Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

17 листопада 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача з вказаними позовними вимогами, в обґрунтування яких зазначила, що 30 вересня 2014 року вона була звільнена з посади бухгалтера філії «Шишацький райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією вказаної філії. На день звільнення підприємство заборгувало їй заробітну плату в сумі 14059,34 гривень та відмовлялось здійснити вказані виплати мотивуючи це відсутністю коштів. З урахуванням виплат проведених після звільнення на протязі вересня та жовтня 2014 року, сума заборгованості зменшилась, та на день її звернення до суду становить 9760,62 гривень. Вважаючи дії відповідача незаконними, посилаючи на вимоги ст. 116, 117, 232 КЗпП України позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 9760,62 гривень та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2014 року по день розгляду справи суді, при цьому вказала, що станом на 14.11.2014 року середньомісячний заробіток за затримку розрахунку становить 3880,19 гривень. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, суду пояснила, що заборгованість по заробітній платі та інших платежах відповідач їй повністю виплатив 25 листопада 2014 року, тому вона відмовляється від позовних вимог в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, але підтримала шляхом збільшення суми середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача за період з 30 вересня 2014 року по 25 листопада 2014 року включно на суму 4703, 20 гривень ( 40 робочих днів х 117,58 = 4703,20). Уточнені позовні вимоги позивачка підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Іщенко В.В. в судове засідання не з'явився, надіслав письмовий відзив в якому зазначив, що не заперечує проти позовних вимог та просив розглянути справу за наявними у ній матеріалами без його участі. Заслухавши пояснення позивачки, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про задоволення уточнених вимог позивачки виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 7 від 12 березня 2001 року, позивачка [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера до філії «Шишацький райавтодор» дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», а наказом № 35-к від 25.09.2014 її було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією філії.. Згідно розрахункового листа за вересень 2014 року до виплати позивачці на момент звільнення належала сума у розмірі 14059,34 грн. (а.с.7). Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень позивачки, у день звільнення вона перебувала на роботі та отримала трудову книжку, але роботодавець відмовився виплатити наявну заборгованість по заробітній платі мотивуючи це відсутністю коштів, при цьому розмір належних [PERSON] виплат роботодавцем не оспорювався. В жовтні 2014 року відповідач виплатив позивачці частину заборгованості по зарплаті в сумі 4298,72 гривень, в зв'язку з чим остаточна заборгованість по зарплаті становила 9760,62 гривень, а 25 листопада 2014 року відповідач провів повний розрахунок з позивачкою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року визначено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з того, що відповідач не заперечує проти позовних вимог та враховуючи те, що ним не зазначено про наявність спору між сторонами про розміри належних позивачу на день звільнення сум, не доведено відсутності своєї вини у непроведенні повного розрахунку з позивачем у день його звільнення, суд приходе до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку з 30 вересня 2014 року по 25 листопада 2014 року включно в сумі 4703,20 гривень ( 40 х 117,58 = 4703,20). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовій збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved