Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

19.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги, зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 21.01.2014 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З відповідача на її користь на утримання доньки за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2013 року стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На даний час матеріальний стан відповідача змінився, останній звільнився з роботи, внаслідок чого має нестабільний та мінливий дохід. Через це, розмір аліментів, які вона отримує, значно зменшився. Відповідач аліменти сплачує несвоєчасно та не у повному обсязі, не бере участі в інших витратах на дитину, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, працевлаштований неофіційно, тому має можливість та повинен сплачувати аліменти на дочку у твердій грошовій сумі. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 18.07.2013 року на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 18.07.2013 року на її користь на утримання дочки, визначивши у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. замість частки від заробітку, так як відповідач звільнився з роботи і працює не по трудовому договору, зокрема, займається ремонтом автомобілів і має від цього значний дохід. Суду пояснила, що вона працює, але не по трудовому договору, оскільки необхідно забезпечити дочці сприятливі умови для проживання, харчування, розвитку, належного медичного забезпечення, так як розмір аліментів, які сплачує відповідач, для цього не достатній. Крім того, відповідач аліменти сплачує несвоєчасно та не у повному обсязі, зокрема, по 150 грн. на місяць. Її матеріальне становище погіршилось, так як дитина росте, потрібно витрачати більше коштів на її утримання, а ці обставини ставлять її сімю в скрутне матеріальне становище і є підставою для збільшення розміру аліментів. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати щомісячно таку суму аліментів, так як його заробіток не носить стабільного характеру, але він має необліковані заробітки, від яких отримує значний дохід. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою і має з нею спільну дитину доньку [PERSON], але не згоден на збільшення розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дочки [PERSON] за рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 18.07.2013 року в частці від заробітку, оскільки його майновий стан погіршився, він звільнився із роботи, наймається на тимчасові заробітки, його дружина хворіє, тому він може сплачувати тільки в тій сумі, в якій сплачує зараз, тобто по 150 грн. в місяць. На його утриманні є ще одна неповнолітня дитина син [PERSON], на утримання якого він також сплачує аліменти, а також його дружина хворіє, їй проведено оперативне втручання і на лікування потрібні значні кошти. Від тимчасових заробітків він в середньому має 1000-1200 грн. на місяць, з яких по 150 грн. сплачує аліменти на утримання двох дітей, а решту коштів витрачає на потреби своєї сімї, сплату комунальних послуг, придбання ліків для дружини. Він сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі по 150 грн. на місяць, тому має заборгованість по сплаті аліментів, але може сплачувати аліменти тільки в сумі 150 грн. За станом здоровя він здоровий, працездатний, але не працює, так як не може знайти постійної роботи. Він перебував на обліку в Жмеринському районному центрі зайнятості протягом девяти місяців, але підходящої роботи йому не запропоновано. Так, всі вакансії, які йому пропонувалися в центрі зайнятості, знаходяться за межами населеного пункту, в якому він проживає, що його не влаштовує. Якщо його матеріальне становище покращиться, то сплачуватиме аліменти на утримання доньки в більшому розмірі. Вирішуючи спір, суд встановив, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.2010 року, який розірвано за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.01.2014 року. Вказана обставина сторонами визнається, тому, в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Від спільного проживання у шлюбі позивачка та відповідач мають дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 234370 (а.с.3). На утримання доньки з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2013 року (а.с.4). Вказаним рішенням суду стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття до 13.09.2030 року (а.с.4). За вказаним рішенням суду 13.12.2016 року видано виконавчий лист №130/2038/13-ц та Жмеринським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області проводиться стягнення аліментів з відповідача, що вбачається із розрахунку заборгованості від 12.07.2017 року (а.с.5). Також, судом встановлено, що дочка сторін проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 13.07.2017 року № 2559 (а.с.6). Відповідач має заборгованість по аліментах перед позивачкою за минулий період 15633,24 грн., сума в розмірі 6879 грн. підлягає до сплати, а загальний борг становить 22512,24 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №53165388 (а.с.5). Крім того, судом встановлено, що матеріальне становище стягувача аліментів та неповнолітньої дитини змінилося, так як дитина пішла в дитячий садочок і потребує більших коштів на утримання, а позивачка не працює, жодних видів державної допомоги на утримання доньки [PERSON] позивачка не отримує. До того ж, судом встановлено, що матеріальне становище боржника змінилося, відповідач звільнився з роботи, не працює, стабільного заробітку не має, його дохід складають тимчасові заробітки в сумі 1000-1200 грн., він фізично здоровий та працездатний, що вбачається з показань відповідача в судовому засіданні. На утримання доньки Аліни відповідач сплачує аліменти в розмірі 150 грн., що підтверджується квитанціями від 23.12.2016 року, 23.01.2017 року, 21.02.2017 року, 27.03.2017 року, 22.05.2017 року, 05.07.2017 року (а.с.22-25). Враховуючи, що витрати на утримання дитини зросли і не можуть в повній мірі забезпечуватися позивачкою, матеріальний стан якої погіршився, так як остання не працює, а також ці витрати в достатній мірі не покриваються за рахунок сплачених відповідачем аліментів, так як судом встановлено, що відповідач реально сплачує на утримання доньки аліменти не в частці, встановленій рішенням суду 1/4 частини від заробітку, а в твердій грошовій сумі по 150 грн. на місяць, що є меншим мінімального розміру, встановленого ч.2 ст.182 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, судом встановлено, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.20), на утримання якого сплачує аліменти за рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 24.04.2009 року в розмірі 1/4 частини від усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], визначивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, зазначаючи, що несе більший обсяг витрат на утримання дочки, ніж відповідач, що ставить її сімю у скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони мають спільну дитину неповнолітню дочку [PERSON], утримання якої є предметом даного спору і на утримання якої з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2013 року; що [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно не сплачує, тобто рішення суду не виконує, сплачуючи аліменти в розмірі по 150 грн. щомісячно, у звязку із чим на позивачку [PERSON], з якою проживає дочка, покладено більший обсяг обовязків по утриманню дитини, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивачка посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, таким чином відповідач відмовляється брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, будучи обізнаним про те, що дитина перебуває на повному утриманні матері, однак її доходів не вистачає для належного утримання дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я. Оскільки позивачкою наведено обставини щодо зміни її матеріального стану, зокрема погіршення матеріального стану, а також обставини про зміну матеріального стану боржника, оскільки останній на теперішній час не працює, та, враховуючи, що на час ухвалення рішення Жмеринського міськрайонного суду від 18.07.2013 року ці обставини не існували, то суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з розясненнями, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 року у справі №143цс13. Крім того, ч.3 ст.181 СК України встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів. Таким чином, суд вважає, що у цій справі можуть одночасно розглядатися вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів шляхом визначення їх у твердій грошовій сумі, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, та вимоги про зміну розміру аліментів, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., тобто у більшому розмірі, ніж сплачує відповідач, по 150 грн. на місяць. Встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років з 01 січня 2017\~року пo 30 квітня становить\~1355 грн., з 01 травня\~пo 30 листопада 1426 грн., з 01\~грудня \~1492 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи, що відповідач не працює, не має стабільного доходу, має ще одну дитину, на утримання якої за рішенням суду з нього стягнуто аліменти, то суд вважає, що розмір аліментів на дитину, які слід стягувати з відповідача, повинен бути визначений в межах мінімальної соціальної гарантії, передбаченої ч.2 ст.182 СК України, тобто в межах мінімального розміру аліментів, зокрема, по 713 грн. щомісячно (1426Х50%=713). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.150 Сімейного Кодексу України\~ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України\~\~наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених\~\~рішенням суду. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). З наведених вище підстав та виходячи із аналізу доказів та вимог законодавства суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] Згідно з вимогами ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом позивачем не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial