Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

18 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований його брат [PERSON] , [INFO]., який близько трьох років в ньому не проживає. В будинку відсутні будь-які речі, які б належали відповідачу, та жодних обов`язків по утриманню житла відповідач не здійснює. Небажання відповідача в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку створює для позивача суттєві перешкоди, оскільки він позбавлений можливості оформити субсидію. Позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим будинком [ADDRESS] . В суді позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 23 грудня 2016 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 грудня 2016 року (а.с.9-10). В будинку [ADDRESS] крім позивача, зареєстрований його брат - [PERSON] , [INFO] , та бабуся - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 22.12.2020 р.( а.с.7). Відповідно до акту від 22.12.2020 року, складеного депутатами місцевої ради, слідує, що за місцем реєстрації, а саме в будинку [ADDRESS] [PERSON] ,[INFO]., починаючи з вересня 2017 року не проживає (а.с.8). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що вони є сусідами [PERSON] , який разом з бабусею проживає в будинку [ADDRESS] . Раніше там проживав і його брат [PERSON] . Вже більше трьох років [PERSON] у вищевказаному будинку не проживає, до будинку не приїзджає, його речей в будинку немає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником житлового будинку [ADDRESS] , не проживає в ньому близько трьох років та витрат з утримання будинку не несе. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації більше одного року, не є власником будинку [ADDRESS] , то він підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved