Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

19.05.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 3, 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.06.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№16). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 05.10.2012р. у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №1338. Від шлюбу у них з відповідачем народилась донька [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що між позивачкою та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. З жовтня 2019р. сторони не живуть разом, не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно, примирення з чоловіком неможливе. Спору про поділ майна сторони не мають. Сторони в судове засідання 16.06.2021р. не з`явилися, про дату розгляду справи судом були повідомлені належним чином, в справі є відповідні підтвердження (а.с. № 18). Позивачка в заяві до суду від 07.06.2021р. підтримала поданий позов та просила винести рішення за її відсутності. В цій заяві також зазначила, що бажає залишити прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] ». В заяві до суду позивачка також не наполягала на поверненні їй 50% від сплаченого нею при подачі даного позову судового збору (а.с. № 19). Відповідач в заяві до суду від 07.06.2021р. зазначив, що визнає позовні вимоги. Також в цій заяві, підтвердив період остаточного припинення шлюбних відносин між подружжям, а саме жовтень 2019р., а також просив винести рішення за його відсутності (а.с. №21). Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 16.06.2021р. за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін від 07.06.2021р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.10.2012р. у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №1338 (а.с. № 6). Від даного шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с.№5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з жовтня 2019р., не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з жовтня 2019р., з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища позивачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 19). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, та приймаючи до уваги те, що позивачка не наполягала на поверненні їй 50% від сплаченого нею при подачі даного позову судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги по розірванню шлюбу у розмірі 908 грн.(а.с.№2). Судовий збір, який було позивачкою помилково сплачено у більшому розмірі, може бути повернуто лише за її окремою заявою. На підставі викладеного,

Outcome: approved