Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

18.03.2021 року зазначена заява надійшла до Ірпінського міського суду Київської області. 02.11.2021 року зазначена справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю з Ірпінського міського суду Київської області. У вимогах заяви заявниця просить: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким заборонити [PERSON] перебувати в місці перебування - [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що з 16.01.1982 року заявниця перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В жовтні 2019 року [PERSON] покинув помешкання за адресою: [ADDRESS] та подав позов про розірвання шлюбу. З того часу [PERSON] до помешкання не повертався. Як зазначає заявниця, [PERSON] використав підробну заяву [PERSON] та зареєстрував право власності на базу відпочинку сімейного типу за адресою: [ADDRESS] . Потім - 11.02.2021 року [PERSON] разом із своїми адвокатами проник на територію бази відпочинку сімейного типу, та застосовуючи фізичну силу завдав тілесні ушкодження заявниці та викрав її особисті речі. 14.03.2021 року [PERSON] заборонив заявниці прохід до будинку, що належить на праві власності її сину [PERSON] . Як зазначає заявниця, [PERSON] чинить перешкоди та не надає можливості заявниці потрапити до своєї власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання заявниця та її представники не з`явились, звернулись до суду із заявою про слухання заяви в їх відсутність та просять задовольнити вимоги заяви. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просила відмовити в задоволенні заяви з підстав, викладених в поясненнях. В поясненнях, які 22.03.2021 року надійшли до Ірпінського міського суду Київської області, представник [PERSON] просить відмовити в задоволенні заяви з тих підстав, що заявником не надано жодного доказу вчинення домашнього насильства. Оскільки сторони звернулись до суду із заявами про слухання справи в їх відсутність, тому суд продовжив подальше слухання справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали заяви та справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначає стаття 1 зазначеного Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що 14.09.2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020100100006354 за заявою [PERSON] щодо крадіжки особистого майна за ч. 5 ст. 185 КК України. 11.02.2020 року було проведено огляд місця події за адресою: [ADDRESS] . Під час огляду був присутній [PERSON] 12.02.2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021116420000023 за заявою [PERSON] щодо крадіжки особистого майна за ч. 1 ст. 185 КК України 13.02.2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021116420000030 за ч. 1 ст. 125 КК України заявою [PERSON] за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] . Згідно із висновком експертного дослідження № 043-132-2021 від 18.02.2021 року характер тілесних ушкоджень, завданих [PERSON] відноситься до легких. 17.02.2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021116420000058 за ч. 1 ст. 185 КК України за заявою [PERSON] з приводу того, що [PERSON] шляхом вільного доступу за адресою [ADDRESS] , викрав її особисті речі. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] вчинив щодо неї фізичне насильство, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів. Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаними заявами до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. Разом із тим, згідно із повідомленнями відділення поліції № 1 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 26.04.2021 року кримінальні провадження № 12021116420000030 від 13.02.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України та № 12021116420000058 за ч. 1 ст. 185 КК України закриті у зв`язку із відсутністю складу злочину. Тобто не підтверджено у встановленому законом порядку факту вчинення фізичного або будь-якого іншого насильства з боку [PERSON] стосовно [PERSON] . Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї фізичного насильства або неврегульованих між сторонами майнових питань може свідчити про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо неї фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19; від 12 жовтня 2020 року у справі № 369/12105/19. Отже, оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] щодо неї фізичного насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed