Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

19.12.2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь 1654,17 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 08.09.2018 року до 31.10.2018 року та 8,27 грн., що становить 0, 5% комісії банку за зарахування коштів на рахунок позивача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.12.2017 року Шевченківським районним судом м.Києва було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Разом з тим, незважаючи на те, що вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні, відповідач, маючи стабільний дохід, заборгував виплату аліментів за вересень та жовтень 2018 року у сумі 5 987,67 грн. Ухвалою від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Так, зокрема позивач вказує, що до 07.09.2018 року він працював в ПрАТ «Київстар» на посаді інженера-програміста і з його заробітної плати було утримано аліменти у розмірі ј від доходу, що становить 2 422,40 грн. При цьому, відповідач зазначає, що в жовтні 2018 року він ще не працював, але аліменти на суму 3 000,00 грн. сплатив поштовим переказом «Укрпошта», про що 02.11.2018 року повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва шляхом надання до канцелярії відділу відповідної заяви. Ухвалою від 20.02.2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів в справі. 22.02.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому він вказує, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки останній не вживав заходів щодо своєчасної сплати аліментів, свого працевлаштування, вирішення питання про зміну розміру аліментів, відстрочки чи розстрочки сплати таких аліментів за умови виникнення обставин, що свідчили б про погіршення матеріального становища відповідача. 07.03.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, в яких він вказує на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості по аліментам. 20.03.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про зміну обсягу позовних вимог, яке було повернуто їй без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального у місті Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Шевченківського районного суду м.Києва, виданого 01.03.2018 року за №761/43842/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на наявність у відповідача заборгованості по виплаті аліментів за вересень й жовтень 2018 року в розмірі 5 987,67 грн. Так, за змістом ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СУ України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Одночасно слід зазначити, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обгрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В свою чергу, будь-яких доказів на підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача матеріали справи не містять. Натомість, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, в період з 08.09.2018 року по 01.11.2018 року відповідач не працював, але аліменти на суму 3 000,00 грн. сплатив 02.11.2018 поштовим переказом «Укрпошта», про що 02.11.2018 року повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва шляхом надання до канцелярії відділу відповідної заяви. Крім того, як вбачається з Довідки про доходи від 10.09.2018 року, виданою ПрАТ «Київстар», аліменти за вересень 2018 року було сплачені у розмірі ј від доходу, що становить 2 422,40 грн. Тобто, виходячи з вище встановлених обставин справи, в даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що відповідач винен у виникненні заборгованості аліментів, оскільки факту умисного ухилення відповідачем від сплати аліментів у судовому засіданні не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання Правил недійсними слід також відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed