Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

18.06.2015 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 2/3 частки у квартирі № 33, яка розташована у м. Одесі по вул. Малиновського, 21. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, зважаючи на той факт, що представником відповідача визнано позов, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.08.1993 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.08.1993 р. № 17514, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 17-214, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Право власності було зареєстровано в ОМБТІ № 343-стор.126-кн380пр. [PERSON] 28.01.1994 р. склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-366, у якому на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину ізольваної квартири під № 33, що знаходиться в буд. 21 по вул. Малиновського в м. Одесі заповіла своїх дочці [PERSON] 03.04.2000 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 217866, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради (актовий запис № 3588. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2009 р. у цивільній справі № 2-1895/2009 позовні вимоги [PERSON] задоволено, Встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 03.04.2000 р., визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом майна [PERSON] Цим же рішенням суду встановлено також, що після смерті матері [PERSON] [PERSON]Р відкрилася спадщина на ? частину [ADDRESS] та інша частина спадкової квартири належала сестрі [PERSON] [PERSON], яка як інвалід 2-ї групи, була непрацездатною на момент смерті матері, тому мала право на обовязкову частку у спадщині, що складає 1/6 частину квартири, а частка [PERSON] за заповітом складає 1/3 частину спадкової квартири. Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Статтею 115 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) встановлено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Аналогічні положення встановлюються ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Суд виходить із рівності часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], тому, що інше не встановлено домовленістю між ними або законом, в тому числі ЦК Української РСР і ЦК України або рішенням суду. Тому, частки кожного із названих співвласників становлять по 1/2. Таким чином, це рішення суду визначає, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.08.1993 р., складала ?, а після рішення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2009 р. 2/3. [PERSON] померла 28.10.2011 р., про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 2100 та Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 280678. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/3 частки у праві власності на [ADDRESS]. Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємицею [PERSON] є [PERSON], яка 24.04.2012 р. звернулася до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з відповідною заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON] на користь племінниці померлої [PERSON] Зазначену заяву було зареєстровано в реєстрі за № 546. Відповідно до повідомлення від 06.09.2014 р. № 159/02-14, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, яка належала [PERSON], оскільки частки у праві власності на вказану квартиру померлих [PERSON] та [PERSON] не були визначені та вони володіли квартирою на праві спільної сумісної власності. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, зважаючи на ту обставину, що [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON], інші спадкоємці, крім неї, відсутні, позивач успадкувала після смерті своєї тітки 2/3 частини квартири [ADDRESS] і ця частина квартири їй належить з часу відкриття спадщини. Тому, суд визнає за [PERSON] право приватної власності на зазначену частку.

Outcome: approved