Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

17 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою [PERSON]\~та [PERSON],\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~стороні позивача\~[PERSON] комітет\~Мукачівської міської\~ради в\~особі Центру\~надання адміністративних\~послуг про\~визнання [PERSON]\~та [PERSON]\~такими,\~що втратили\~право на\~користування житловим\~приміщенням та\~зобовязання [PERSON]\~комітету Мукачівської\~міської ради\~в особі\~Центру надання\~адміністративних послуг зняти останніх з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач являється власницею вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2018 року. Відповідно до п.9.1 вказаного договору кінцевим строком зняття з реєстрації місця проживання колишніх власників є 11.05.2018 року. Однак, при зверненні 14.09.2018 року до Управління компанії ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» для отримання довідки про кількість осіб, які зареєстровані та проживають в будинку, позивач дізналася, що крім неї та членів її сімї в будинку залишилися зареєстрованими члени сімї попереднього власника будинку. Відповідачі не проживають у будинку від самого початку виникнення права власності на нього у позивача, не несуть витрат по утриманню житла та сплаті комунальних послуг, а їх місцезнаходження позивачу невідомо. Той факт, що в будинку залишилися зареєстрованими члени сімї попереднього власника будинку створює для позивача певні незручності та заважає в повній мірі ним розпоряджатися. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, при цьому позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань, відзиву на позовну заяву суду не надавали. Представник третьої особи [PERSON] комітету\~Мукачівської міської\~ради в\~особі Центру\~надання адміністративних\~послуг в судове засідання не зявився. Подали до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, рішення по даній справі залишили на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.\~\~\~\~ Згідно з даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.05.2018 року будинок, за адресою\~м.Мукачево,\~вул.Шевченка\~Тараса,\~буд.16,\~Закарпатської області належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8). Даний будинок набутий позивачем на підставі договору купівля продажу від 11.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 325. (а.с.6-7). Реєстрація відповідачів у квартирі підтверджується довідкою ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» № 3-021769 від 14.09.2018 року (а.с.17) та відповіддями [PERSON] комітету Мукачівської міської ради від 21.09.2018 року № 01-40/7143 та № 01-40/7148 (а.с.22, 23). Однак, у вказаному будинку, відповідачі не проживають з часу його придбання позивачем. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі \~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п. 3 частини другої\~ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до\~ст. 20 Цивільного кодексу України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. У\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV\~передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст.8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції\~ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої\~ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини першої\~ст.316 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~ст.318 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Частиною другою п.15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст.\~33\~Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 Цивільного кодексу України\~та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідачів у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний обєкт нерухомості, перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Отже, вимога за предметом позову у повній мірі відповідає законодавчо встановленому способу захисту порушеного права (ст.ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України), яке не визнається відповідачами. Як встановлено по справі, позивач є власницею будинку у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями\~ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. \~Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст.\~316,\~318 Цивільного кодексу України).\~\~ Поряд з цим, будь\~яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на будинок, чи наявності у відповідачів права на користування ним, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що в будинку зареєстровані відповідачі. Відповідно до інформаційного листа ВССУ про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла.\~У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян визначений\~Постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Згідно підпункту 4 пункту 18 цієї\~Постанови, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, а зняття особи з реєстрації місця проживання, згідно п.п.26 Постанови, здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто на законодавчому рівні Позивач має право зареєструвати у своєму житлі будь-яку особу, але позбавлений можливості самостійно зняти її з реєстрації за власною ініціативою. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином , у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] 11.05.2018 року за договором купівлі-продажу житлового будинку набула у власність будинок № 60 по вул.Шевченка Тараса в м.Мукачево, Закарпатської області. За даною адресою залишилися зареєстрованими члени сім'ї колишнього власника будинку - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які за даною адресою не мешкають. Оскільки у відповідності до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла має похідним втрату права користування зазначеним житловим приміщенням колишнього власника житла та членів його сім'ї і припиняється разом з припиненням права власності, то\~\~суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.\~ Однак, стосовно позовної вимоги про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання суд зазначає наступне. У відповідності до п.3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог\~Закону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто центр надання адміністративних послуг вирішує питання про зняття особи з реєстрації на підставі рішення суду. Таким чином, позовна вимога щодо зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки сам по собі факт визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком зобов'язує належні органи зняти їх з реєстрації. Відповідно до вимог\~ст.141\~ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 704,80 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed