Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

19 жовтня 2018 року, позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилається на те, що він, на підставі Договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 28.06.2017 року за р. №629 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою провулок Південний, 7, у м.Дрогобич Львівської області. Відповідач по справі не є членом його сім»ї, однак у час його відсутності навідується до належного йому будинку, чим порушує його право приватної власності, з огляду на це в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав. 19.10.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 06.11.2018 року. 07.11.2018 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 07.12.2018 року. 07.12.2018 року у зв»язку з неявкою відповідача, підготовче судове засідання відкладено на 10.01.2019 року. 10.01.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 21.01.2019 року. 21.01.2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 13.02.2019 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (житловим будинком) підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позовних вимог покликаючись на те, що позивачу він подарував будинок, однак в цьому будинку залишилися його речі, а тому він навідується до цього будинку. Окрім цього заперечує, щодо стягнення з нього судових витрат, так як він добровільно знявся з реєстрації. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується той факт, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 28.06.2017 року, на праві приватної власності належить будинковолодіння № 7 у провулку Південному, що в м.Дрогобичі. Із вказаного договору вбачається, що дарувальником є [PERSON], а обдаровуваним [PERSON]. (а.с. 4-5) Як зазначив в судовому засіданні відповідач [PERSON], він як колишній власник будинковолодіння № 7 у провулку Південний, м.Дрогобич, час від часу навідується до вказаного помешкання, щоб забрати особисті речі. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки право позивача як одноосібного власника спірного житлового будинку є безумовним, а тому ніхто не в праві чинити йому перешкод у розпорядженні його власністю. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. Враховуючи вищенаведене\~та

Outcome: approved