Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

18 листопада 2015 року представник позивача подав в суд позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04 квітня 2015 року у розмірі 402 752 грн. 46 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 04 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу грошову суму у розмірі 390\~000 грн., що еквівалентно 15 000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Києва станом на 04.04.2015 року. Відповідно до умов договору [PERSON] зобовязувався повернути позику в строк до 04 травня 2015 року. З метою забезпечення виконання основного зобовязання за договором позики, було укладено договір поруки від 04 квітня 2015 року між позивачем та [PERSON],відповідно до якого останній, як поручитель, поручився за виконання [PERSON] обовязку щодо сплати боргу. В зазначений строк відповідач борг не повернув та до цього часу свої зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість, яка станом на 11 листопада 2015 року становить 402 752 грн. 46 коп. та судові витрати. Представник позивача, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, заяв та письмових пояснень до суду не надав. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. При цьому, представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву, якою позовні вимоги, в частині стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON], як солідарного відповідача, не визнав. Послався на те, що строк для пред'явлення вимоги до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором позики сплив 05 листопада 2015 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики лише 18 листопада 2015 року. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між [PERSON] та [PERSON] 04 квітня 2015 року було укладено договір позики. Відповідно до умов вищевказаного договору позики позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 390 000 тисяч гривень. На підтвердження факту передачі грошових коштів, [PERSON] власноручно було підписано договір позики, завірений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 511, в п. 2 якого вказано, що відповідач підтверджує отримання вищевказаної грошової суми. Згідно п. 4 Договору позики, сторони домовилися про те, що даний Договір безпроцентний. Таким чином, відповідач зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів, а саме 390 000 грн., в строк до 4 травня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] свої зобов'язання за Договором позики не виконав, суму позики у встановлений Договором строк не повернув. Cт. 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 8 Договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України та умов Договору позики від 04 квітня 2015 року, а також наданого представником позивача розрахунку 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання боржником, заборгованість за договором позики станом на 11 листопада 2015 року становить 402 752 грн. 46 коп., з яких: сума боргу 390\~000 грн., 3% річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами за весь період прострочення складають 6122 грн. 46 коп., збитки, завдані інфляцією складають 6630 грн. Ці обставини підтверджуються розрахунком 3% річних від простроченої суми та збитків, завданих інфляцією, наданим позивачем. Одночасно, у забезпечення умов договору позики укладеного між сторонами 04 квітня 2015 рокубуло укладено договір поруки між [PERSON] та [PERSON]Відповідно до умов договору поруки, [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за виконання основним боржником умов договору позики від 04 квітня 2015 року, а саме нести солідарну відповідальність у разі порушення умов договору. Згідно ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже, [PERSON] та [PERSON] мали б несуть відповідальність перед позивачем за порушення умов договору позики як солідарні боржники. Проте, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Виходячи із змісту норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, строк поруки належить до преклюзивних строків і є строком існування субєктивного права позикодавця й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, позикодавець вчиняти не може. Сторонами договору поруки не було узгоджено строк дії поруки, після якого порука припиняється. За договором позики зобовязання повинне було бути виконаним до 04 травня 2015 року (включно). Отже, позивач мав право предявити вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором позики протягом шести місяців, тобто до 05 листопада 2015 року. Позивач подав в суд позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики лише 18 листопада 2015 року, тобто з пропущенням строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Таким чином, дія поруки закінчилася, а відтак і право кредитора предявити вимоги до поручителя, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині стягнення за договором позики з поручителя, як солідарного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4027 грн. 52 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial