Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

18.11.2014 року позивачі звернулись до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що позивач [PERSON] є користувачем автомобіля [NUMBER], на що має генеральну довіреність, в якій зазначено і про право користування автомобілем його сином [PERSON] 21.12.2013 року відповідач - неповнолітній [PERSON] здійснив незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, у зв'язку з чим його було засуджено вироком Хмельницького міськрайонного суду від 26.08.2014 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України. В результаті злочинних дій неповнолітнього [PERSON] автомобіль [NUMBER] було пошкоджено, чим завдано матеріальної шкоди його користувачам - позивачам [PERSON] та [PERSON] Розмір даної шкоди позивачі оцінили у 18 683 грн. 00 коп. Також позивачі зазначають, що діями [PERSON] їм було завдано моральної шкоди на суму 20 000 грн. У зв'язку з наведеним просили суд стягнути з відповідачів зазначені розміри шкоди. 05 лютого 2015 року в засіданні позивачі зменшили розмір позовних вимог, а саме зменшили розмір матеріальної шкоди до 14 253 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник та позивач [PERSON] зменшенні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечили проти стягнення з них матеріальної шкоди, проте просили суд визначити розмір відшкодування моральної шкоди у меншому розмірі, аніж просять позивачі. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 14 253 грн. 00 коп. підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з тим, відповідачі в судовому засіданні визнали вимогу позивачів про стягнення відшкодування моральної шкоди, проте заперечили її розмір. Судом встановлено, що позивачам внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, які позивачі зазнали у зв'язку з пошкодженням майна (автомобіля), що перебуває у їх користуванні, необхідності докладати певних зусиль для відновлення цього майна та приведення його у попередній стан, неможливості певний період використовувати автомобіль за його призначенням. Розмір завданої [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди суд оцінює в 500 грн. 00 коп. Частиною 2 статті 1179 ЦК України передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується у частці, якої не вистачає або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть. що шкоду було завдано не з їхньої вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього не має майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Судові витрати по справі розподіляються між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved