Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

18 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання у звязку з продовженням навчання у розмірі ? частини доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2019 року, котрий підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. При цьому позивач посилалася на те, що він являється сином відповідача і після досягнення повноліття продовжує навчання у Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року. Його батьки розлучилися, він проживає з матір»ю та молодшими братом та сестрою. Відповідач в добровільному порядку аліменти на його утримання у зв»язку з продовженням навчання не надає. Тому позивач знаходиться на утриманні матері, несе додаткові витрати на проїзд, придбання навчальних посібників, отримує стипендію біля 800 грн. в місяць. Інших доходів позивач не має. В той же час відповідач має постійне місце проживання та роботи, отримує стабільний доход, тому має можливість сплачувати аліменти в період його навчання у розмірі ? частини доходів щомісячно. на його утримання. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти його задоволення, але згоден виплачувати аліменти у розмірі 1/10 частину власного доходу щомісячно, та просить врахувати те, що він працює, але доходи незначні, окрім того несе значні витрати на утримання сім»ї у зв»язку зі збільшенням тарифів на житлово-комунальні послуги. При цьому також вказав на те, що позивач повнолітній, працездатний, окрім стипендії отримує і інші доходи, які приховує, має матір, яка також повинна нести витрати на його утримання, не надав доказів щодо витрат, які він несе на своє утримання. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні факти, та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] являється сином відповідача, батьки позивача розлучені(а.с.4,9). Позивач являється студентом Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва і продовжує навчання на денній бюджетній формі навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року, та отримує стипендію у розмірі 730,0 грн. на місяць(а.с.6,38). Позивач отримує стипендію у розмірі 730,0 грн. на місяць(а.с.38), а також має інші щомісячні доходи, які з 01.01.2015 року по 01.11.2015 року склали , а в вересні-жовтні місяці 2015 року по 1378,0 грн. щомісячно(а.с.42,52,54). Відповідач працює, має постійне місце роботи та середньомісячний доход, встановлений в поряду п.2 постанови № 100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року в розмірі 5899,99 грн.(5714,38+6085,61:2) -а.с.25. Позивач проживає разом з матір»ю та молодшими тратом та сестрою(а.с.10,12). До 17.07.2015 року відповідач виплачував аліменти на утримання позивача на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 18.11.2004 року у розмірі ? частини всіх видів заробітку доходів щомісячно(а.с.8,25). Після досягнення позивачем повноліття та продовження навчання позивач перебуває на утриманні матері, відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, чого не заперечували сторони. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно до ст.ст.182,200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоровя та матеріального становища позивача та відповідача, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та можливість надання утримання другим з батьків. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-УШ в редакції Закону України від 17.09.2015 року встановлено з 01.09.2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в сумі 1378 грн. в місяць. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши надані сторонами докази, суд відповідно до пояснень відповідача та письмових доказів встановив, що дійсно позивач проживає та навчається в іншому адміністративному району за місцем перебування навчального закладу(а.с.6), має власні щомісячні доходи, які складаються із стипендії у розмірі 730,0 грн. та заробітку в сумі 1378,0 грн. на місяць, а всього дохід в розмірі 2108,0 грн. на місяць, який перевищує встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб(а.с.38,52,54). Тобто судом встановлено, що позивач матеріально забезпечений. Жодних доказів на підтвердження того, що позивач несе додаткові витрати на проїзд, придбання учбових посібників, [PERSON] суду не надав. Незважаючи на це, відповідач визнав позовні вимоги позивача частково і згоден виплачувати аліменти на його утримання у зв»язку з продовженнями навчання. Враховуючи те, що відповідач працює, має постійний доход у розмірі 5899,99 грн.(а.с.25) в місяць, суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Встановлюючи розмір аліментів, суд відповідно до ст.182,200 СК України враховує як обовязок матері позивача надавати йому матеріальну допомогу, так і обовязок і бажання відповідача робити те саме. В той же час надані сторонами докази, свідчать про те, що позивач повнолітній, працездатний, інвалідом не являється, учбовим процесом зайнятий незначний проміжок часу, тому за бажання, має можливість і необхідність самостійно застосовувати заходи до отримання власних доходів на забезпечення своїх потреб, що підтверджено доказами витребуваними судом за клопотанням відповідача(а.с.52,54). Крім того, суд враховує і те, що відповідно до ст. 199 СК України обов»язки по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання покладено на обох батьків. А тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково в розмірі 1/10 частини доходу на місяць, починаючи із дня звернення до суду і до закінчення навчального процесу з 18.09.2015 року по 30.06.2019 року. Крім того, відповідно до ст.ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору в сумі 487,20 грн., який відповідно до ст.. 88 ЦПК України за результатами розгляду справи підлягає розподілу між сторонами, або стягненню з них. Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково у розмірі 40% заявленого позову, то і судовий збір з відповідача підлягає стягненню пропорційно у такій же частці в сумі 194,88 грн.(487,20 х 40%).

Outcome: partial