Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

18.04.2019 року [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом, відповідно до якого просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25 червня 2016 року Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 119, та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння, зазначила, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їхнього спільного сина. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначаючи при цьому, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини визнав. Ухвалою від 18.06.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області позов в частині вимог щодо зміни прізвища позивача та її сина після розірвання шлюбу був залишений без розгляду відповідно до п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог враховуючи таке. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2016 року. Вказана обставина встановлена на підставі свідоцтва про шлюб, виданого Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 119 від 25 червня 2016 року /а.с.5/ Від шлюбу мають малолітню дитину. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] з якої вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 6/. Встановлено, що ця дитина проживає з позивачем, зареєстрована з нею за однією адресою. Відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзац другий частини другої статті 182 СК України визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved