Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

18 грудня 2017 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2004 року належить домоволодіння № [ADDRESS] Відповідач - його син, який за вказаною адресою зареєстрований, але з 18 липня 2014 року не проживає, адже після досягнення повноліття забрав свої речі і виїхав з будинку. Вважає, що відповідач, не проживаючи у жилому приміщенні понад строки, встановлені ч. 2 ст.405 ЦК України, втратив право користування вказаним житлом та просить визнати його таким. Позивач до зали судових засідань не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилалась рекомендованою поштою із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням без отримання адресатом за закінченням строків зберігання. Крім того, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 11 червня 2004 року між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарагою С.С. Право власності [PERSON] на вказане домоволодіння зареєстроване Маріупольським бюро технічної інвентаризації 15 червня 2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3862805. Також встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, та з 18 червня 2004 року зареєстрований у спірному жилому приміщенні, що вбачається з домової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] Відповідно до ст.ст. 317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного 06 грудня 2017 року сусідами позивача [PERSON], що проживають поруч із будинком [ADDRESS], вбачається, що [PERSON], 1996 року народження, у вказаному будинку зареєстрований, але фактично не проживає в ньому з 18 липня 2014 року. Отже враховуючи, що відповідач, будучи членом сім'ї позивача (власника будинку), понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS] Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів пред'явленого позову, і тим самим його не оспорює. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений позивачем за подання даного позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved