Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Костянтинівського державного хімічного заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що працювала у відповідача лаборантом хімічного аналізу з 11 жовтня 1976 року по 31 липня 2013 року. Під час роботи, а також у день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, у зв'язку з чим вона зверталась до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі, і за наказами Костянтинівського міськрайонного суду від 18.06.2013 року та 13.09.2013 року з відповідача на її користь стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірах відповідно 5682грн.83коп. та 3508грн.03коп. Відповідно до цих наказів вона остаточно отримала суму заборгованості по заробітній платі 11 березня 2014 року, а тому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 1 серпня 2013 року, а також моральну шкоду у зв'язку з порушенням відповідачем її трудових прав у розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивачем пропущений строк звернення в суд з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди, а підстав для поновлення цього строку не має. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у відповідача лаборантом хімічного аналізу з 11 жовтня 1976 року, а 1 серпня 2013 року була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.3-5,12-14). У відповідності до вимог ч.1ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами, що в день звільнення [PERSON] належні при звільненні суми виплачені відповідачем не були, але заборгованість по заробітній платі була стягнута на підставі наказів Костянтинівського міськрайонного суду від 18.06.2013 року та 13.09.2013 року у розмірах відповідно 5682грн.83коп. та 3508грн.03коп. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди є обґрунтованими, але у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем пропущений встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України строк звернення із заявою про вирішення трудового спору до суду, який складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Про порушення свого права позивач дізнався у день звільнення, не отримавши повний розрахунок, а підстав для поновлення пропущеного строку немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed