Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

18 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги заяви, позивач зазначає, що з 23 квітня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірваний, малолітнього сина залишено проживати з матір`ю [PERSON] 12 грудня 2018 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в твердому грошовому розмірі у сумі 1 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, позивачу не вистачає, оскільки вона не працює. Відповідач є працездатним, інших дітей немає, але сином не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає. З часу ухвалення рішення суду значно змінилася економічна ситуація, збільшилися витрати на утримання сина з урахуванням його віку і стану здоров`я. Утримання дитини потребує значних коштів на забезпечення продуктами харчування, ліками, одягом, шкільним інвентарем, тому розмір стягуваних за рішенням суду аліментів не в змозі покрити навіть витрати харчування дитини на місяць. З часу народження син має слабкий стан здоров`я, постійно хворіє на різного роду захворювання, переніс гострий ларинготрахеїт та пневмонію у зв`язку з чим потребує постійного спостереження лікарів і особливого догляду. Добровільно досягти домовленості з відповідачем з приводу збільшення розміру аліментів на утримання дитини не вдається. За таких обставин позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що на час прийняття рішення судом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини вона працювала, проте з 11 лютого 2021 року є безробітною, відповідач не купує речі для сина і взагалі дитиною не цікавиться, син вже ходить у садок, лише щомісячні витрати на харчування у садку становлять 600 грн, просила позов задовольнити, . Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей не має, він є офіційно працевлаштованим, проте на даний час він не працює, оскільки хворіє, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина у більшому розмірі. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). Дитина [PERSON] часто хворіє та звертається за медичною допомогою (а.с. 10-21). Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 35 «Віночок», [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує старшу групу № 10 «Дзвіночок ДНЗ № 36 «Віночок» (а.с. 22). [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Івано-Франківському міському центрі зайнятості з 11 лютого 2021 року, що підтверджується довідкою № 900-03/29-21 від 02 березня 2021 року (а.с. 35). Відповідач [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Термінал Вуд» з 09 жовтня 2019 року, займає посаду підсобного робітника (а.с. 37). Відповідач [PERSON] звертався за медичною допомогою, що підтверджується копіями виписок з медичної карти амбулаторного хворого та медичними документами (а.с. 38-79). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При вирішенні питання щодо можливості зміни розміру аліментів судом також враховується, що відповідно до норм Сімейного кодексу України розмір аліментів у будь-якому випадку не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.\~Стаття 192 Сімейного кодексу України\~вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку\~\~підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що у позивача на день розгляду справи змінився матеріальний стан, оскільки з 11 лютого 2021 року вона перебуває на обліку як безробітна, у відповідача зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, враховуючи те, що відповідач хворів певними захворюваннями, ще перебуваючи у шлюбі з позивачем, немає. Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. За таких обставин, враховуючи, що дослідженими у справі доказами встановлені підстави, передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України, для зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, змінивши (збільшивши) розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина з 1 000,00 грн (однієї тисячі гривен нуль копійок) до 2 000,00 грн. (двох тисяч гривен нуль копійок) щомісячно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів у збільшеному\~розмірі слід\~розпочати з\~дня набрання\~рішенням законної\~сили і до досягнення повноліття сином [PERSON] . З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про збільшення розміру аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн. з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~141, 180-182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial