Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

19.03.2021 року позивачка звернулась до Обухівського районного суду Київської області з відповідним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість (пеню) зі сплати аліментів в розмірі 6149 грн. Свою заяву обґрунтовалатим, що відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2010 року відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання двох дітей до досягнення останніми повноліття в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів. Починаючи із березня 2020 року і по теперішній час відповідач не сплачує аліменти, в результаті чого утворилася заборгованість, і відповідно в неї виникло право отримати пеню за несплату аліментів. Розмір пені за обрахунками позивачки становить 6 149 грн. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року залучено до участі у справі № 372/971/21 за [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за заборгованості аліментів, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Обухівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представниця відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечувала, у задоволенні просила відмовити, обґрунтовуючи тим, що заборгованість утворилась не з вини відповідача і відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України не підлягає стягненню з відповідача, оскільки останній добросовісно вжив всі необхідні від нього дії для повідомлення виконавчої служби про зміну місця роботи. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду від 05.10.2010 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку, сформованої державним виконавцем (а.с.9) заборгованість за період з червня 2020 року по лютий 2021 року по виконавчому листу 2-2079/10 від 05.10.2010 року становить 110 866 грн. 94 коп. Позивачкою відповідно до наданого розрахунку заборгованості обрахована пеня за вказаний вище період, яка дорівнює 6 149 грн.(а. с. 2). Відповідно ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 рок в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19). Як вбачається з матеріалів справи (а. с. 112-123), відповідач добросовісно вживав заходів щодо повідомлення виконавчої служби про зміну місця роботи із зазначенням повної інформації про нового працедавця, з метою продовження утримання з нього аліментів на користь дітей. Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не вживалися дії щодо організації стягнення аліментів за новим місцем роботи відповідача після його повідомлення від 17.09.2020 року. В зв`язку із чим суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутня вина за виникнення заборгованості по аліментам, оскільки останній вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Окрім цього, в довідці про обрахунок заборгованість зі сплати аліментів (а. с. 9) в розмірі 110 866 грн. 94 коп. вбачається очевидна невідповідність фактичним обставинам. Так, по-перше, державним виконавцем не враховано, що після жовтня 2020 року сплата аліментів на старшу дитину припинена в зв`язку із досягненням повноліття останньою; по-друге, обрахування заборгованості відбувається, виходячи із середньої заробітної плати по Обухівському районі, яке застосовується до платників аліментів, які не мають місця роботи, проти із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач в цей період мав постійне місце роботи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed