Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

19.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укртелеком» про визнання приміщення житловим та права власності на житлове приміщення. В обґрунтування позову посилається на те, що з травня 1981 року почав працювати електромонтером в Шепетівському районному відділенні зв`язку (РУС), де працює по даний час (на даний час ПАТ «Уктелеком»). Перебував на черзі для отримання житла за місцем роботи під номером один. Згідно виписки з протоколу №2 засідання адміністрації та профспілко\-вої організації РУС м. Шепетівки від 19.02.1991 року йому в службовому при\-міщені лінійно-технічної дільниці будівлі РУС по [ADDRESS] в м. Шепетівка було надано житло площею 65 кв.м. Відповідачем був даний дозвіл на переобладнання приміщення під квартиру, а тому ним були вкладені значні кошти в ремонт та газифікацію, облаштування водопостачання і водовідведення, встановлення індивідуального опалення, лічи\-льників, облаштування балкону, встановлення металопластикових вікон та дверей. Згідно довідки Шепетівського бюро технічної інвентаризації Хмель\-ницької області від 26.10.2015 року № 256 на другому поверсі адміністративно-виробничої будівлі загальною площею 703,4 кв.м. знаходяться жит\-лові приміщення загальною площею, згідно поверхового плану та експлікації - 125,0 кв.м., а тому вважає, що приміщення виділені його родині переведено в розряд житла. З 21.02.1991 року з сім`єю зареєстрований та прожи\-ває за вказаною адресою, має домову книгу, сплачує за проживання згідно договору та за комунальні послуги: світло, газ водопостачання, водовідведення. Вказана квартира не зареєстрована у Шепетівській міській раді Хмельницької області як службова, а тому її приватизація має проводитись на загальних засадах. Неодноразово звертався до відповідача про надання дозволу на при\-ватизацію вказаного житла, але йому в цьому було відмовлено, оскільки приміщення, яке він займає є нежитловим. А тому, просить суд визнати квартиру, яку він з родиною займає по [ADDRESS] , площею 65 км.м, житловим приміщенням та признати за ним право власності на неї. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків. У визначений судом строк недоліки було усунуто. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2019 року відкрито провадження в справі та призначено її до підготовчого судового засідання на 10 год. 00 хв. 24.12.2019 року, яке за клопотанням представників відповідача відкладалось на 09 год. 30 хв. 27.01.2020 року та 13 год. 00 хв. 11.02.2020 року. 17.12.2019 року судом отримано відзив на позовну заяву з доданими письмовими доказами та 11.02.2020 року доповнення до відзиву представників відповідача ПАТ «Укртелеком», у яких позовні вимоги не визнають, з огляду на їх безпідставність, просять в їх задоволенні відмовити повністю. При цьому, посилаються на те, що ПАТ «Укртелеком» на праві власності належить комплекс адміністративно-виробнича будівля, будівля гаражів по [ADDRESS] , розташовані на земельній ділянці, що належить відповідачу на праві постійного користування, який державою в особі Державного комітету зв`язку та інформатизації України було передано у власність товариства згідно з переліком майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Укртелеком» внаслідок корпоратизації та подальшої приватизації Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком». ПАТ «Укртелеком» використовує належні йому приміщення у господарській діяльності, не розглядає можливості і доцільності зміни його цільового призначення на житловий фонд, навпаки вказане може створити у подальшому власнику перешкоди для використання усієї будівлі у виробничих цілях. Заперечує перебування позивача на черзі на житло за місцем роботи під номером один, оскільки ні ПАТ(ВАТ) «Укртелеком», ні його структурні підрозділи не проводили самостійного житлового будівництва, отже [PERSON] міг перебувати на обліку не за місцем роботи, а за місцем проживання. Виписку з протоколу №2 просять відхилити як доказ, оскільки вона не підписана головою профкому та не скріплена печаткою. Ордер, який є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення [PERSON] не видавався, оскільки надане приміщення не відноситься до категорії житлових. Відповідач дозволу на переобладнання приміщення в квартиру не надавав, систематично доводив до відома позивача те, що приміщення є нежитловим, надано йому у зв`язку із його роботою у позивача у тимчасове платне користування на підставі відповідного договору найму приміщення. З домової книжки [PERSON] вбачається, що позивач вселився у службове приміщення, а з наданих ним фото вбачається, що останній використовує його для проживання. Також подали заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 26.01.2020 року до канцелярії суду позивачем подано уточнену редакцію позовної заяви, у якій просив суд врахувати, що строк позовної давності ним не пропущено, визнати квартиру, яку він з родиною займає по [ADDRESS] , площею 65 км.м, житловим приміщенням та признати право на приватизацію і зобов`язати ПАТ «Укртелеком» дати згоду на приватизацію даної квартири. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Укртелеком» про визнання квартири житловим приміщенням та права на приватизацію житлового приміщення до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 10.03.2020 року з викликом учасників справи та свідків, витребувано у КП «Шепетівське БТІ» інвентарну справу на адміністративно-виробничу будівлю по [ADDRESS] . Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.03.2020 року за клопотання представника позивача [PERSON] витребувано письмові докази про видачу ордера на квартиру, в судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 31.03.2020 року, яке за клопотаннями представника відповідача Ціммерманн В.А. через впровадженні карантинні заходи відкладалось до 10 год. 00 хв. 06.05.2020 року та 10 год. 00 хв. 09.06.2020 року, яке за клопотанням представника позивача [PERSON] через впровадженні карантинні заходи було відкладено до 11 год. 00 хв. 01.07.2020 року, що в свою чергу за клопотанням представника відповідача Ціммерманн В.А. через впровадженні карантинні заходи було відкладено до 10 год. 00 хв. 01.09.2020 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2020 року розгляд даної справи за клопотанням представників відповідача призначено в режимі відеоконференції з Господарським судом Хмельницької області о 10 год. 00 хв. 30.09.2020 року, яке за клопотанням представника позивача [PERSON] через впровадженні карантинні заходи відкладено до 09 год. 00 хв. 02.11.2020 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити. Представники відповідача ПАТ «Укртелеком» - Ціммерман В.А., Кривий В.П. у судовому засіданні 10.03.2020 року позов не визнали з підстав, викладених у відзиві та доповненні до нього, просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. 30.09.2020 року подали до суду клопотання про продовження судового розгляду у їх відсутності, врахувавши надані суду усні та письмові пояснення, докази, заперечення проти позову. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Як встановлено в суді та підтверджується даними трудової книжки позивача серії [NUMBER] , [PERSON] з 20.05.1981 року по 17.03.2020 року працював електромонтером у відповідача ПАТ «Укртелеком», який згідно статуту є правонаступником ВАТ «Укртелеком». Згідно виписки з протоколу №2 від 19.02.1991 року через неможливість забезпечити житлом працівника РУС [PERSON] було вирішено виділити йому житлову площу 65 кв.м. в службовому приміщенні лінійно-технічної дільниці в будівлі РУС по [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укртелеком» на праві власності належить комплекс адміністративно-виробнича будівля та будівля гаражів по [ADDRESS] , який державою в особі Державного комітету зв`язку та інформатизації України наказом від 25.11.2003 року №226 було передано у власність товариства згідно з переліком майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Укртелеком», створеного відповідно до наказу від 27.12.1999 року №155 внаслідок корпоратизації та подальшої приватизації на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком». Право власності ПАТ «Укртелеком» на вказане майно згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2816760 від 12.02.2004 року зареєстровано Шепетівським бюро технічної інвентаризації 12.02.2004 року за р.№4719806. Вказане також підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №157780364 від 27.02.2019 року, технічного паспорту на даний комплекс та витребуваної судом і оглянутої в судовому засіданні інвентиразійної справи на Шепетівський районний вузол електрозв`язку по [ADDRESS] в м. Шепетівка. Комплекс адміністративно-виробнича будівля та будівля гаражів по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, яку ПАТ «Укртелеком» використовує на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ХМ від 28.02.1994 року. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Розподіл і надання житлових приміщень здійснюється згідно з Житловим кодексом Української РСР та «Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», затвердженими постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок № 470 від 11.12.1984 року, і відносяться до компетенції органів місцевої влади, на які, відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», покладені повноваження щодо обліку громадян, що згідно з чинним законодавством потребують поліпшення житлових умов, розподілу й надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, що є єдиною підставою для вселення в це житлове приміщення. Ордер може бути виданий тільки на вільне житлове приміщення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19 червня 1992 року (далі Закон № 2482-XII). Статтею 2 Закону № 2482-XII передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до статті 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Доказів того, що [PERSON] перебував на квартирному обліку саме за місцем роботи суду не надано, як і не надано доказів того, що в порядку, визначеному Законом, позивач звертався до уповноважених органів приватизації та у реалізації права на приватизацію житла йому було відмовлено, а наявні в матеріалах справи копії листів до відповідача про приватизацію або викуп приміщення не є такими доказами, оскільки подані не до уповноваженого органу приватизації. Згідно наявного в матеріалах справи архівного витягу з рішення Шепетівського міськвиконкому від 11.02.1982 року №38, [PERSON] поставлений на чергу за місцем проживання під №171. Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української РСР житловий фонд включає: -жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); -жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); -жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); -жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); -квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. З пояснень представників відповідача слідує, що ПАТ «Укртелеком», який є власником адміністративно-виробничої будівлі, до складу якої входить спірне приміщення, не здійснював заходів та не надавав згоди щодо переведення його у житловий фонд. В той же час, позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні посилаються на те, що приміщення виділене [PERSON] та його родині переведено в розряд житла, оскільки згідно довідки Шепетівського бюро технічної інвентаризації Хмель\-ницької області від 26.10.2015 року № 256 на другому поверсі адміністративно-виробничої будівлі загальною площею 703,4 кв.м. знаходяться жит\-лові приміщення загальною площею, згідно поверхового плану та експлікації - 125,0 кв.м. Проте суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки спірне приміщення згідно правовстановлюючих документів було і залишається частиною адміністративно-виробничої будівлі та не відносилось і не відноситься до житлового фонду держави або ПАТ «Укртелеком», а отже і до об`єктів приватизації, уповноваженими органами рішення щодо переведення спірного майна в житловий фонд не приймалось. Такі доводи позивача також спростовуються наявними в матеріалах справи строковими договорами найму приміщення та додаткових угод до нього, якими вони продовжувалися, укладених між позивачем та відповідачем, згідно яких враховуючи що наймач [PERSON] перебуває в трудових правовідносинах з наймодавцем (ВАТ «Укртелеком», правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком»), потребує забезпечення житлом, не має власного житла та можливості винаймати житло в м. Шепетівка, де йому необхідно проживати у зв`язку із роботою електромонтером, надав дозвіл на проживання наймача та його членів сім`ї у виробничому приміщенні, а наймач прийняв в тимчасове платне користування нежитлове приміщення по [ADDRESS] . Не видавався позивачу і ордер на займане приміщення, житловою площею 65 кв.м. в будівлі по [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 30.03.2020 року №01-19/1010. Виписка із протоколу №2 засідання адміністрації та профсоюзної організації РУС м. Шепетівка від 19.02.1991 року, яка не містить підпису голови профкому та не скріплена печаткою підприємства, не є доказом, оскільки з неї слідує, що адміністрація не має можливості забезпечити [PERSON] житлом, а тому вирішили виділити йому житлову площу 65 кв.м. в службовому приміщенні лінійно-технічної дільниці в будівлі РУС по [ADDRESS] . З доданої до позову копії домової книги вбачається те, що позивач вселився у службове приміщення. Доказів того, що спірне приміщення відноситься до службових жилих приміщень матеріали справи також не містять, та на це вказує і сам позивач у позовній заяві та його представник в судовому засіданні. Не містять матеріали справи і доказів про надання дозволу на переобладнання спірного приміщення під квартиру. Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року (чинного на час переобладнання спірного приміщення), встановлено, в тому числі, порядок і умови надання дозволу на проведення реконструкції, реставрації, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, споруд та інших об`єктів без зміни цільового призначення об`єкта. Цей порядок є обов`язковим для застосування усіма суб`єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування. Законодавством не передбачено переведення нежитлових приміщень у житлові. Відповідно до ст.ст. 6 - 8 ЖК житлові будинки і приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Надання приміщень у житлових будинках для потреб промислового характеру забороняється. Якщо приміщення визнали непридатним для проживання, житлові будинки і приміщення переобладнуються для використання в інших цілях. Єдиною умовою переведення житлових будинків або приміщень у нежитлові та навпаки є непридатність їх (або ж, навпаки, придатність) до проживання. Порядок обстеження стану житлових будинків для встановлення їх відповідності санітарним нормам і технічним вимогам та визначення житлових будинків і приміщень непридатними для проживання встановлюється відповідно до Положення про порядок обстеження стану житлових будинків для встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 189 від 26.04.1984 року. Отже, суду не властива функція визнавати приміщення житловими, належним способом захисту є оскарження бездіяльності посадових осіб до компетенції яких відноситься переведення нежитлових приміщень у житлові. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які працювали у відповідача, ствердили, що товариством надавалися дозволи на тимчасове проживання його працівників в кімнатах приміщення лінійно-технічної дільниці по [ADDRESS] . Також відділом зв`язку вівся квартирний облік, надавались квартири. Чи видавався ордер працівнику [PERSON] , який з 1991 року також проживає у даному приміщенні, їм не відомо. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано висновок будівельно-технічної експертизи №02/20-26 від 30.01.2020 року, проведеної судовим експертом Мельник М.В. на підставі адвокатського запиту. При перевірці й оцінці експертного висновку суд з`ясував, що експертом було здійснено безпосереднє дослідження об`єкту - приміщення [ADDRESS] , інвентарної справи на адміністративно-виробничу будівлю по [ADDRESS] та виписки із протоколу №2 засідання адміністрації та профсоюзної організації РУС, проте його дослідницька частина не узгоджується з зробленими висновками та з іншими матеріалами справи. Так, в матеріалах поданого висновку наявні 2 аркуша поверхового плану та 2 аркуша експлікації внутрішніх площ будівлі позначеної літ А, що в тому числі містяться в інвентарній справі на вказану будівлю по [ADDRESS] . В той же час, з матеріалів інвентарної справи слідує, що приміщення, що розташоване по [ADDRESS] є адміністративно-виробничою будівлею, на другому поверсі якої розташовані кімнати. Жодних відомостей про те, що наявні кімнати в адміністративно-виробничій будівлі в порядку визначеному чинним законодавством переведені в статус квартир матеріали інвентарної справи не містять. А довідка КП «Шепетівське БТІ» №256 від 26.10.2015 року, на яку, в тому числі, у зроблених висновках посилається експерт, не може слугувати підтвердженням наявності квартир у даній будівлі. А тому, такий висновок експерта судом до уваги не береться. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю. З огляду на це не підлягає застосуванню строк позовної давності, про що подано заяву представником відповідача ПАТ «Укртелеком». Згідно ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові в повному обсязі не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору.

Outcome: dismissed