Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

17 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» про скасування заборгованості за надані комунальні послуги. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в жовтні 2014 року за договором купівлі-продажу він придбав квартиру [ADDRESS]. Продавець вказаної квартири [PERSON] набула право власності на квартиру лише 08 серпня 2014 року та була її власницею 2 місяці. Після отримання правовстановлюючих документів на квартиру позивач звернувся до обслуговуючих підприємств із надання комунальних послуг і уклав договори на надання комунальних послуг у травні 2015 року. На протязі останніх шести місяців на його адресу відповідачем надсилаються квитанції з зазначенням в них заборгованості та погрозами відключення або припинення надання комунальних послуг. Відповідач надав йому довідку про існування боргу за надане водопостачання за невідомий період часу і невідомо кому в сумі 2659,90 грн., пояснивши на словах, що це є боргом з 2004 року інших власників квартири. Отже, борги виникли ще за попередніх власників квартири, і відповідач не здійснював ніяких дій по їх погашенню, а тепер намагається покласти відшкодування боргів на позивача. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» незалежно від того, чи було укладено споживачем відповідний договір з виконавцем чи ні, споживач не повинен оплачувати послуги раніше того моменту, коли він став власником житлового приміщення та став фактично їх отримувати. Просить суд зобов'язати відповідача виключити із суми, зазначеної на особистому рахунку [PERSON] суму 2659,90 грн., яка є заборгованістю попереднього власника за послуги з централізованого водопостачання належної на даний час квартири позивачу, а також заборонити в подальшому включати зазначену суму у вимогу до сплати на ім'я [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. В поясненнях, які надійшли до суду 29 січня 2016 року, відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] було переоформлено на [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 30.10.2014 року. Станом на 01.11.2014 року заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення складала 2309,20 грн. Заборгованість в сумі 2659,70 грн., про яку стверджує позивач, відноситься до іншого періоду, тобто на 01.05.2015 року. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON] (продавцю), що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.10.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 2809 (а.с.4-5). З п.1.1 договору вбачається, що відчужувана квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Бабушкінського районного суду по справі № 200/4464/13-ц від 13.01.2014 року. 26 лютого 2015 року позивач звернувся до КП «Дніпроводоканал» із заявою, в якій просив, виходячи з того, що з наявних повідомлень відповідача вбачається, що за квартирою [ADDRESS] мається заборгованість по сплаті комунальних послуг в сумі 2217,45 грн., всі несплачені платежі до жовтня 2014 року виключити та не здійснювати у майбутньому наміри по стягненню цієї заборгованості з нього як нового власника квартири (а.с. 7). З повідомлення про розрахунки за послуги водопостачання та водовідведення за жовтень 2014 року (а.с. 8) вбачається, що заборгованість за вказані послуги на 01 листопада 2014 року становить 2309,20 грн. З наданої відповідачем виписки з особового рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] на [PERSON] вбачається, що сума боргу 2659,70 грн. мала місце на квітень 2015 року, тобто на час, коли позивач вже був власником квартири протягом шести місяців (а.с. 30). Станом на 18.01.2016 року сума боргу за послуги водопостачання та водовідведення за вказаним особовим рахунком становить 2993,70 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач з вимогами про стягнення заборгованості з позивача за надані послуги водопостачання та водовідведення в порядку позовного або наказного провадження до суду на теперішній час не звертався. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 3, 27, 30, 31 ЦПК України та ст. 20 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та здійснює свій захист на власний розсуд. Згідно положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» , оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Таким чином, обравши спосіб захисту шляхом зобов'язання відповідача виключити із суми заборгованості позивача по сплаті послуг за водопостачання та водовідведення попереднього власника квартири по [ADDRESS], позивач у відповідності до вимог ст.ст. 3, 10, 60 ЦПК України на засадах змагальності не довів порушення його прав з боку відповідача КП «Дніпроводоканал» переконливими, належними та допустимими доказами, а також правову та фактичну підставу заявлених ним вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем обрано невідповідний спосіб захисту порушеного права. До того ж як зазначалось вище, позовних вимог або будь-яких претензій щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті комунальних послуг, виниклої з вини попередніх власників квартири, КП «Дніпроводоканал» не заявляло. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed