Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

18 червня 2019 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 06 вересня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №705. Спочатку їх сімейне життя складалося добре, проте більше 2 років вони не проживають разом, шлюбні відносини фактично припинились. На даний момент між ними відсутнє взаємопорозуміння, любов та повага. У відповідача власні погляди на життя, будь-яких дій, які б свідчили про його бажання повернутись до своєї сім`ї, останній не робить. На її неодноразові прохання про розірвання шлюбу в органах РАЦС відповідач уникав від відповіді, на телефонні дзвінки не відповідав, за місцем проживання не перебував. На протязі майже 2 років вони не проживають однією сім`єю, спільний побут не ведуть. Під час останньої телефонної розмови він повідомив, що в нього є нова сім`я, однак на її прохання з`явитися до органу РАЦС та написати спільну заяву про розірвання шлюбу відмовився, мотивуючи це обмеженістю у часі. Від шлюбу сторони дітей не мають та розривають шлюб вперше. Спору про поділ майна немає. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому його збереження буде суперечити їх спільним інтересам. Вжиття заходів щодо примирення не виправить ситуацію, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Просить розірвати шлюб. 27 червня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.26-27). 17 липня 2019 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська позивачем було подано уточнену позовну заяву з копіями доданих до неї документів (а.с.29-44). 17 липня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.45-46). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання від нього надійшла заява з проханням провести судовий розгляд без його участі та шлюб розірвати. Приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 вересня 2014 року, шлюб зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №705 (а.с.9). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved