Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

19.09.2018 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області поштою надійшла вище зазначена позовна заява про стягнення з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та в розмірі ј частки за минулий час починаючи з 17 вересня 2015 року по 17 вересня 2018 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.02.2014 вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON]. Крім того позивач зазначає, що син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач останні чотири роки проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити (а. с. 21). Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву, заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, надані суду документи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Бзівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 4), в якому у них народився син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 03.04.2014 (а.с. 9). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 321 від 17.09.2018 (а.с. 10-11). Та обставина, що малолітній син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.1 та 2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, що відповідач є особою працездатного віку. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини, а також, що на утриманні відповідача є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов до висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, може сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час починаючи з 17.09.2015 по 17.09.2018 суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Так, відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Крім того згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Враховуючи зазначене, суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не отримувала їх у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, та приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю цієї вимоги. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial