Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

18.11.2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому зазначила, що на даний час на розгляді в Ніжинському міськрайонному суді перебуває цивільна справа за позовом її колишнього чоловіка [PERSON] про розподіл майна подружжя.Ознайомившись зі змістом його позову вона діязналась, що нібито її колишній чоловік укладав договори позики з [PERSON], згідно яких взяв у останнього 11.03.2006 року в борг 55000 доларів США та 10.04.2008 року додатково взяв в борг 95000 доларів США. Вважає, що договори позики є фіктивними, оскільки не були спрямовані на час їх укладення на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, а відтак не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України. Іншою підставою недійсності договорів позики є відсутність її згоди на час укладення договорів позики колишнім чоловіком, адже останні виходять за межі дрібних побутових та потребують, відповідно до ч.2 ст.65 СК України надання згоди другим із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України вона, як колишня дружина має право на звнрнення до суду з позовом про визнання даних договорів позики недійсними, адже останні за інформацією [PERSON] були укладені в період їхнього з ним шлюбу та в інтересах сімї, але без її згоди.Про існування таких договорів вона дізналася з позовної заяви [PERSON] до суду, предметом якої є поділ спільного майна подружжя. В позові до суду просила визнати недійсними договір позики від 11 березня 2006 року та договір позики від 10 квітня 2008 року. В суді представник позивачки адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги за обставин викладених вище та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що дійсно він позичив в 2006 та 2008 роках у [PERSON] суму в розмірі 150000 доларів США, яку повернув.Дані кошти були використані в інтересах сімї, про що була обізнана дружина.На даний час в суді перебуває цивільна справа про поділ спільного майна подружжя. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] - адвокат [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що за рішенням суду з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] у повернення боргу за договорами позики 150000 доларів США.Суд визнав договори позики чинними.На даний час борг повернутий.Щодо даної позики позивачка була обізнана, оскільки позика була взята на будівництво магазину. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи приходить до слідуючого висновку. Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.10.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у повернення боргу за договорами позики 150000 доларів США, штраф за договорами позики в розмірі 36450 доларів США, а всього 186450 доларів США. Судовим рішенням встановлено, що 11.03.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (безвідсоткової) за яким позикодавець передав позичальникові безпроцентну позику на суму 55000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути вказану суму до 31.12.2014 року. Факт отримання відповідачем у позивача в борг 55000 доларів США підтверджується розпискою. 10.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (безвідсоткової) за яким позикодавець передав позичальникові безпроцентну позику на суму 95000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути вказану суму до 31.12.2014 року. Факт отримання відповідачем у позивача в борг 95000 доларів США підтверджується розпискою. Дане рішення набуло чинності. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя однією і позовних вимог є: розділити спільне майно подружжя по 1/2 частині кожному борг у сумі 186450 доларів США, тобто по 93225 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Положення ст.369 ЦК України регулюють право спільної сумісної власності. Таким чином, укладення договорів позики між [PERSON] та [PERSON] є грошовим зобовязанням лише між сторонами за вказаними договорами, що також встановлено судовим рішенням, а не угодою щодо розпорядження майном, належним подружжю і не створює обовязків для будь-яких інших осіб. За таких обстави, суд вважає, що посилання позивача та його представника на вимоги статті 65 СК України є безпідставними, оскільки норма вказаної статті, згідно з якою згода подружжя вимагається в разі розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, на спірні правовідносини не поширюється. За таких обставин, при укладенні договорів позики права позивачки не були порушені, тому позовні вимоги є безпідставними і у задаволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed