Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, а пізніше із заявою про зміну предмета позову, в яких просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину не завершеного будівництвом житлового будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 6510790800:07:001:0052 площею 0,175 га за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, селище Тополівка, вул. Ушакова,30. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 16.12.1979 року по 03.03.2011 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу Рішенням Райської сільської ради Новокаховської міської ради Херсонської області від 21.07.1999 року № 62 [PERSON] виділена у власність земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,175 га, якій присвоєно кадастровий номер 6510790800:07:001:0052 та видано державний акт про право власності на землю на ім'я [PERSON] На зазначеній земельній ділянці за час шлюбу збудований житловий будинок і господарські споруди, але свідоцтво про право власності на зазначений будинок видано 07.10.2015 року на ім'я [PERSON] 17 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, а пізніше із заявами про уточнення позовних вимог, в яких просила суд: визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: житловий будинок, розташований за адресою: вул. Комсомольська, будинок, 19 с. Тополівка Новокаховської міської ради Херсонської області, транспортний засіб марки MITSUBISHI GALANT 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], причеп марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ; розподілити спільно нажите майно подружжя, визнавши право спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою вул. Комсомольська, будинок, 19 с. Тополівка Новокаховської міської ради Херсонської області, визнавши право власності по 1/2 частці за кожним із співвласників; припинити право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою вул. Комсомольська, будинок, 19 с. Тополівка Новокаховської міської ради Херсонської області; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості транспортного засобу марки MITSUBISHI GALANT 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], в розмірі 166786,75 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості причепу марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ, в розмірі 3350 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 16.12.1979 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням суду від 21.11.2005 року. За час шлюбу ними було придбано наступне майно: житловий будинок, загальною площею 84 кв.м., який розташований за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19; автомобіль марки MITSUBISHI GALANT 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], вартістю 333573,50 грн.; причеп марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ, вартістю 6700 грн. На теперішній час між сторонами виник спір щодо зазначеного майна, який вирішити в добровільному порядку не представляється можливим, тому просить суд розділити вказане майно набуте ними за час шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] 30.09.2016 року подав до суду письмову заяву про залишення його позову без розгляду; зустрічний позов [PERSON] про розподіл майна подружжя не визнав посилаючись на те, що наведене позивачкою спірне майно є його особистою власністю, оскільки вартість житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19, була особисто ним виплачена з його заробітної плати, позивачка не приймала участь у його перебудові та добудові; автомобіль марки MITSUBISHI GALANT 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], був ним придбаний вже після припинення з позивачкою шлюбних відносин за особисті кошти, які він отримав від іншої особи на підставі договору позики, яку також самостійно виплачував; причеп марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ, на теперішній час не перебуває в його володінні, оскільки був зданий ним на металобрухт з причини не придатності до експлуатування. Крим того, заявив клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки вважає, що з моменту розірвання шлюбу пройшло більше трьох років, тому [PERSON] втратила право на звернення до суду із позовом про розподіл майна. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала з тих же підстав; проти задоволення клопотання [PERSON] про залишення його позову без розгляду не заперечувала. Заслухавши показання сторін, в якості свідків, показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З норм ст. ст. 60, 69,70 СК України вбачається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~ Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні норми містить ЦК України ( ч. 2 ст. 372 ЦК України); з норм ст. 68 СК України вбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (аналогічні норми містить ЦК України ч. 3 ст. 368). Так, з матеріалів справи судом встановлено, що з 16.12.1979 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 21.11.2005 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, тобто шлюб сторін було припинено 02.12.2005 року. Рішенням Райської сільської ради Новокаховської міської ради Херсонської області від 21.07.1999 року № 62 [PERSON] виділена земельна ділянка площею 0,175 га, за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, селище Тополівка, вул. Ушакова, 30 та видано державний акт про право власності на землю на ім'я [PERSON] серії ХС, виданого 11 жовтня 1999 року Райською сільською радою. 05.01.2015 року Реєстраційною службою Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області видано на заміну державного акту на право приватної власності на землю серії ХС, виданого 11 жовтня 1999 року Райською сільською радою, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого земельна ділянка, розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, с/рада Райська кадастровий номер [NUMBER]: 07:001:0052, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,175 га. 07.10.2015 року Реєстраційною службою Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, сщ Тополівка, вилиця Ушакова, будинок, 30. Постановою слідчого Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 30.03.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015230070002942 від 01.12.2015 року, на підставі заяви [PERSON] з приводу незаконної реєстрації [PERSON] на підставі підробних документів, права власності на житловий будинок, розташований за адресою: с. Тополівка, вул. Ушакова, 30, закрито, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 30.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про залишення його позову без розгляду, тому у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд залишає без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку. Як вбачається з інвентарної справи № 133 на об'єкт нерухомого майна, який розташовано за адресою: вул. Комсомольська, будинок, 19 с. Тополівка Новокаховської міської ради Херсонської області, 15.01.1980 року голова сім'ї переселенець [PERSON] прийняв на підставі [PERSON] від 15.01.1980 року, житловий будинок, побудований в 1965 році, який розташований в с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19, розміром 32 кв.м., з двох кімнат, з надвірними постройками: сарай розміром 3/5 кв.м. Вартість переданих построєк складає 2000 руб. Право власності зареєстровано у відповідності до вимог чинного на той час законодавства (аркуш інвентарної справи 36); згідно довідки (аркуш інвентарної справи 14) ссуда за переселенчеський будинок виплачена повністю в сумі 2000 рублів в 1990 році; згідно п. 2.3 рішення № 18 від 10.06.1992 року виконавчого комітету Райської сільської Ради народних депутатів були оформлені раніше побудовані [PERSON] в с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19: сарай В 4,3 кв.м., сарай Д 17,2 кв.м., сарай Е 15,2 кв.м., сені а 15,0 кв.м., сені а-1 22,6 кв.м., гараж Б 20,8 кв.м., гараж Г 28,4 кв.м, туалет Ж 1,0 кв.м, житлову площу 26,7 кв.м. (аркуш інвентарної справи 20); 27.02.2008 року виконавчим комітетом Райської сільської ради в п. 5.4 рішення № 13 було прийняте рішення про оформлення раніше збудованих прибудов (тих самих що і рішенням виконкому № 18 від 10.06.1992 року), а п. 6 затверджено акт приймання господарчої прибудови А1 розміром 3,0х10,58 м в с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19 [PERSON], та зобов'язано КП Каховське БТІ видати свідоцтво про право власності на об'єкт; того ж дня затверджено [PERSON] приймання в експлуатацію закінченої будівництвом господарчої прибудови забудовника [PERSON], згідно якого закінчену будівництвом господарчу прибудову на земельній ділянці забудовника [PERSON] в с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19 вважати прийнятою до експлуатації; 19.03.2008 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: будинок садибного типу, розташований за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, сщ Тополівка, вул. Комсомольська, буд. 19. Опис об'єкта: загальна площа 84,9 кв.м.; житлова площа 55,2 кв.м.; житловий будинок, А, 84,9 кв.м.; господарська прибудова, А1; гараж, З;гараж, И; сарай, К; літня кухня, Л; навіс, М; вимощення, І; огорожі та споруди, 1-4 (аркуш інвентарної справи 33-35, 37). Отже, з матеріалів справи вбачається, що станом на 15.01.1980 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, та [PERSON], як голова сім'ї на підставі [PERSON] від 15.01.1980 року, прийняв будинок, розташований за адресою: вул. Комсомольська, будинок, 19 с. Тополівка, ссуда за який була виплачена в 1990 році; спірний будинок та інші споруди, які відображені в свідоцтві про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] 19.03.2008 року, існували в тому ж вигляді станом на 10.06.1992 року, коли виконавчим комітетом Райської сільської ради народних депутатів приймалось рішення № 18, що також в судовому засіданні в своїх показаннях підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно пояснень яких спірний будинок, в тому вигляді, яким він зараз є був перебудований подружжям в 1990-1993 роках, який перебудовували своїми силами, значний вклад в перебудову своєю працею вніс батько [PERSON], який з цією метою приїхав до них та проживав в спірному будинку на протязі 1-2 років, виконуючи особисто будівельні роботи. З огляду на вище викладене, суд не приймає до уваги твердження [PERSON], про те, що переобладнання будинку та будівництво прибудов було ним здійснено самостійно вже після припинення шлюбу з [PERSON], а ссуда за спірний будинок в його первинному стані, була виплачена виключно із його заробітної плати, що, на його думку, свідчить про те, що хоча цей будинок був набутий за час шлюбу (в його первинному стані), але [PERSON] не приймала спільну участь коштами або працею в набутті цього майна, то суд такі твердження [PERSON] визнає голослівні та такими, що спростовуються дослідженими судом докази, а саме показаннями вище перерахованих свідків, з яких також вбачається, що як позивач так і відповідач постійно працювали, мали сталий заробіток, а [PERSON] займалася ще додатково вирощуванням і продажем сільгосп продукції та продукції тваринництва; та під час перебування у шлюбі вели спільне господарство, що сторонами не оспорювалося; надані [PERSON] довідки за підписом директора Дочірнього підприємства Таврія [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON], згідно яких 15.01.1980 року будинок, розташований за адресою: с. Тополівка, вул. Комсомольська, 19, був переданий [PERSON] без врахування сімейного стану, а ссуда була виплачена, в першій довідці зазначено, що в 1999 році, а в другій довідці зазначено, що ссуда виплачена в 1990 році, які не містять дати їх видачі, суд до уваги не приймає, оскільки вони суперечить наявним в інвентарній справі документам, відповідно до яких, будинок був переданий голові сім'ї переселенцю [PERSON] ([PERSON] від 15.01.1980 року), а ссуда ним була виплачена в 1990 році (довідка на аркуші 14 інвентарної справи). Крім того, [PERSON] та його представник зазначили, що в Дочірньому підприємстві Таврія не збереглися первинні документи, на підставі яких видана надана ними довідка; твердження [PERSON] про те, що за той час, коли [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку, ним були зроблені поліпшення спірного майна, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження такої обставини суду не надано жодного доказу. Розглядаючи зазначений спір, суд вважає за необхідне, у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України навести правова позиція у справі № 6-612цс15, згідно якої, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належить їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правова позиція у справі № 6-612цс15). За таких підстав, аналізуючи встановлені по справі обставини, норми чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду України щодо застосування наведених норм права, суд вважає доведеним, що будинок садибного типу, розташований за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, сщ Тополівка, вул. Комсомольська, буд. 19 (опис об'єкта: загальна площа 84,9 кв.м.; житлова площа 55,2 кв.м.; житловий будинок, А, 84,9 кв.м.; господарська прибудова, А1; гараж, З;гараж, И; сарай, К; літня кухня, Л; навіс, М; вимощення, І; огорожі та споруди, 1-4) набутий сторонами за час шлюбу, спільною участю сторін коштами та працею, тобто є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], яке підлягає поділу виходячи з того, що, частки дружини та чоловіка є рівними, оскільки [PERSON] не надав суду доказів з приводу поліпшення ним спірного майна та відповідно не заявляв вимоги про збільшення його частки в спірному будинку, тобто позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно інформації, наданої начальником ВДАІ з обслуговування м. Н.Каховка УМВС України в Херсонській області 09.10.2015 року на ім'я [PERSON] зареєстровані автомобіль марки MITSUBISHI GALANT державний номер [NUMBER], та причеп марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ. Згідно витягу з Інформаційної системи ДАІ автомобіль марки MITSUBISHI GALANT державний номер [NUMBER] зареєстрований на ім'я [PERSON] 17.07.2004 року, який був ним придбаний 07.07.2004 року на підставі договору купівлі продажу; причеп марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ, 1991 року випуску, зареєстрований на ім'я [PERSON] 18.01.2001 року, під час проведення перереєстрації при заміні свідоцтва про реєстрацію. Згідно відповіді заступника начальника відділу Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 04.03.2016 року станом на 15.12.2015 року автомобіль марки MITSUBISHI GALANT номер та серія знака ВТ 6780ВЕ (попередній державний номер [NUMBER]) зареєстрований на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі продажу № 81 від 15.12.2015 року. [PERSON] під час подачі позову до суду після отримання інформації про вартість аналогічного причепу марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ з всесвітньої мережі Інтернет зазначила, що вартість причепу марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ становить 6700 грн., що сторонами не оспорювалося. Згідно висновку № 03/01-17 експертного автотоварознавчого дослідження від 06.01.2017 року ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI GALANT VI 2.0 Tdi, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на дату оцінки 28.12.2016 року складає 88874,12 грн., який суд визнає належним доказом та не приймає до уваги твердження представника [PERSON] про невідповідність висновку матеріалам справи та посилання на те, що висновком значно занижена вартість спірного автомобіля, оскільки таке твердження не доведено належними доказами, а позиція представника позивача згідно якої вартість автомобіля слід обраховувати виходячи з договору позика на який посилається [PERSON], суд вважає хибною, враховуючи строк експлуатації зазначеного транспортного засобу. Твердження [PERSON] про те, що автомобіль марки MITSUBISHI GALANT ним був придбаний після припинення шлюбних відносин з [PERSON] та за особисті кошти, які ним отримані за договором позики, а також наданий ним договір позика від 01.06.2004 року та відповідно, показання свідка [PERSON], суд сприймає критично, оскільки [PERSON] не довів перед судом належними доказами, що грошові кошти отримані ним за вказаним договором позики були ним дійсно спрямовані на купівлю спірного транспортного засобу, та саме з цього приводу судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника іншої сторони про призначення почеркознавчої експертизи з метою спростування достовірності вказаного договору позики; посилання [PERSON] на рішення суду від 21.11.2005 року про розірвання шлюбу між сторонами, як на доказ того, що станом на 07.07.2004 року, тобто на день придбання ним спірного транспортного засобу, сторони разом не проживали, суд до уваги не приймає, оскільки мотивувальна частина вказаного рішення суду не містить тих обставин на які він посилається, а вони відображені в описовій частині, тому такі обставини не можуть бути розцінені судом як докази, передбачені ч. 3 ст. 61 ЦПК України; твердження [PERSON] про те, що на день розгляду справи в суді причепу марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ, не існує, оскільки з причини непридатності до експлуатації причеп був ним зданий на металобрухт та не знятий з обліку у зв'язку з відсутністю на ці цілі грошових коштів, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження таких обставин суду не надано доказів. За таких підстав, аналізуючи встановлені по справі обставини, норми чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду України щодо застосування наведених норм права, суд вважає доведеним, що автомобіль марки MITSUBISHI GALANT державний номер [NUMBER] зареєстрований на ім'я [PERSON] 17.07.2004 року, який був придбаний 07.07.2004 року на підставі договору купівлі продажу; причеп марки Краз 8138 державний номер 1568ХШ, 1991 року випуску, зареєстрований на ім'я [PERSON] 18.01.2001 року, набуті сторонами за час шлюбу, спільною участю сторін коштами та працею, тобто є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], які підлягає поділу виходячи з того, що, частки дружини та чоловіка є рівними, та враховуючи, що спірний автомобіль за час розгляду справи в суді відповідачем був проданий, а причеп є неподільною річчю та позивачка не заявляє позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного рухомого майна, а просить суд стягнути компенсацію вартості 1/2 частини вказаного майна, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання [PERSON] про застосування позовної давності, в якому відповідач посилається на ст. 72 СК України виходячи з того, що шлюб розірвано рішенням суду від 21.11.2005 року, тому трирічний строк, на його думку, спливає 21.11.2008 року, одночасно зазначаючи, що разом вони не проживали з 2002 року, оскільки така позиція суперечить нормам ч. 1 ст. 68 СК України, відповідно до яких розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та нормам ч. 1, 2 ст. 69 СК України відповідно до яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, але як встановлено судом, під час судового розгляду справи, сторони не дійшли взаємної згоди, щодо розділу майна, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідними позовами. За таких підстав позов [PERSON] підлягає залишенню без розгляду, а позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Що стосується понесених [PERSON], як стороною у справі витрат на правову допомогу, надану згідно договору №170/15 від 09 вересня 2015 року про юридичне обслуговування укладеному з адвокатом [PERSON], суд відповідно до ч.2\~ст.84 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та враховуючи час перебування адвоката в судових засідання по зазначеній цивільній справі та час витрачений ним на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням повязаних з розглядом справи, вважає витрати [PERSON] на правову допомогу, які сплачені нею адвокату згідно наданих квитанцій в розмірі 10000 грн., є обґрунтованими, суд погоджується з наданим [PERSON] розрахунком суми таких витрат тому, у відповідності до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~сплачені [PERSON] кошти на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1204 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial