Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб у 1985 році. Від подружнього життя мають двох доньок 1985 та [INFO]. Однією сімєю проживали до 2007 року. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися внаслідок подружньої зради. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить його інтересам, [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON] Ухвалою від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 12-13). Ухвалою від 24 січня 2019 року підготовче провадження закрите з призначенням справи до розгляду по суті (а. с. 19). У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 21). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі уклали шлюб 15 жовтня 1985 року у с. Заріччя Іршавського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №52. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ №432465 (а. с. 6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що внаслідок подружньої зради шлюбні стосунки між сторонами припинені. З 2007 року подружжя проживає окремо. Позивач не бажає продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем у заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище та зважаючи на те, що відповідач у судове засідання не зявилася та не подала заяву про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе залишити останній шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який був сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved