Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

19.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до АТ «[PERSON] [PERSON]» про відшкодування збитків у звязку із порушенням зобовязання та застосування наслідків порушення грошового зобовязання,\~вказуючи на\~те,\~що 13.03.2007\~року [PERSON]\~прийняла від\~неї 1500\~долларів США\~,\~про прийняття\~грошових коштів\~поставила відмітку\~в договорі\~№ 26300243628\~від 13.03.07 року для внесення на відповідний рахунок, ввірене їй чуже майно - грошові кошти, на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, передавши їх [PERSON] з метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів підробила документ - вищевказаний договір, шляхом внесення в нього завідомо неправдивих відомостей, спричинивши у такий спосіб матеріальну шкоду. Вказані вище факти встановлені судовим рішенням, а саме, вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, яким [PERSON] та Кузнецова засуджені за ст. 191 ч.5 КК України. Суди визнали, що ці особи вчинили розкрадання коштів позивачів при виконання своїх службових (трудових) обовязків під час перебування на посадах у відповідача. З метою повернення втрачених коштів за обставин,які виклала вище, в березні 2015 року звернулася до Новотроїцького районного суду Херсонської області із позовною заявою до ПАТ «[PERSON] банк [PERSON]» про відшкодування матеріальної шкоди. Справа в судах розглядалася неодноразово. Останнім судовим рішенням а саме рішенням Новотроїцького суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року, залишено без змін постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у цивільній справі №662/248/16ц за її позовом до ПАТ «[PERSON] банк [PERSON]» про відшкодування матеріальної шкоди її позовна заява задоволена,з відповідача стягнуто на її користь 39105 гривень збитків,що еквівалентно 1500 доларів США. Банк добровільно виконав судове рішення лише в листопаді 2018 року.Суди встановили факт укладення нею договору банківського вкладу із відповідачем. Просила стягнути з відповідача на її користь збитки у звязку з порушенням зобовязання, а саме 495 доларів США що становить 13216 гривень по курсу долара відносно гривні на сьогоднішній день. Позивач в судове засідання не зявилася, її інтереси були представлені представником [PERSON], який надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив на позовну заяву. Вважає ці відносини деліктними, що договірних відносин не відбулося, договір не укладено, аргументи представника позивачів безпідставними. Позивачами пропущено строк позовної давності. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, враховуючи доводи представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є вимога про відшкодування збитків, які випливають з договірних відносин завданих відповідачем у звязку із неналежним виконанням трудових обовязків його працівниками, що призвело до втрати грошей позивачів, переданих ними працівникам в якості депозитних вкладів. Судом встановлено, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року було визнано, що працівники відповідача при виконанні своїх службових обовязків вчинили розкрадання коштів позивача. Цивільний позов позивачів в кримінальному провадженні до теперішнього часу не вирішено та виділено в окреме провадження, яке до сих пір перебуває на розгляді. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно із ч. 1\~ст. 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1059 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому, ч. 3 ст.\~1058\~та ч. 2 ст.\~1068 ЦК України\~встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Тобто відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Отже, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування чи часткове обліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківською вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Згідно з частиною першою статті 1060\~ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною другою статті 625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. До аналогічного висновку дійшов ВСУ у Постанові від 06.04.2016 року № 6-352цс16, де вказав, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином з договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, виникають зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Суд вважає, що договір є укладеним, оскільки цей факт встановлений вироком суду від 12.03.2012 року, тому обраний позивачем спосіб захисту з підстав існування між сторонами договірних відносин передбачених ст.ст. 1058-1059 ЦК України підлягає задоволенню із заявлених позивачем підстав. [PERSON] ВСУ у Постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобовязань та погодилась з висновком ВСУ. Викладеним у Постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295цс16, за змістом яких грошове зобовязання може виникати між сторонами в тому числі з договірних відносин. З наявних у справі заяви [PERSON]та відповідей банку встановлено звернення вкладника до відповідача з вимогою про повернення вкладів ще 3.10.2007 року. Однак відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі,що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи. Вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами,що відповідно до рішення суду від 06 квітня 2016 року вже встановлений розмір завданої позивачеві шкоди,та банк добровільно виконав судове рішення в листопаді 2018 року, отже слід визнати право позивача на стягнення 3% річних від розміру завданої шкоди, рахуючи з моменту виплати матеріальної шкоди та до моменту винесення рішення суду,яким вирішується спір, а не з 2007 року, як просить позивач. Також слід врахувати, що відповідно до Постанови ВСУ від 12.04.2017 року у справі №3-1462цс16 відповідальність передбачена статтею 625 ЦК України є компенсацією, а не неустойкою. Тому скорочений строк позовної давності в даному випадку не застосовується. Доводи представника відповідача щодо пропуску строків позовної давності спростовуються фактом звернення позивача до суду з цивільним позовом в кримінальному провадженні, який до сих пір не вирішений по суті. Представник позивачів посилаючись на ч.5 ст. 267 ЦК України зазначав, що у випадку пропуску строку позовної давності, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зважаючи на офіційний курс долару США на час розгляду справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] збитки, виходячи зі слідуючого розрахунку:сума втраченого вкладу 1500 доларів США. Розмір відсотків з листопада 2018 року - 6 місяців -1,5%.Розмір стягнення /1500:100/х 1,5%=22,5долара х 26,70 грн=600,75 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги слід задоволити частково на 0.22%, а судовий збір сплачено 705 гривень, то суд вважає необхідним відшкодувати судові витрати, понесені на оплату судового збору 1,56 гривні та витрати на правничу допомогу 1300 гривень. На підставі зазначеного, ст.ст. 1058-1060 ЦК України ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial