Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

17.11.2017 позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що 02.02.2017 між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача. Згідно з умовами цього договору відповідач отримала від [PERSON] 2700,00 (дві тисячі сімсот) гривень та зобовязалась повернути грошові кошти до 31 липня 2017 року. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON], з проханням повернути позику, але кожен раз відповідач посилалась на відсутність у неї коштів. Позивач просить стягнути з відповідача 2787,05грн. з урахуванням індексу інфляції суми позики та 24,41 грн. річних, а всього - 2811,46грн. А також стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не відомі, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, що відповідає ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, про що складена розписка, про те, що [PERSON] 02.07.2017 взяла в борг у [PERSON] 2700(дві тисячі сімсот) гривень, які зобовязалась повернути до 31.07.2017. Розписка була написана власноручно [PERSON] Факт написання розписки сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Борговим документом за договором позики можуть бути розписки, квитанції, будь-які інші письмові документи, що підтверджують одержання боржником грошей, речей, зокрема їх кількість, рід та якість, а також волевиявлення боржника повернути отримані у борг гроші, речі (на визначену дату чи визначений моментом витребування). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України). Позивач в обґрунтування своїх вимог надав письмову розписку від 02.07.2017, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики на суму 2700(дві тисячі сімсот) гривень, укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до якого, позивач надав відповідачу позику в сумі 2700(дві тисячі сімсот) гривень. Відповідно до тексту вказаної розписки, позичальник [PERSON] зобовязується повернути позикодавцю [PERSON] позику в сумі 2700(дві тисячі сімсот) гривень до 31.07.2017. Наявність у позикодавця розписки свідчить, про невиконання позичальником боргового зобовязання. Дану розписку суд розцінює, як борговий документ, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 1050 ЦК України, наслідком невиконання зобовязань за договором позики є стягнення відсотків за користування грошовими коштами (на рівні облікової ставки НБУ), компенсації знецінення грошових коштів (інфляція) та відсотків за порушення виконання грошового зобовязання (ст. ст. 625, 1048 ЦК України). Відповідач не виконав грошове зобовязання не повернув грошові кошти в строк, визначений договором, тому він зобовязаний сплатити борг з урахуванням компенсації знецінення грошових коштів індексу інфляції. Вказана грошова сума станом на 17 листопада 2017 складає 24,41 грн: 2700,00грн. х 3% : 365 днів х 110 днів = 24,41 грн, де 110 днів - тривалість прострочення повернення позики станом на 17.11.2017. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції: 2700,00 грн. х 102,0% х 101,2% = 2787,05 грн. Отже відповідач повинен сплатити всього - 2811,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Стосовно стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. На підставі ст.141 ЦПК України на користь [PERSON] також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved