Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

18.02.2016 року позивач - перший заступник керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області Сивак С.В. в інтересах Кілківської сільської ради Чуднівського району Житомирської областізвернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на користь Кілківської сільської ради Чуднівського району Житомирської областіматеріальну шкоду у розмірі 3000,00 грн. завдану кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем - [PERSON] завдано матеріальної шкоди позивачу, оскільки останній вчинив щодо позивача кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України за наступних обставин. [PERSON] таємно викрав бувший в користуванні працюючий підсилювач звуку з мікшером «EUROPOWER PMX 660 M Behringer», який належить Кілківській сільській раді Чуднівського району Житомирської області, чим спричинив матеріальної шкоди на суму 3000,00 грн. Вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 05.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Позивач - Кілківська сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні. До суду надійшла заява сільського голови Паращенко В.В., згідно якої позивач просить справу розглядати без участі представника сільської ради, позов підтримує в повному обсязі. Прокурор Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області Кідрук М.М. подав до суду заяву, згідно якої не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та одночасно повідомляє, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає повністю. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення по справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 05.01.2016 року [PERSON], [INFO], було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначено покарання - позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а.с. 6-8). Згідно ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи викладене, суд вважає, що саме відповідач є винною особою у завданні шкоди позивачу і саме він є особою, зобов'язаною відшкодувати матеріальну шкоду. Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved