Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

19.12.2017 КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації в сумі 33\~070,47 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач проживає у [INFO] (попередня назва Сорок Років Радянської України) в місті Запоріжжі та користується послугами позивача. Проте, оплату за послуги здійснює не в повному обсязі, у звязку із чим має заборгованість за період з 01.10.2014 по 31.03.2017 на суму 33\~070,47 грн. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] однак у видачі судового наказу було судом відмовлено. Посилаючись на вимоги ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу (далі ЖК) України, ст.ст. 11, 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у зазначеному вище розмірі, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~600 грн. (а.с. 1). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2018 прийнято до розгляду позовну заяву КП «Водоканал» та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 15). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2018 позов КП «Водоканал» задоволено в повному обсязі (а.с. 22). 14.03.2018 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 25). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2018 заочне рішення суду від 16.02.2018 скасоване, а справа призначена до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 23.05.2018 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, а також заява про застосування строків позовної давності. У відзиві цей відповідач вказав, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини. Також позивачем не надано доказів належності квартири відповідачам, а довідка № 4443 від 31.03.2015 є неактуальною. Крім того, відповідачем в розрахунку зазначений невірний період заборгованості, оскільки з наданого розрахунку випливає, що сума заборгованості за період з 01.10.2014 по 31.03.2017 складає 11\~679,50 грн., а не 33\~070,47 грн. В розрахунку вказано, що 21\~390,97 грн. це заборгованість станом на 01.10.2014, але не зазначено періоду, з якого ця заборгованість утворилась. З наведених підстав просив у позові відмовити. В заяві про застосування строку позовної давності відповідач вказав, що позивач звернувся з даною позовною заявою у грудні 2017 р., отже сума заборгованості, що виникла до грудня 2014 р. в розмірі 21\~977,13 грн., заявлена до стягнення із пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог за період заборгованості, що виник до грудня 2014 р. на вказану суму. 31.05.2018 надійшла відповідь КП «Водоканал» на відзив відповідача, в якій зазначено, що споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, і відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. КП «Водоканал» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу, і такий наказ було видано судом 16.05.2017. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2017 судовий наказ було скасовано. Оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, тому строк позовної давності було перервано. Просив відмовити в застосуванні позовної давності, поновити строк для стягнення заборгованості в звязку із перериванням позовної давності, задовольнити позов в повному обсязі. 11.06.2018 до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на відповідь позивача на відзив, згідно з якими вказує, що позивач не вірно визначив коло відповідачів, відсутні докази, що відповідачі фактично користувались послугами, відсутні докази надання послуг в обсязі стягуваних сум, позивач посилається на не актуальну довідку за період з жовтня 2014 р. по квітень 2017 р., маніпулює розрахунками. Ці доводи відзиву позивачем не були спростовані, а його поведінка є недобросовісною. Просив в позові відмовити. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2018 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про визнання зловживанням процесуальними правами подання позовної заяви комунальним підприємством «Водоканал» та повернення позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO] та є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Зазначені обставини відповідачами не спростовані належними та допустимими доказами під час розгляду справи. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду 01.10.2014 по 31.03.2017 відповідачі не вносили оплату за послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого мають заборгованість за надані послуги. Як свідчить детальний розрахунок суми заборгованості, розмір заборгованості станом на 31.03.2017 складає 33\~070,47 гривень. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог КП «Водоканал», а саме в межах стягнення заборгованості за період жовтень 2014 р. березень 2017 р. Разом із тим, визначаючи загальну заборгованість за цей період, позивач вказав про те, що станом на 1 жовтня 2014 р. за відповідачем вже рахувалась заборгованість у розмірі 21\~390,97 грн. Однак, з урахуванням змісту позовних вимог, а також поданого позивачем детального розрахунку заборгованості, суд доходить висновку, що ця заборгованість виходить за межі періоду, яким охоплюються позовні вимоги. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з травня 2004 р. не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до відповіді позивача на відзив, дані про оплату послуг з травня 2004 р. відсутні. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 19 грудня 2017 р., тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до 19 грудня 2014 р. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідач [PERSON] заявив про застосування позовної давності, що підтверджується його заявою від 22.05.2018. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та подальша видача судового наказу і його скасування не може свідчити про те, що строк позовної давності перервався, оскільки в силу ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В даному випадку заява про видачу судового наказу не може вважатися позовом у розумінні вищезазначених норм права. Крім того, розгляд судом заяви про видачу судового наказу не передбачає участі боржників. Отже, посилання представника відповідача на те, що строк позовної давності перервався, є необґрунтованим. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з травня 2004 р. по грудень 2014 р. (враховуючи, що відповідно до вимог законодавства оплата здійснюється до 20 грудня 2014 р. за листопад 2014 р.) слід відмовити у звязку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період грудень 2004 р. по березень 2017 р., що поданий на виконання ухвали суду від 27 березня 2018 р., задоволенню підлягають позовні вимоги за період з грудня 2014 р. по березень 2017 р. включно на суму 11\~093,34 грн. Суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг, у звязку із чим відсутні підстави для стягнення заборгованості, оскільки відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачем відповідних послуг. Як свідчать матеріали справи, відповідачі отримували послуги з водопостачання та водовідведення, що підтверджує наявність у відповідачів обовязку сплачувати позивачеві за отримані послуги. Суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідачі не здійснювали оплату за послуги водопостачання та водовідведення, а тому в позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності на суму 11\~093,34 грн. за період грудень 2014 р. березень 2017 р. Крім того, судом враховується, що позивач звертався до суду із заявою про стягнення заборгованості з відповідача в порядку наказного провадження, проте ухвалою суду від 21 червня 2017 р. судовий наказ було скасовано. Таким чином, позовні вимоги КП «Водоканал» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 536,64 грн.

Outcome: partial