Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

19.10.2016 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 19 квітня 2016 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відносно неї було закрито кримінальну справу у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, у звязку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. Закриттю справи передувало майже пятнадцятирічне кримінальне переслідування за злочин, якого вона не скоювала. Кримінальна справа була порушена постановою прокурора м. Дніпропетровська [PERSON] 20 листопада 2001 року за ч. 2 ст. 165 КК України ( в редакції 1960 р.) З часу порушення кримінальної справи відносно неї тривалий час застосовувались незаконні процесуальні дії, якими порушувалися її трудові, службові, житлові, пенсійні, майнові і інші особисті права, які завдали їй майнову та моральну шкоду. Порушення її прав органом досудового розслідування і прокуратурою полягало в наступному. Здійснювалось втручання в особисте життя шляхом надіслання запитів в державні установи з метою отримання конфіденційної інформації відносно неї і членів її родини, публікації в засобах масової інформації, в яких повідомлялось про скоєння нею кримінального злочину, якого вона фактично не скоювала. Здійснювались неодноразові виклики без попередження і врахування її можливостей, фальсифікувались довідки про її неявку без поважних причин, про ухилення від явки, призупинення з цих підстав слідства і використання цих даних для обрання їй запобіжного заходу. Постановою від 10 червня 2002 року ст. слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON]. до неї був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який діяв до закриття кримінального справи - 19 квітня 2016 року. На підставі постанови ст. слідчого Панченко А.В. від 19 червня 2002 року, санкціонованої прокурором Виноградовою С.О., її було відсторонено від посади ст. державного виконавця наказом ВДВС Бабушкінського РУЮ м. Дніпропетровська з 19.08.2002 р. Поновлення її на посаді відбулося 17 жовтня 2005 року на підставі постанови Бабушкінського районного суду від 08 червня 2005 року і наказу від 25.10.2005 року Обласного управління юстиції. В наступний період часу органом досудового розслідування і прокуратурою здійснювалось неодноразове предявлення та зміна обвинувачення, неодноразове вручення їй обвинувального висновку і направлення справи до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, тривалий розгляд справи в суді та неодноразове повернення справи прокурору на додаткове розслідування. Крім того, її дії незаконно кваліфікувались нормами КК України, який набрав чинності тільки з 1 вересня 2001 року, тоді як її дії відбувалися 03.08.2000 р. і 07.09.2000 р., коли чинним Кримінальний кодекс України в редакції 1960 року. Вказані маніпуляції з кваліфікацією, зміною власника і завданою шкодою здійснювались прокуратурою внаслідок того, що під час тривалого розгляду справи в суді не знаходили підтвердження висновки прокуратури та в кінцевому варіанті прокуратура вимушена була визнати, що усі можливості доказування її вини вичерпані і відмовитись від підтримання державного обвинувачення з мотивів відсутності в її діях складу злочину. Вказані дії здійснювались з порушенням норм Конституції України, кримінального і кримінально-процесуального законодавства, які знаходяться у причинному звязку з завданою їй шкодою. Вказані обставини підтверджуються процесуальними документами, ухваленими по кримінальній справі. Порушення її прав і законних інтересів здійснювалось також неправомірними діями суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська при розгляді кримінальної справи, яка полягає в тому, що за час розгляду справи судом чотири рази кримінальна справа поверталась прокурору для проведення додаткового розслідування, замість того щоб винести виправдувальний вирок. При відсутності належних доказів суд Бабушкінського району під головуванням судді Левч В.І. 17 січня 2012 року ухвалив відносно неї обвинувальний вирок, який в подальшому було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області . Також шкоду її правам та інтересам завдали систематичні і необґрунтовані відмови суддів від задоволення клопотань про витребування додаткових доказів, від долучення додаткових матеріалів, призначення експертиз, які були спрямовані на усунення недоліків досудового слідства; систематичне і необґрунтоване відкладання справи, передача справи від одного судді до іншого з невідповідних закону підстав, що зумовило передачу справи до Красногвардійського районного суду за ухвалою апеляційного суду, та інші дії. Усі ці порушення закону відбувалися протягом майже пятнадцяти років. Вказаними незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду їй спричинені матеріальна шкода у вигляді втраченого заробітку за час відсторонення від посади, втрат на оплату правової допомоги по кримінальній справі; заподіяно моральну шкоду. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення її від посади старшого державного виконавця ВДВС Бабушкінського районного управління юстиції за період з 19.08.2002 року по 25.10.2005 року 19 155 гривень; на відшкодування моральної шкоди позивач просила стягнути 550 400 гривень; витрати на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи у розмірі 155 376 гривень. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, заявлених в позові та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, указуючи, що відповідач не надала суду відповідних доказів того, що вона оскаржувала незаконні дії органів досудового слідства, прокуратури та суду; не надала доказів витрат на правову допомогу по кримінальній справі; не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди. Оскільки позовні вимоги позщивача не доведені , представник відповідача просила суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] Суд, з*ясувавши всі обставини справи та перевіоривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2001 року прокурором м. Дніпропетровська порушена кримінальна справа № 69019046 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 165 КК України (в редакції 1960 р.). 10.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON]обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд [PERSON] 19.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] [PERSON]. П.притягнуто у якості обвинуваченої у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.19.06.2002 року постановою цього ж слідчого Кирпу В.П. відсторонено від посади старшого державного виконавця.16.09.2002 року суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська винесено постанову про попередній розгляд кримінальної справи відносно [PERSON]. 28.03.2005 року постановою старшого помічника прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] змінено кваліфікацію обвинувачення [PERSON] з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України. 08.06.2005 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування.10.04.2006 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України і справа направлена до суду. 16.06.2006 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 27.04.2007 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено новий обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України. 17.12.2007 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 11.09.2008 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] складено новий обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України. 23.12.2008 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. Після скасування апеляційний судом Дніпропетровської області постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2008 року про направлення справи на додаткове розслідування, матеріали кримінальної справи направлені до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на новий розгляд зі стадії попереднього судового засідання, але в іншому складі. 17.01.2012 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах державної виконавчої влади строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного з іспитовим строком на 1 рік. 24.04.2012 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2012 року скасовано, кримінальна справа направлена на новий розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в іншому складі суду.18.06.2014 року постановою прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] змінено кваліфікацію обвинувачення [PERSON] з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 3 ст. 365 КК України. 26.06.2014 року ухвалена постанова прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] про відмову від обвинувачення з мотивів відсутності спеціального субєкту злочину. 26 червня 2014 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська закрито провадження у справі у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення з мотивів відсутності субєкту злочину. 26.05.2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 року скасовано з мотивів неналежного закриття справи і кримінальна справа направлена на новий розгляд. 31.03.2016 року постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 [PERSON] змінено кваліфікацію обвинувачення [PERSON] 15.04.2016 року ухвалена постанова прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 [PERSON] про відмову від обвинувачення з мотивів відсутності в діях складу злочину. 19 квітня 2016 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, закрито у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний відносно обвинуваченої [PERSON], скасовано ( а.с.15- 163 т.1). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтрересу. Зокрема, способами захисту є відшкодування матеріальної та моральної ( немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенняїї прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1,2,6,7 статтті 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідуванння, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратруи або суду виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно із вимогами статті 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та суми сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги. Згідно з вимогами статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року має право на відшкодування ій втраченого заробітку за час відсторонення її від посади; має право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом ( частина 3 статті 13 Закону) та має право на відшкодування витрат на правову допомогу . Судом встановлено, що позивач не працювала у зв*язку з відстороненням від посади з 19.08.2002 року по 25.10.2005 року. Її заробітна плата за два останні місяці перед відстороненням від роботи ( посади) становила 726,17 грн.( 257,57 + 468,60), середньоденна зарплата становила 22,69 грн .( 762,17 : 32 р. дн.). Таким чином, сума заробітку, що підлягає стягненню за час відсторонення від посади [PERSON] з 20 серпня 2002 року по 25.10.2005 року становить 18 468, 66 грн.( розрахунок на а.с. 297-298, т.2). Також судом встановлено, що час перебування [PERSON] під слідством та судом становить повні 172 місяці ( з 20 листопада 2001 року по 19 квітня 2016 року). Тож, виходячи з того , що мінамальний розмір заробітної плати на момент відшкодування моральної шкоди позивачеві згідно із Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік становить 3200 гривень, на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 550 400 гривень. Як вже зазначалось вище, позивач відповідно до норм діючого законодавства має право на відшкодування витрат на правову допомогу. В матеріалах справи дійсно містяться відомості про те, що адвокат [PERSON] здійснював захист інтересів [PERSON] під час досудового слідства та суду. Проте належних та допустимих доказів відповідно до статей 58,59 ЦПК Україи щодо витрат на правову допомогу у розмірі 155 376 гривень позивачем не надано. Оскільки в цій частині позови позовні вимоги [PERSON] не доведені, суд відмовляє у їх задоволені. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача проти позову щодо недоведеності позовних вимог позивача, оскільки, за встановлених судом обставин, відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачеві, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, передбачено нормами діючого законодавства України, на які послався суд, обґрунтовуючи висновок про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial