Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

17 квітня 2020 року до Рівненського районного суду Рівненської області від Рівненського міського суду Рівненської області надійшла за підсудністю цивільна справа № 569/2843/20 за позовом [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач 1), Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі - відповідач 2) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Аргументи учасників справи У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти на відшкодування непогашеної матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) в розмірі 23648,58 гривень, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12612 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 29 жовтня 2019 року о 09 год. 35 хв. відповідач 1, керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Соборна та вул. Гур`єва в м. Рівне здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Позивач повідомила, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у справі № 569/20694/19 відповідача 1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Загальна сума витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, за твердженням позивача, становить 64306,07 гривень, однак 23.01.2020 від відповідача 2 на рахунок позивача в якості страхового відшкодування надійшли кошти в сумі лише 40657,49 гривень. Сума для відновлення автомобіля, що залишається непогашеною становить 23648,58 гривень (64306,07 - 40657,49), яку позивач просить стягнути з відповідачів. Також вказує, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 21.07.2020 р. до Рівненського районного суду Рівненської області від Рівненського міського суду Рівненської області надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» на позовну заяву, в якому відповідач 2 вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. У відзиві відповідач 2 зазначив, що відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АМ/8578777 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Для визначення розміру збитків, у відповідності до вимог ст.ст. 22, 25, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Товариство з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» звернулось до аварійного комісара [PERSON] . Згідно аварійного сертифікату 34-D/63/5 від 20.12.2019 року, фізичний знос автомобіля складає 0,239. Тож, відповідно до зазначеного аварійного сертифікату, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу (0,239) і становить 41 861,80 грн., з врахуванням 20% ПДВ. Відповідач 2 повідомив, що 22.01.2020 року сплатив страхове відшкодування, в розмірі 40861,80 грн. (41861,80 - 1000,00 (франшиза). Саме такий розмір відшкодування, на думку відповідача 2, є справедливим та визначеним у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пояснив, що на момент розгляду справи в суді аварійний сертифікат 34-D/63/5 є дійсним, а надані позивачем акт виконаних робіт № АК00036793 від 29.11.2019 року, № АК00036794 від 29.11.2019 року, реалізаційна накладна № 00006919 від 20.12.2019 не містять відомостей щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу, не є належними доказами по справі та не можуть спростувати висновків експерта, який склав аварійний сертифікат № 34-D/63/5 від 20.12.2019 року. Повідомив, що позивач у заяві про страхове відшкодування від 30.10.2019 року погодилася із способом і розміром збитку розрахованим страховиком. Враховуючи, що страховик та потерпіла особа (позивач) досягли згоди про спосіб здійснення страхового відшкодування, відповідач 2 вважає, що розмір страхового відшкодування було правомірно визначено у спосіб визначений страховиком на підставі аварійного сертифікату 34-D/63/5 від 20.12.2019 року. Відзив на позовну заяву відповідач 1 не подав, у судові засідання 20.05.2020 р., 09.07.2020 р., 08.09.2020 р. не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, у тому числі через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотань від відповідача 1 про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки передано на розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області. До Рівненського районного суду Рівненської області зазначена справа надійшла 17.04.2020 р. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.04.2020 р. відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 20.05.2020 р. 20.05.2020 р. у зв`язку з клопотанням відповідача 2 розгляд справи відкладено на 18.06.2020 р. 18.06.2020 р. у зв`язку з відрядженням головуючого судді, розгляд справи відкладено на 09.07.2020 р. 09.07.2020 р. у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладено на 05.08.2020 р. 05.08.2020 до Рівненського районного суду Рівненської області надійшло клопотання представника позивача про проведення розгляду позовної заяви за його відсутності, в якому повідомив, що не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Учасники справи у судове засідання 08.09.2020 р. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час його проведення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 29 жовтня 2019 року о 09 год. 35 хв. відповідач 1, керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Соборна та вул. Гур`єва в м. Рівне здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у справі № 569/20694/19 відповідача 1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У заяві про страхове відшкодування від 30 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до генерального директора ТДВ страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» Соніної Т.В. з проханням відшкодувати витрати, пов`язані з пошкодженням автомобіля «TOYOTA CAMRY» [NUMBER] 2018 р.в. Згідно акту виконаних робіт № АК00036793 від 29.11.2019 р. вартість виконаних робіт щодо автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] становила 22777,48 гривень. Згідно акту виконаних робіт № АК00036794 від 29.11.2019 р. вартість виконаних робіт щодо автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] становила 40790,91 гривень. Згідно реалізаційної накладної № АК00006919 від 20.12.20219 р. вартість молдінгу дверей за замовленням позивача становила 737,68 гривень. Загальна сума витрат на ремонт пошкодженого автомобіля склала 64 306, 07 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, реалізаційною накладною та фіскальними чеками. На дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 29 жовтня 2019 року, цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована вТовариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ». Відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АМ/8578777 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Товариство з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» для визначення розміру збитків звернулось до аварійного комісара [PERSON] , яким проведено розрахунок вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до аварійного сертифікату 34-D/63/5 від 20.12.2019 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу (0,239) склала 41 861,80 грн., з врахуванням 20% ПДВ. Згідно з розрахунком страхового відшкодування безумовна франшиза складає 1000,00 гривень, а сума страхового відшкодування - 40861,80 гривень, що підтверджується страховим актом № ЦВ/19/6048 від 22.01.2020 року. 22.01.2020 року відповідач 2 сплатив страхове відшкодування, в розмірі 40861,80 грн. (41861,80 - 1000,00 (франшиза). Як вбачається з роздруківки деталей транзакції, 23.01.2020 позивач отримала від відповідача 2 кошти страхового відшкодування у розмірі 40657,49 гривень, комісія по транзакції склала 204,31 гривні. Оскільки позивач не отримала відшкодування завданих їй матеріальних збитків у повному обсязі, вона звернулась за захистом своїх прав та інтересів до суду. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», регламентується, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Дослідивши наявні у справі докази судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у справі № 569/20694/19 відповідача 1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у вчиненні ДТП за участю позивача 29 жовтня 2019 року. Таким чином, зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача 1, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем 2. У заяві про страхове відшкодування від 30 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до генерального директора ТДВ страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» Соніної Т.В. з проханням відшкодувати витрати, пов`язані з пошкодженням автомобіля «TOYOTA CAMRY» [NUMBER] 2018 р.в. Загальна сума витрат на ремонт пошкодженого автомобіля склала 64 306, 07 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, реалізаційною накладною та фіскальними чеками. Відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АМ/8578777 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Для визначення розміру збитків Товариство з додатковою відповідальністю страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» звернулось до аварійного комісара [PERSON] , яким на підставі проведеного дослідження і зібраних документів складено аварійний сертифікат 34-D/63/5 від 20.12.2019 року. Відповідно до зазначеного аварійного сертифікату, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу (0,239), тобто 41 861,80 грн., з врахуванням 20% ПДВ. 22.01.2020 року відповідач 2 сплатив страхове відшкодування, в розмірі 40861,80 грн. (41861,80 - 1000,00 (франшиза). Суд погоджується з позицією Відповідача 2, що ним, у встановленому Законом порядку оцінено шкоду та сплачено страхове відшкодування, з урахуванням фізичного зносу. Разом з тим, суд критично оцінює покликання відповідача 2 на те, що у заяві про страхове відшкодування від 30.10.2019 року позивач погодилася із способом і розміром збитку розрахованим страховиком, оскільки на дату підписання зазначеної заяви розмір збитку страховиком розраховано не було. Згідно з аварійним сертифікатом 34-D/63/5 від 20.12.2019 р., вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] розраховано 20.12.2019 р. Щодо неналежності доказів, зокрема актів виконаних робіт № АК00036793 від 29.11.2019 року, № АК00036794 від 29.11.2019 року, реалізаційної накладної № 00006919 від 20.12.2019, які підтверджені фіскальними чеками, суд зазначає, що хоча ці докази не містять відомостей щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу, все ж таки вони є належними доказами в даній справі, оскільки доводять фактичні витрати понесені позивачем на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що різниця між розміром заподіяної шкоди (64306,07 гривень) і розміром страхового відшкодування (40657,49 гривень) становить 23648,58 гривень. Враховуючи те, що позивачу відповідачем 2 було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 40657,49 гривень та з урахуванням постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у справі № 569/20694/19, якою відповідача 1 визнано винним у вчиненому ДТП, суд прийшов до висновку, що грошові кошти на відшкодування непогашеної матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) в розмірі 23648,58 гривень підлягають стягненню лише з відповідача 1. Відповідно до п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. З договору про надання правових послуг адвоката від 04 лютого 2020 року вбачається, що оплата гонорару адвокату за надані послуги становить 1051 гривню за одну годину роботи. Згідно акту (звіту) про виконання робіт (надання правових послуг адвоката) станом на 14.02.2020 р. позивачем було отримано послуги в розмірі 12612 гривень, яка була сплачена нею відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 14.02.2020 р. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 додаткової постанови від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Дослідивши акт (звіт) про виконання робіт (надання правових послуг адвоката) суд зазначає, що оскільки судом здійснено заочний розгляд даної справи за відсутності позивача та її представника, вимога щодо стягнення 4204 гривні за участь у чотирьох судових засіданнях є безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає. Таким чином, суд вважає, що з відповідача 1 слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8408,00 (12612 - 4204 ) гривень. Крім того, до стягнення з відповідача 1 на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved