Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

18.09.2015р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 77/100 частин спірної квартири, власником 23/100 частин є її онук [PERSON] В даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], однак останній протягом десяти років в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, що порушує права позивача як власника будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав (а.с.24, 33-34). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с.32). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку представника позивача, третьої особи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 77/100 частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS], власником 23/100 частини є [PERSON] на підставі договору дарування жилого будинку від 03 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 439 (а.с.7-9). Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» №1821 від 29.08.2015 за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстровані: [PERSON], 1958 року народження, [PERSON], 1978 року народження, [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 2014 року народження, [PERSON], 1962 року народження (а.с.13). Згідно акту ТОВ КК «КомЕнерго-Житомир» від 29.09.2015р. [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS], однак за даною адресою не проживає більше десяти років (а.с.26). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою позивача, засвідчила, що [PERSON] зареєструвала [PERSON] в спірній квартирі, однак останній там ніколи не проживав. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власником будинку [ADDRESS], не проживає в вказаному будинку більше встановленого законом строку, то суд приходить до висновку, що вказана особа є такою, що втратила право користування спірним житлом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved