Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що у добровільному порядку він не може поділити майно, придбане ним та відповідачем під час шлюбу. У позовній заяві позивачем зазначено, що 26 серпня 2000 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який рішенням Словянського міськрайонного суду від 25.10.2016 р. розірвано. Під час спільного проживання, а саме 05.10.2010 р. вони придбали житловий будинок № 23 по вул.Миру у с.Мирне Словянського району та земельну ділянку за цією ж адресою, договори купівлі-продажу були укладені на імя відповідачки. Просив розподілити зазначений житловий будинок та земельну ділянку між ним та відповідачкою, виділивши кожному по ? частині. Позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, у якій зазначила, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення заперечень не має. За наявності таких письмових клопотань сторін суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутністю. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у юридичному шлюбі з 26 серпня 2000 року, що вбачається з тексту рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2016 р., яке набрало законної сили 07 листопада 2016 р. /а.с.12/. Шлюб між сторонами розірвано вищезазначеним рішенням суду. Таким чином, сторони по справі перебували у юридичному шлюбі з 26 серпня 2000 року до 07 листопада 2016 р. Під час перебування у шлюбі, а саме 05 жовтня 2010 року [PERSON] придбала у власність земельну ділянку площею 0,1177 га, з яких ріллі 0,0889 га, під житловою забудовою 0,0288 га, яку передано для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходиться у с.Мирне Словянського району по вул.Миру під № 23, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки № 1927 від 05.10.2010 р., посвідченим приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] /а.с.4/. Зазначений договір зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 жовтня 2010 року, таким чином [PERSON] набула право власності на зазначену земельну ділянку 13 жовтня 2010 року. Окрім того, 05 жовтня 2010 року [PERSON] придбала у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у с.Мирне Словянського району по вул.Миру під № 23, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки № 1924 від 05.10.2010 р., посвідченим приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] /а.с.5/. Зазначений договір зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 жовтня 2010 року /а.с.11/, таким чином [PERSON] набула право власності на зазначений житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами 13 жовтня 2010 року. 12 грудня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Добродум», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 455604. Згідно положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Положеннями статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу, як це передбачено статтею 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружин, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Судом встановлено, що під час шлюбу сторони по справі придбали житловий будинок та земельну ділянку. Відповідачкою [PERSON] зазначені обставини не оспорюються, про що свідчить також її письмова заява. Відповідно до положень частини 1 статті 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на положення частини 1 статті 60, частини 1 статті 61 СК України вказане сторонами майно визнається судом спільним сумісним майном подружжя. Положеннями статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Матеріалами справи встановлено, що за станом на час вирішення судом спору по суті, колишні подружжя досягли згоди між собою щодо поділу його між ними. Суд не вбачає правових підстав для іншого варіанту поділу майна, ніж за узгодженою позицією сторін по справі. У суду не має підстав ставити під сумнів добровільність волевиявлення відповідача, тому суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін, інших осіб. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та проведення поділу майна між сторонами.

Outcome: approved