Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

18 травня 2020 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Роздільнянська міська рада Одеської області, про відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки. Стислий виклад позиції позивача. Після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці Роздільнянської міської ради, розміром 1607 кв. м., на що у позивача є відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. По сусідству, в тому ж житловому будинку [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] . Її частина житлового будинку розташована на земельній ділянці яка межує з земельною ділянкою, на якій розташована частина будинку, яка перейшла у власність позивача, після смерті матері. Дана межа визначалася металевою огорожею, довжиною 22 м., яка розподіляла по прямій лінії їхні земельні ділянки. Наприкінці березня 2020 року, позивач побачив, що відповідач по справі самовільно повалила частину даної металевої огорожі і перемістила межу, що розділяє земельні ділянки, на 5 метрів у глиб території позивача, закопавши там 2 металеві стовпи, висунувшись таким чином на територію позивача, загальною площею 85 кв.м (5 м. х 15 м.). Позивач запропонував відповідачу по справі та її чоловіку перенести межу на попереднє місце, але вони відмовилися це зробити, а також відмовились показати позивачу план своєї земельної ділянки та інші документи землеустрою. 10 квітня 2020 року, позивач звернувся з письмовою заявою до Роздільнянської міської ради Одеської області, про відновлення меж і усунення порушення прав на користування земельної ділянки. Однак у задоволенні даної вимоги було відмовлено та було рекомендовано, відповідно до статті 158 Земельного кодексу України, вирішувати дане спірне земельне питання у судовому порядку. Стислий виклад заперечень відповідача та третьої особи. 05 червня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення Роздільнянської міської ради Одеської області у порядку статті 181 ЦПК України. Згідно змісту даних пояснень Роздільнянська міська рада прийшла до висновку про неможливість задоволення зазначеної позовної заяви з огляду на те, що позивачем не надав жодного документу, який би підтверджував законність використання земельної ділянки. Натомість відповідач є законним власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , так як є рішення міської ради про передачу [PERSON] 0,0300 га земельної ділянки з кадастровим номером 5123910100:02:015:0189, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З огляду на те, що Роздільнянська міська рада своїм рішенням № 2168-VII від 06 серпня 2019 передала у власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , і за даними картографотопогеодезичної основи для розробки містобудівної документації, та Генерального плану м. Роздільна, відповідач правомірно зніс незаконно встановлену огорожу позивача, так як частина земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві приватної власності перебувала у незаконному індивідуальному користуванні позивача. [PERSON] відзив у встановлений судом строк не подала. Однак в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даної позовної заяви та надала суду оглянути оригінали правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. Процесуальні дії у справі. 21 травня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, оскільки справа розглядається у порядку загального позовного провадження (а.с.21-22). 17 червня 2020 року закрите підготовче провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.55). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус Роздільнянської державної нотаріальної контори, посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Левенець Т. П. , державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області 24 липня 1990 року і зареєстрованого в реєстрі за №1480, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , / ідентифікаційний № [NUMBER] /, що проживає в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво, складається з Ѕ (одної другої) частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці Роздільнянської міської ради розміром 1607 кв.м. На вказаній земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, зазначений в плані літерою «А», житловою площею 78,10 кв. м. та загальною площею 116, 40 кв. м. Ѕ (одна друга) частина житлового будинку належала спадкодавцю, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Роздільнянської міської ради Одеської області 28 жовтня 1988 року та зареєстрованого в Роздільнянській філії Одеського міського БТІ 20 жовтня 1988 року в реєстровій книзі №18-259 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №11800251. Спадкова справа №340/05, зареєстровано в реєстрі за №3014. У вказаному свідоцтві нотаріус зазначила: вірно читати 4 «чотири», закреслене «а» ї «а» не читати. (а.с. 6). В матеріалах справи міститься технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8 ), згідно якого власником будинку є [PERSON] та [PERSON] . Крім того, судом було оглянута загальна схема земельної ділянки (яку виготовив позивач самостійно) (а.с. 13). Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником об`єкту за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , форма власності: приватна спільна часткова, частка: 1/2, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 12.10.2005 року (а.с. 7). Відповідно до листа міського голови Роздільнянської міської ради Одеської області від 13.05.2020 року, згідно звернення від 08.05.2020 року, Роздільнянська міська рада Одеської області направили на адресу позивача копію рішення від 06 серпня 2020 року №2168-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель Роздільнянської міської ради Одеської області, в [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до змісту рішення Роздільнянської міської ради Одеської області XXXIX сесії VII скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель Роздільнянської міської ради Одеської області, в [ADDRESS] », сесія вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі Роздільнянської міської ради та не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб. Передати безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0300 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 5123910100:02:015:0189 за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] (а.с. 15). Крім того, судом було досліджено фрагмент топоплану М 1:1000 [ADDRESS] та кадастровий план, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 178900751, згідно якого земельна ділянка, кадастровий номер 5123910100:02:015:0189 належить [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , форма власності: приватна (а.с. 32-33, 35). Також, судом були досліджені фотознімки долучені в судовому засіданні позивачем [PERSON] (а.с. 49-52). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу та доказу учасників справи, на підставі чого було встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустими. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно положень статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб`єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. У відповідності до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держаної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання її у користування. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 17.04.2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Відповідно до положень статті 157 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до частини 1 статті 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно положень статті 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач отримав спірну земельну ділянку у відповідності до положень діючого законодавства, та межі земельної ділянки встановлені у відповідності до технічної документації із землеустрою. На підставі статей 106, 107, 152, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed