Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

18.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS], а також земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Єдиними спадкоємцями за законом першої черги є вона та її мати, яка відмовилась від своєї частки спадщини на її користь. У встановлений законом строк вона прийняла спадщину і 30 листопада 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та 29 вересня 2016 року свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS]. Проте у отриманні свідоцтва про право на спадщину на зазначене домоволодіння постановою нотаріуса їй було відмовлено, оскільки право власності на нього не було належним чином зареєстроване. Зазначене змушує її звернутись до суду. Позивач, його представник в судове засідання не з'явились, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи. Подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за відсутності представника ради, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. ст. 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] належали житловий будинок, який розташований [ADDRESS], земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS], а також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 14.05.2015 року, [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеного нерухомого майна. Згідно спадкової справи, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] і донька [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.10.1978 року, позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.09.1999 року, позивачка після одруження змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.7). З представленої суду копії спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась донька [PERSON] - позивачка [PERSON], яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS]. Дружина померлого [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь позивачки по справі [PERSON] Проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в [ADDRESS] постановою нотаріуса позивачу було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, який розташований [ADDRESS], останній складається з А-1 житлового будинку, загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., П-1 погрібу, а-1 тамбуру, б-1 тамбуру, Б-1 літньої кухні, Г-1 гаражу, Е-1 сараю, 2010 року побудови, Ж-1 сараю, З-1 навісу, И-1 душу, С-1 сараю, а' - ганку, І свердловини, К колодязю, N-1 огорожі, N-2 огорожі (а.с. 12). Згідно довідки комунального підприємства «Великоновосілківське РБТІ» від 07.09.2016 року №227, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на вказане домоволодіння не зареєстроване (а.с.13). Вказаний житловий будинок згідно запису в погосподарській книзі Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області особовий рахунок [NUMBER] значиться за померлим батьком позивачки - [PERSON] Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2016 р. приватним нотаріусом Великоновосілківського державного нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. у видачі свідоцтва на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено на підставі того, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок (а.с.27). Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до зазначеної Інструкції реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Зазначені вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, прийняла спадщину у встановлені законодавством України строки, однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості, у зв'язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved