Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

18 серпня 2015 року служба у справах дітей Сумської міської ради звернулась до суду з позовом до [PERSON] в інтересах дитини [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, мотивуючи позов тим, що до служби у справах дітей надійшло повідомлення від Сумського дитячого будинку дитини ім. С.П. Супруна про факт влаштування дитини до закладу працівниками правоохоронних органів у зв'яжу із залишенням дитини без нагляду дорослих на тривалий час, внаслідок чого у дитини виникло бажання стрибнути з балкону третього поверху. Дитина була знята з балкону рятувальниками та передана працівникам міліції. При влаштуванні хлопчика до будинку дитини було складено акт про виявлення на тілі дитини синців - на грудній клітині та обличчі. Зі слів хлопчика, він часто падає та його била мама по обличчю. За поясненням матері [PERSON] вона 27.07.2015 року о 19.45 вийшла на роботу, залишивши двох своїх малолітніх дітей на співмешканця. 28.07.2015 року співмешканець забрав молодшу дитину, пішов у особистих справах, а старшого сина [PERSON] залишив вдома зачиненим. Питання неналежного виконання [PERSON] обов'язків з виховання сина та жорстокого поводження з ним розглянуті на комісії з питань захисту дитини 04.08.2015 року, та ухвалено підготувати позов про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, надати батькам дитини соціально-психологічну підтримку у питаннях виховання дитини, дитину залишити на тимчасове проживання у Сумському дитячому будинку з подальшою передачею до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Прокурор в судовому засіданні позов не підтримав, вважає, що на даний час відпали підстави для відібрання дитини від матері, оскільки відповідач усвідомила необхідність змінити ставлення до виховання сина. Відповідач та її представник проти позову заперечували, пояснили, що [PERSON] має двох дітей: старшого сина [PERSON], [INFO] та молодшу доньку [PERSON], [INFO]. Вона приділяє увагу сину, не застосовує до нього фізичну силу, але дитина має достатньо складний характер, хлопчик гіперактивний, іноді схильний говорити неправду. В той день відповідачка підміняла на роботі свою колегу, дітей залишила на свого цивільного чоловіка [PERSON] Зранку чоловік з молодшою дитиною пішов до лікаря, а старшого [PERSON] залишив вдома, так як той ще спав. Вона повернулась додому близько 12 години, [PERSON] вдома не було. Вона дуже хвилювалась, почала його шукати, потім їй зателефонувала вчитель сина і повідомила, що [PERSON] у дитячому будинку, так як його зняли з балкону. Відповідач зазначає, що вона говорила з [PERSON], і він їй пояснив, що був вдома, дивився мультфільми, потім зникло світло, йому стало скучно, і він вирішив вийти на балкон. Під балконом у дворі гуляли хлопці і вони його стали до себе звати і підбурювати спуститись. Відповідач пояснила, що дитину вона не б'є, а на руках у [PERSON] могли утворитися синці від того, що вона тримала його за руки, коли сварила його за те, що він вкрав гроші. Відповідач пояснила, що винувата в тому, що коли народилась молодша дитина, то вона стала менше часу приділяти вихованню старшого сина, менше контролювати його, і можливо, щось упустила. Але на даний час вона усвідомила всю свою відповідальність, бажає повернути сина в родину, вона кожного дня відвідувала його в дитячому будинку, та у всі визначені дні для побачень у центрі соціальної реабілітації. Син просить забрати його додому, плаче. Відповідач підтвердила, що вона змінила своє ставлення до виховання старшого сина, приділятиме йому більше уваги та контролюватиме його. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та її представника, думку прокурора, показання свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження дитини, а відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується довідкою відділу РАЦС (а.с. 4, 6). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Сумської міської ради від 04.08.2015 року було ухвалено: службі у справах дітей підготувати позовну заяву про відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, надання матері соціально-психологічної підтримки, а дитину залишити на тимчасове проживання у Сумському дитячому будинку ім. С.П Супруна з подальшою передачею до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації (а.с.15). Підставою для поміщення дитини до вказаного закладу стало повідомлення правоохоронних органів про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення (а.с.12). Як вбачається зі змісту даного повідомлення, 28.07.2015 року у будинку по [ADDRESS] на третьому поверсі виявлена дитина - [PERSON], який повідомив, що мати на тривалий час зачиняє його у квартирі, не випускає на вулицю. У дитини виявлені тілесні ушкодження. Дитину вилучено та в цей же день 28.07.2015 року поміщено до Сумського дитячого будинку ім. С.П Супруна (а.с. 15, 7, 9). При поміщенні дитини до вказаного закладу 28.07.2015 року комісією в складі медсестер та вихователя було складено акт про наявність на тілі дитини в області грудної клітини та на обличчі синців (а.с. 8). Під час медичного огляду дитини [PERSON] 30.07.2015 року лікарем-хірургом зроблено запис про наявність на тілі дитини саден та крововиливів тулуба, кінцівок, обличчя (а.с. 11). Допитаний в суді свідок [PERSON], яка є юрисконсультом Сумського дитячого будинку ім. С.П Супруна, пояснила, що 28.07.2015 року до дитячого будинку потрапила дитина [PERSON], якого рятувальники зняли з балкону, оскільки він нібито намагався стрибнути з балкону. При огляді дитини були виявлені на тілі синці. Хлопчик повідомив, що у нього був конфлікт з мамою, але взагалі у нього з мамою хороші стосунки. Після поміщення дитини до дитячого будинку мати дитини щоденно його відвідувала. Хлопчик чекав мати, виявляв бажання повернутися додому. При опитуванні сусідів одна жінка повідомила, що [PERSON] росте «як мауглі», але ця інформація жодним чином не підтвердилась. З поведінки матері, яка щоденно відвідувала сина, вбачалось, що мати хвилюється з приводу поміщення дитини до дитбудинку, бажає повернути дитину в родину. Свідок пояснила, що на даний час вона не вбачає підстав для відібрання дитини від матері, оскільки мати змінила своє відношення до вихання дитини. Свідок [PERSON], яка є класним керівником дитини, пояснила, що [PERSON] знає з першого класу його навчання у школі. Хлопчик складний, гіперактивний, з першого класу знаходиться на обліку у шкільного психолога, дуже непосидючий та жвавий. Дитина схильна говорити неправду. З іншими дітьми [PERSON] спілкується нормально. Мати цікавиться навчанням і поведінкою сина, її запрошували і до психолога, вона приходила, розмовляла. Раніше будь-яких надзвичайних випадків з [PERSON] не траплялось. Він ходить до школи чистий, охайний, мати слідкує за цим. Синців чи інших тілесних ушкоджень у [PERSON] вона не помічала. Будь-яких висловлювань від хлопчика про те, що батьки його б'ють, ображають чи жорстоко поводяться - свідок ніколи не чула. 28.07.2015 року свідку як класному керівнику зателефонували з дитячого будинку та повідомили, що до них поступив [PERSON], якого зняли з балкону, так як він був закритий у квартирі. Свідок негайно подзвонила матері та повідомила їй про те, що трапилось. Свідок вважає, що на даний час відсутні підстави відбирати дитину від матері, ситуація змінилася, дитині краще буде вдома в родині. Аналогічна інформація зазначена в характеристиці [PERSON], складеній за місцем його навчання у школі № 6 в м. суми (а.с. 14). Свідок [PERSON], яка є працівником Сумського міського центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді, пояснила, що родина [PERSON] раніше не перебувала в соціальному супроводі. Після випадку, що трапився, коли дитину помістили до дитбудинку, матері [PERSON] були надані відповідні консультації психологами служби, роз'яснено наслідки невиконання нею обов'язків по вихованню дитини, пояснено, яким чином дитина може бути повернута в родину. Свідок вважає, що на даний час відсутні підстави відбирати дитину у матері, ситуація змінилася, поведінка та вчинки [PERSON] свідчать про те, що вона змінила своє ставлення до виховання сина, бажає повернути дитину в сім'ю. Свідок [PERSON], яка є матір'ю чоловіка [PERSON] - [PERSON], пояснила, що [PERSON] проживає з матір'ю та вітчимом. Хоча [PERSON] не є рідним сином [PERSON], між ними склались добрі стосунки, хлопчик визнає авторитет вітчима, поважає його. Сам хлопчик поводить себе нормально, іноді не бажає вчити уроки, але особливих проблем з ним не виникало. Він активний та любить погуляти, як і всі діти в цьому віці. Свідку не відомі випадки, щоб мати чи вітчим били дитину. Свідок вважає, що не можна відбирати дитину від матері, дитині краще буде вдома з батьками. З акту обстеження умов проживання дитини від 31.07.2015 року, складеним представником служби у справах дітей, та представником Сумського міського центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді вбачається, що умови проживання задовільні, у [PERSON] є окреме місце для відпочинку та приготування до занять, дитина забезпечена одягом та харчуванням, всім необхідним для розвитку. З матір'ю проведена бесіда, рекомендовано змінити своє ставлення до виховання старшого сина, рекомендовано попрацювати з психологами. В подальшому повернути дитину на виховання в сім'ю (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. В судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до експлуатації дитини. Навпаки, відповідачем [PERSON] надано суду довідки, що вона не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, не притягувалась до кримінальної відповідальності, за місце проживання характеризується задовільно. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст. 14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи з обставин справи, встановлених в судовому засіданні, суд вважає, що протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини Сумської міської ради, яким визнано необхідність відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав - не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини, як відібрання дитини від матері, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину відібрання від матері. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до експлуатації дитини. Навпаки, відповідачем [PERSON] надано суду довідки, що вона не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, не притягувалась до кримінальної відповідальності, за місце проживання характеризується задовільно (а.с. 32-35). В суді не знайшов підтвердження той факт, що мати жорстоко поводилась з дитиною чи що саме мати спричинила сину тілесні ушкодження. Крім того, суд враховує думку прокурора та пояснення всіх допитаних в суді свідків, які одностайно заперечували проти відібрання дитини від матері, та вважали, що на даний час відпали підстави для відібрання дитини, оскільки мати змінила своє ставлення до виховання сина, що підтверджується її поведінкою. Враховуючи вищевикладені вимоги міжнародного законодавства та національне законодавство зі спірного питання, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для відібрання дитини від матері, оскільки відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, а мати дитини змінила своє ставлення до виховання дитини.

Outcome: dismissed