Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

18.07.2018 року заявник звернулася до суду з заявою про визнання матері [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутньою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 березня 2017 року заявнику, який зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , стало відомо про зникнення матері. На теперішній час місце перебування зниклої особи невідомо. 16 березня 2017 року заявник звернувся до Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою про її розшук, проте встановити місце перебування [PERSON] не виявилось можливим. Задоволення даної заяви має для нього юридичне значення, оскільки надає можливість зняти зниклу матір з реєстрації та отримати її пенсію. Заявник в судове засідання не з`явився, представник заявника у судовому засіданні наполягала на задоволені заяви виходячи з вказаних у заяві підстав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно відомостей Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 26.07.2018 року № 01-71/5611 та від 27.07.2018 року № 01-71/5737, заявник [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.05.2019 року, в проваджені Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12017080050001209 за ч. 1 ст. 115 КК України за усною заявою від 16.03.2017 року, згідно якої 15.03.2017 року о 22 год. 27 хв. до органу досудового розслідування надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що [PERSON] , [INFO] більше доби не виходить на зв`язок (ЄО №6883 від 15.03.2017). Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так як, місце перебування [PERSON] невідоме протягом двох років років, тому є підстави для визнання її безвісно відсутньою особою. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою необхідно заявнику для зняття її з місця реєстрації та отримання пенсії. Оскільки, із матеріалів справи вбачається, що останні відомості про [PERSON] були 15.03.2017 року, то початком її безвісної відсутності слід вважати 15 березня 2017 року. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заяву [PERSON] про визнання громадянина безвісно відсутнім, слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved