Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

18.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності №618 від 19.07.2007 року позивачка є власником квартири [ADDRESS]. З 2010 року в квартирі зареєстровані її дочка [PERSON] та онука [PERSON], які не приймають участі в утримані житла, систематично порушують правила сумісного проживання, що робить неможливим проживання з ними в одній квартирі. Відповідачка [PERSON] утримує в квартирі собаку, що категорично протипоказано їй у зв'язку з наявністю захворювання - бронхіальної астми четвертого ступеня. Для вирішення питання щодо виселення [PERSON] та [PERSON] із квартири позивачка зверталась до прокуратури АР Крим, але їй роз'яснено право на звернення до суду. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти їх з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 11.02.2014 року за заявою позивача позов в частині вимог до [PERSON] залишений без розгляду. В інший частині позову [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що члени сім'ї власника квартири мають рівні права на користування жилим приміщенням. Крім того, будь-яких перешкод у користуванні житлом позивачці не чиниться, комунальні послуги сплачуються, наявність у відповідачки собаки не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право на користування спірною квартирою. Також, звернули увагу на те, що позов не містить обґрунтування з посиланням на норми матеріального права. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради 19.07.2007 року №618, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.5, 6). Згідно з довідкою КП ЖЕО Київського району м.Сімферополя у квартирі зареєстровані: власник [PERSON], її дочка [PERSON] та онука [PERSON] ( а.с.12). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована в [ADDRESS] як член сім'ї власника, а відтак має права та обов'язки, передбачені ст.156 ЖК України. Підстави визнання члена сім'ї власника будинку (квартири) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, встановлені ст.405 ЦК України. Згідно з названою статтею члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, закон пов'язує підстави визнання члена сім'ї власника квартири таким, що втратив право на користування житлом, з фактом не проживання, періодом відсутності та наявністю для цього поважних причин. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідачка постійно проживає у спірній квартирі, що не заперечувалось позивачем. За таких обставин, вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на законі. Посилання позивачки на те, що відповідачка порушує правила спільного проживання, що унеможливлює проживання з нею в одній квартирі, є підставою для виселення відповідно до правил ст.116 ЖК України. Проте, позов не містить вимог про виселення. У зв'язку з чим суд, виходячи з принципу диспозитивності процесу, не входить в обговорення даних обставин. Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні містить перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи. Зокрема зняття з реєстрації здійснюється за заявою особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. По даній справі позивачкою не доведено припинення підстав на право проживання відповідачки у спірному жилому приміщенні, тому вимоги про зняття з реєстрації також не підлягають задоволенню. Крім того, реєстрація місця проживання є лише документальним підтвердженням права на проживання і сама по собі не може порушувати прав власника. З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Згідно зі ст..ст.317, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст.9, 150, 156 ЖК України , ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed