Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

18.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав. У заяві позивач зазначила, що є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьки якої є [PERSON] та [PERSON] , який був записаний зі слів матері, ним батьківство не визнавалось. Але мати дівчинки її вихованням не займається, зловживає спиртними напоями, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Ще до навчання у школі дитина майже весь час проводила з нею у її будинку в селі. Інколи мати забирала дитину до себе, проте після таких зустрічей дитина була пригнічена, плаксива, у вісні розмовляла. Мати матеріально дитину не утримує, ніякої допомоги по вихованню дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Все це свідчить про те, що мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Крім того, мати дитини зовсім не переймається фізичним та моральним станом дитини, вона не має постійного доходу для матеріального забезпечення, умов проживання дитини, ухиляється від утримання дитини, не може забезпечити умови для нормального розвитку дитини її навчання. На даний час, вона забезпечує онуку усім необхідним, харчуванням, житлом, доглядом, лікуванням , що відображається на її фізичному розвитку, взаємодії із іншими, створює умови для отримання нею належної освіти та підготовлює до самостійного життя. Посилаючись на вищенаведене просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на користь малолітньої дитини та призначити її опікуном відносно останньої. Ухвалою судді від 13.08.2018 року відкрито провадження по даній справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, в подальшому у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності . Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Норенко О.О. у судовому засіданні вважала доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до дитини, [PERSON] , [INFO] , в подальшому у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] та [PERSON] , є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради з 16.12.2015 року, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням одинокої матері від виконання батьківських обов`язків. Так, дитина проживала разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в будинку не придатному для проживання, оскільки у помешканні був відсутній газ, вода, оселя не опалювалась та потребувала капітального ремонту. Дитина спала у верхньому одязі через холоднечу, а коли приходила до школи, то тривали час не могла зігрітися. Іноді дитина приходила до школи голодна. З метою захисту законних прав та інтересів дитини [PERSON] , [INFO] , остання була зарахована до комунального закладу «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської міської ради, з подальшою можливістю ночівлі в цьому закладі, оскільки були відсутні умови проживання у будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту від 07.06.2018 року наданого адміністрацією комунального закладу «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської міської ради, встановлено, що протягом перебування [PERSON] , [INFO] в комунальному закладі «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської міської ради з 01.02.2016 року по теперішній час її мати [PERSON] свою доньку не відвідує, станом її здоров`я не цікавиться, зв`язок з дитиною підтримує лише через засоби телефонного зв`язку, матеріально не допомагає, додому не забирає. Вихованням займається [PERSON] , яка взяла обов`язок опікуватися [PERSON] , матеріально її забезпечує, цікавиться її навчанням, станом здоров`я, відвідує батьківські збору. Також, у судовому засіданні встановлено, що на теперішній час неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] опікується [PERSON] , яка утримує дитину, піклується про неї та вважає себе її біологічною бабусею. Відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, її вихованням не займається, аліменти не виплачує, жодних стосунків з дитиною не підтримує, її станом здоров`я не цікавиться. Крім того, за невиконання батьківських обов`язків мати дитини, [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Таким чином, у судовому зсіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, не обхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Виходячи з вище зазначених факторів, суд розцінює їх як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що також було підтверджено у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, вищезазначене підтверджуються висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 03.10.2018 року, які вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . Отже, з наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] та призначення позивача [PERSON] опікуном, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.07.2006 року. Позивач не має медичних протипоказань для призначення її опікуном, що підтверджується висновком про стан її здоров`я виданого Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» Миколаївської міської ради від 28.10.2018 року. Відповідно до довідки МВС України департаменту інформаційних технологій серії ІАА № 0997270, [PERSON] , [INFO] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має. [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Центрального об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва і отримує пенсію за віком, що вбачається із довідки, виданої 20.11.2018 року Управлінням ПФУ Центрального об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частинами 3 та 4 ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка займається її вихованням та турбується про неї, а також той факт, що судом не встановлено підстав, з яких позивач [PERSON] не може бути опікуном, суд дійшов до висновку про призначення останньої опікуном над малолітньою дитиною. Крім того, у відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимоги ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved