Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

19 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в якій просила стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 94000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку із будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок. 04 липня 2015 року вона зі своїм сином [PERSON] приїхала навідатися за адресою розташування вказаного будинку, де ними було виявлено, що житловий будинок, літня кухня, сарай, гараж не мають даху (знято шифер, перекриття з пошкодженням стін), зняті двері та ворота, а також знятий паркан. Зі слів сусідів, які були свідками незаконний дій, ними встановлено декілька невідомих осіб, які в їх відсутність займалися незаконним розбором житлового будинку та будівель і споруд. Даний факт також був зафіксований актом, складеним повноважною комісією від 04 серпня 2015 року. У зв`язку із цим, вона звернулася із відповідною заявою про вчинення кримінальних правопорушень до органів поліції. Згідно з повідомленням про початок досудового розслідування від 03 жовтня 2015 року, яке прийнято старшим слідчим СВ Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] , попередня правова кваліфікація вказаним протиправним діям дана за ч. 1 ст. 194 Кримінального кодексу України, а відповідні відомості було внесено до ЄРДР. Також 17 червня 2018 року її було допитано в рамках даного кримінального провадження. 21 березня 2017 року в якості свідка в рамках даного кримінального провадження було допитано [PERSON] , який в своїх показаннях, зокрема, вказував, що між його матір`ю [PERSON] та нею мав місце майновий конфлікт, який полягав у тому, що позивач, нібито, давала обіцянку після продажу зазначеного вище житлового будинку сплатити їй проценти від продажу даного будинку, оскільки такий будинок, нібито, було придбано за її спільні кошти та кошти її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В подальшому матері [PERSON] почали дзвонити сусіди по [ADDRESS] , а саме [PERSON] про те, що господарські будівлі приватного домоволодіння зіпсувались, один із сараїв завалився, невідомі люди проводять розборку домоволодіння на будівельні матеріали. Після даного дзвінка [PERSON] було прийнято рішення забрати шифер, яким було покрито дах будинку. Після прийняття цього рішення відповідачем разом із його тестем [PERSON] вказаний шифер було знято та складено на території приватного домоволодіння [PERSON] . В подальшому відповідач дізнався, що за даним фактом вона звернулась до органів поліції. На теперішній час кримінальне провадження у даній справі триває. Згідно зі звітом про оцінку збитків від пошкодження будинку, загальна вартість збитків від пошкодження житлового будинку складає 94000 грн. Оскільки відповідач не заперечує того факту, що саме ним було здійснено зняття шиферу з її будинку, що стало наслідком спричинення їй матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного їй майна, вважає, що є підстави для задоволення позову. Вищевказані обставини змусили її звернутися до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила її задовольнити. Пояснила, що будинок, розташований у [ADDRESS] , належав [PERSON] , який помер [INFO] . Вона його оформила на себе у 2013 році. 04 липня 2015 року вона приїхала до будинку та побачила, що на всіх будівлях відсутня покрівля шиферна, а саме на будинку, сараї, кухні, гаражі. [PERSON] був покритий черепицею. Ще на свято Пасхи у 2015 році все було в порядку, нічого не було розібрано. Вона поїхала до міського відділу поліції, написала заяву, аби розібралися, але хто це зробив вона не знала. Слідчий Ворожбіт приїздив до неї у м. Лиман, допитував її і від нього вона дізналася, що [PERSON] і [PERSON] розібрали матеріали з належного їй будинку. Було порушено кримінальне провадження, але досудове розслідування йшло повільно. Кримінальне провадження планували закрити та вона не знає, що з ним на теперішній час. Вона вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати шкоду, оскільки він був допитаний слідчим та зізнався у вчиненому. Вона також зазначила, що її чоловік [PERSON] , перебуваючи з нею у шлюбі, проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] більше 16 років, проте зв`язок з нею підтримував. Після його смерті вони ховали його удвох. Потім вони домовилися, що коли вона переоформить документи на будинок, то вона [PERSON] віддасть якісь відсотки від вирученої за будинок суми. Але будинок не продавався та платити гроші їй не було з чого. Експерт повідомив, що будинок зруйнований через відсутність даху на будинку, у зв`язку із чим матеріальна шкода складає 94000 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволені позовних вимог. Заперечував той факт, що будинок зруйнувався внаслідок того, що вони з [PERSON] зняли з будинку шифер. Зазначив, що за будинком ніхто не слідкував та не доглядав. [PERSON] проживав з його матір`ю приблизно з 1985-1987 року у цивільному шлюбі. Цей будинок спочатку оформлювався на його матір, але потім будинок оформили на [PERSON] . Пояснив, що він особисто з [PERSON] перекривав цей будинок шифером замість черепиці одразу, як вони будинок придбали. Будівлі стали руйнуватися з часом, дах попадав на будівлях, шифер з будівель позабирали люди, будинок також розграбували, він почав руйнуватися, піч розібрали, стіни почали руйнуватися, тому вони вирішили з [PERSON] зняти шифер з будинку, аби зберегти та віддати його [PERSON] , якщо їй потрібно. На даний час шифер у нього в наявності та він готовий повернути його. Посилається на те, що будинок він не руйнував, його зруйнували інші люди, стіни впали, висипалися, підлога була відсутня, залишився тільки дах і він вирішив його зняти. Балки вже також були зруйновані, шифер перекосився. Аби все це не зникло та не було пограбовано, він вирішив зняти шифер, який на теперішній час перебуває по [ADDRESS] . Шифер раніше був у вжитку, вони з [PERSON] перекривали ним дах цього будинку. За цей будинок його мати повністю виплатила [PERSON] гроші, будинок був спочатку оформлений на неї, потім вони перекривали дах на ньому. Згодом, аби отримати житлову субсидію, його мати переоформила цей будинок на [PERSON] , але як саме він не знає. В якому році він перекривав дах будинку він не пам`ятає. Свідок [PERSON] , який є сином позивача, у судовому засіданні пояснив, що все почалось з того, що його батька поховали у м. Сіверську. Вони заїхали на дачу в 2011 році, приблизно весною чи літом, та побачили, що розібрані господарські споруди, не було воріт, криша на будинку з черепиці, всередині немає дверей, піч та підлога були на місці. Інші господарські споруди частково зруйновані та розвалені. Вони з матір`ю поїхали до поліції та написали заяву про руйнування будинку та його розграбування. Тривалий час про слідство нічого не було відомо. Потім він зателефонував до поліції м. Бахмуту та було порушено кримінальне провадження. Йому дали телефон слідчого, який розслідував їхню справу, та домовилися про їх допит. Потім слідчий їм сказав, що це [PERSON] винні і що вони розібрали дах на будинку. Після цього вони найняли адвоката та справа зрушила з місця, але потім їх відправили до суду для вирішення справи у цивільному порядку. До цього випадку вони навідувалися на дачу один раз на рік, а ключі від будинку залишали сусідці [PERSON] , аби вона могла показувати будинок покупцям, оскільки вони дали оголошення про продаж будинку. Деякий час там проживала сім`я, яка частково робила там ремонт, але потім вони відмовилися його покупати. Востаннє вони були у будинку 04 липня 2013 року, у 2014 році не були, а потім поїхали лише у липні 2015 року. Сусідка [PERSON] потім відмовилася тримати у себе ключі від будинку та віддала їх їм, сказавши, що вона не хоче бути крайньою в цій історії. Після розмови зі слідчим вони розмовляли з [PERSON] та його матір`ю [PERSON] . [PERSON] сказав їм, що якби він не зняв шифер, то його б зняли інші люди. Стверджував, що будинок був перекритий черепицею, це він бачив на власні очі, він не знає, про який шифер йде мова. При складанні акту він не був присутній, акт було складено депутатом і акт їм передали потім. Свідок [PERSON] підтвердила суду той факт, що вона знала сім`ю [PERSON] , вони жили в одному дворі. Потім він пішов жити до іншої жінки. Потім він приїжджав, пізніше захворів і в 2011 році помер. Його поховали в м. Сіверську. В 2013 році вони з [PERSON] їздили до нього на могилу, в 2014 році не їздили, а в 2015 році також поїхали і прибрали на його могилі. Потім вони заїхали до нього на дачу, там все було розбито, даху не було, вікна розбиті. Гараж був перекритий шифером, а будинок черепицею, споруди майже всі зруйновані. Всередині будинку був безлад, все розкидано, стіни подекуди зруйновані. Вони спитали у сусідів, чи бачили вони щось, і сусіди сказали, що дах розібрали [PERSON] та ще якийсь чоловік. Куди вони поділи будматеріали, шифер та черепицю, вони не знають. Стверджувала, що будинок був перекритий черепицею, вона особисто її бачила у 2013 році. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] . Вони з [PERSON] стали спільно проживати у 1989 році та прожили з ним 22 роки. У них була домовленість не ображати дітей один одного. Вона хотіла мати свій будинок, вони вирішили купити дачу, аби була своя земля. Потім купили будинок, в ньому все було неохайно, вони ремонтували будинок як могли. Будинок був перекритий черепицею, вони його придбали приблизно в 2000-2001 році, оформили на неї, але гроші платили за нього навпіл. Балка на даху згнила та дах почав протікати, тому вона попросила сина [PERSON] перекрити кришу шифером та прибрати черепицю. Це було приблизно через 2-3 роки після купівлі будинку чи раніше. Шифер вони брали у людей, який був у вжитку. Дах на будинку шифером перекривав її син [PERSON] та його тесть [PERSON] [PERSON] не хотів там нічого робити, вона запропонувала, що будинок буде її, а він отримає половину грошей від неї. Вона повністю йому виплатила половину грошей. Потім вона запропонувала переоформити будинок на нього, незважаючи на те, що вона йому сплатила половину грошей. Будинок вона переоформила за договором купівлі-продажу, хоча нотаріус, дізнавшись, що вони перебувають у цивільному шлюбі, дуже здивувалася та сказала, що вона вчиняє неправильно. Вона працювала там сама та [PERSON] їй не допомагав. Приблизно в 2004 році [PERSON] захворів на онкологічну хворобу, хворів 7 років і в 2011 році помер. Після його смерті вона запропонувала [PERSON] віддати всі документи на будинок, а [PERSON] , якщо продасть будинок, сплатить їй частину грошей. [PERSON] на це погодилася. У [PERSON] був депозит в банку, він за життя зняв гроші та купив мотоцикл онуку, вона туди не втручалася. Депозит отримала [PERSON] , але грошей їй не дала. Вона чула, що [PERSON] збиралася продавати будинок, але не змогла. Сім`я [PERSON] фактично залишила цей будинок без нагляду та його почали розграбовувати. Сусідка [PERSON] говорила їй, що впав сарай, завалився. Потім вона зателефонувала їй та сказала, що там вже немає нічого живого, все зруйнувалося та люди все розкрадають. Свідок сказала, що будинок перекривали вони, оскільки шифер ще можна врятувати, тому його потрібно зняти, інакше його знімуть та вкрадуть інші люди. Тоді [PERSON] разом з тестем [PERSON] зняли шифер, шифер поклали у тестя, аби потім віддати його [PERSON] . Він до теперішнього часу так і лежить на подвір`ї у [PERSON] . На той час вони не спілкувалися з [PERSON] , їхніх телефонів у неї не було. Вони вирішили зняти шифер з благих намірів, оскільки будинок розтягнули вже, всередині не було ані пічі, ані підлоги, взагалі нічого не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у будинку [ADDRESS] , її будинок знаходиться майже навпроти спірного будинку [ADDRESS] . Раніше у будинку [ADDRESS] проживали [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Будинок був невеликий, мазаний, вони його ремонтували як могли. Це у них була як дача, все там було старе і слабке. Вони працювали на городі. Раніше будинок був перекритий черепицею, потім син [PERSON] [PERSON] та його тесть перекрили дах будинку шифером. Шифер той був не новий, тобто він був у вжитку. Вона бачила кришу з шифером. Коли точно це було, зараз вона не пам`ятає. Потім [PERSON] помер і [PERSON] перестала з`являтися у будинку. Потім будинок стали розбирати, розграбовувати потроху, завалилася одна стіна сараю чи прибудови. Вона зателефонувала [PERSON] і сказала, що все дуже погано з будинком, оскільки знала, що будинок належить їй та повідомляти про це необхідно їй. Потім вона дізналася, що [PERSON] зі своїм тестем з даху будинку зняв шифер. Їй відомо, що вони це зробили, аби зберегти хоч шифер, оскільки будинок та інші будівлі вже розграбували. Особисто вона не бачила, хто і коли знімав шифер. Потім вона дізналася, що на [PERSON] подали до суду позов. Вона вважає, що [PERSON] будинок не руйнував та до цього не причетний, а він, навпаки, хоча б зберіг шифер. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] , яка раніше була власницею будинку [ADDRESS] . Зазначила, що цей будинок будувався у 1950-х роках при ній, будинок дерев`яний, мазаний глиною і оббитий дошками. Потім вони добудували літню кухню, туалет, гараж з цегли. Її чоловік помер рано, вона проживала сама і через поганий стан здоров`я вирішила продати свій будинок. Це було приблизно у 2005 році. Будинок купила [PERSON] . Свідок проходила повз будинку та бачила, що [PERSON] використовувала будинок як дачу. Приблизно у 2011 році будинок був ще в порядку, але потім став занедбаний, стало все руйнуватися, сипатися, вона здивувалася, що трапилося з будинком. Коли у будинку проживала її сестра [PERSON] , то будинок був перекритий черепицею, а потім через 1-2 роки вона побачила, що дах будинку інші власники будинку перекрили шифером. Будинок з часом став руйнуватися все більше і більше, вона бачила це приблизно два рази на рік, коли проходила повз будинку. Літня кухня та гараж були розвалені, даху на будинку не було. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі біржового контракту № 284-Н (договору купівлі-продажу) від 14 вересня 2001 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці. Вартість майна, що продається, складала 1700 грн. (а.с. 124). Оскільки на дату укладання біржового контракту № 284-Н (договору купівлі-продажу) від 14 вересня 2001 року в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на житлове приміщення. Рішенням Артемівського районного суду Донецької області від 16 травня 2003 року у справі № 2-652-2003 визнано за [PERSON] право приватної власності на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 122). Право приватної власності за [PERSON] зареєстровано Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Артемівська 28 травня 2004 року, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3716311 від 28 травня 2004 року (а.с. 123). Згідно з договором купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 21 червня 2004 року, посвідченим державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 2419, [PERSON] продала, а [PERSON] купив жилий будинок з спорудами і побудовами та земельну ділянку площею 0,1741 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Продаж будинку вчинено за 1000 грн. (а.с. 125). Відповідно до довідки КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», виданої з відомостями станом на 31 грудня 2012 року, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Артемівською філією Донецької товарної біржі 14 вересня 2001 року за № 284, та на підставі рішення Артемівського районного суду від 16 травня 2003 року у справі № 2-652-2003. Житловий будинок було продано 21 червня 2004 року (а.с. 121). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 квітня 2013 року, посвідченим державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М. та зареєстрованим в реєстрі зі № 1263, спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1947 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою артемівською державною нотаріальною конторою 21 червня 2004 року по реєстру за № 2419 і зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 червня 2004 року за № 6029290, № 3277-16. За вищезгаданою адресою знаходиться один одноповерховий дерев`яний будинок А1аа та такі господарсько-побутові будівлі та споруди: цегляна літня кухня Б, цегляний сарай В, цегляний льох Г, цегляний сарай Д, цегляний сарай Е, цегляна вбиральня И, огорожа 1-2, колодязь 3. Вартість спадкового майна становити 13475 грн. (а.с. 9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2920981 від 25 квітня 2013 року (а.с. 11-12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М. та зареєстрованого в реєстрі зі № 1261, спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1947 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею -0,1000 га, кадастровий номер 1420910400:00:002:0340, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 13), про що також свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33873783 від 25 квітня 2013 року (а.с. 14-15). У судовому засіданні досліджено та проаналізовано надані позивачем копії матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050150003075 від 03 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 194 КК України, згідно з якими в період часу з червня 2015 року по 04 липня 2015 року невстановлені особи пошкодили майно, яке знаходилося на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , а саме пошкодили дах будинку, літньої кухні, сараю, гаражу, перекриття стін, огорожу домоволодіння, чим спричинили [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 35000 грн. (а.с. 19-33). У відповідь на запит суду від 10 серпня 2020 року Бахмутським ВП ГУНП в Донецькій області повідомлено, що за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050150003075 від 03 жовтня 2015 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 22 червня 2019 року по кримінальному провадженню № 12015050150003075 від 03 жовтня 2015 року прийнято рішення за ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 119). Згідно з копією постанови про закриття кримінального провадження від 22 червня 2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050150003075 від 03 жовтня 2015 року, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Слідчим у постанові зазначено, що дії особи, яка скоїла пошкодження майна потерпілої [PERSON] формально містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, але через відсутність підтвердження вказаних дій, відсутність жодного документа про завданий матеріальний збиток, відсутність суб`єкта кримінального правопорушення, а також те, що у ході слідства не здобуто доказів, які б вказували на наявність складу злочину у вищевказаному діянні, немає можливості встановити суб`єктивну сторону кримінального правопорушення (а.с. 120). Відповідно до звіту № DP190820-C1 про оцінку збитків від пошкодження, складеного оцінювачем [PERSON] , станом на 30 серпня 2019 року збитки від пошкодження житлового будинку загальною площею 37,9 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складають 94000 грн. (а.с. 34-71). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Сіверську Бахмутського району Донецької області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 лютого 2020 року (а.с. 93). Ухвалою суду від 12 травня 2020 року провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у зв`язку з його смертю (а.с. 98). Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України,\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1\~ст. 22 ЦК України,\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як видно з п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи (Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); б) наявність шкоди (Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом цієї статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України від 21.12.2005 року). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Тобто ч.\~2\~ст.\~1166\~ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Судом встановлено, що постановою слідчого Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Ворожбіта Д.М. від 22 червня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050150003075 від 03 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, слідчим у постанові зазначено, що дії особи, яка скоїла пошкодження майна потерпілої [PERSON] формально містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, але через відсутність підтвердження вказаних дій, відсутність жодного документа про завданий матеріальний збиток, відсутність суб`єкта кримінального правопорушення, а також те, що у ході слідства не здобуто доказів, які б вказували на наявність складу злочину у вищевказаному діянні, немає можливості встановити суб`єктивну сторону кримінального правопорушення (а.с. 120). Згідно з вимогами ст. 82\~ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~\~Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже у судовому засіданні встановлено, що неправомірність поведінки відповідача [PERSON] не була доведена будь-яким судовим рішенням чи іншими доказами, дії відповідача не були у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною позивачу шкодою, тобто спричинена позивачу шкода не виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача [PERSON] . З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що спочатку почав руйнуватися спірний будинок [ADDRESS] та господарські споруди на території вказаного будинку, а вже потім, коли будинок та господарські споруди були розграбовані, стіни та вікна розбиті, відповідач [PERSON] , з метою зберегти хоча б шифер з даху будинку, прийняв рішення про зняття шиферу з даху будинку. При цьому, показання свідків [PERSON] та [PERSON] даних обставин не спростовують. Оскільки причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, а відповідачем доведено відсутність його вини у заподіянні шкоди (у зв`язку із наявністю вини інших невстановлених осіб та у зв`язку із дією об`єктивних обставин), то відповідач звільняється від її відшкодування, оскільки шкоди завдано позивачу не з його вини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ч. 1\~ст. 77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових норм та досліджених в судовому засіданні доказів, виходячи з принципу диспозитивності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки у судовому засіданні не підтвердився той факт, що шкода, завдана майну позивача [PERSON] , виникла внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином, понесені позивачем судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed