Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

19.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивує тим, що з 04.12.1999 року по 21.10.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу ними була придбана квартира за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем. Просить визнати спільною сумісною власністю зазначену квартиру та визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, судові витрати стягнути з відповідача по справі. Позивач [PERSON] та її представник Прокопцев СВ в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1999 року, який було розірвано рішенням Словянського міськрайонного суду від 10.10.2013 року. Як встановлено в судовому засіданні, за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали наступне майно. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] 12.02.2002р., належить право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з висновку №22-1013 субєкта оціночної діяльності про вартість обєкта оцінки вартість квартири [ADDRESS] станом на 30.10.2013р., становила 236 394 грн. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні законодавчі положення містить ч. 3\~ст. 368 ЦК України, яка говорить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1 ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 71 СК України майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 своїй\~Постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, як було встановлено в судовому засіданні, вищевказана квартира була придбана сторонами в період шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги про поділ сумісного майна подружжя є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1183,94 грн. також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved