не довела своєї правоти. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції. Тому суд вважає, що позов в частині вимог про розірвання договору найму житлового приміщення підлягає повному задоволенню. Стосовно позовних вимог про зобов'язання Первомайського районного сектору ГУ ДМС у Харківській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку в будинку, суд має зазначити наступне: відповідач [PERSON] не зареєстрований в будинку позивачки (а.с.20), а тому вимога про зобов'язання зняти його з реєстраційного обліку є недоречною Тому, позовні вимоги до [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо решти відповідачів суд зазначає, що внаслідок розірвання договору найму житлового будинку відповідно до ст. 826 ЦК України особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Проте, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд не може вийти за межі позовних вимог, то виселити вказаних осіб суд за своїм рішенням наразі не може. Заявлені позовні вимоги стосуються зобов'язання зняти відповідачів з реєстрації в належному позивачці житлі з підстав їх втрати права користування житлом внаслідок розірвання договору найму, тому і незаконне на даний час проживання та реєстрацію. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] задовольнити.

Outcome: partial