Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

18 червня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 9 365 грн. 06 коп.. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15 червня 2012 року між нею та з відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала від неї 5 100 грн. грошових коштів. Погашення відповідачем позики за умовами договору повинно бути здійснено на протязі одного місяця, тобто в строк до 15 липня 2012 року. Усі умови позики були погоджені сторонами та викладені в розписці, власноручно написаній відповідачем.\~ Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої зобовязання за договором позики, просила стягнути з [PERSON] 5 100 грн. - суми позики, 3 840 грн. 30 коп. індексу інфляції та 424 грн. 76 коп. три відсотка річних. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач визнала позов. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс/13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що між сторонами 15 червня 2012 року виникли зобовязання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 5 100 грн. (а.с.12). В розписці встановлено зобовязання відповідача повернути суму позики протягом одного місяця, тобто до 15 липня 2012 року. Розписка знаходилась у позивача, яка надала в суд її оригінал. Наявністьневиконаного боргового зобов'язання перед позивачем підтвердила в судовому засіданні відповідач. При укладенні договору позики між сторонами не було домовленості про одержання процентів\~\~за користування грошовими коштами. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Саме на підставі згаданої норми закону, позивачем були заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми за період з 15 липня 2012 року по 17 червня 2015 року, які відповідно до розрахунку складають 3 840 грн. 30 коп.(а.с.4) та 424 грн. 76 коп. (а.с.3). Дані розрахунку підтверджують, що вказані суму боргі розраховані належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у відповідності до ст. ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: approved