Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

17 січня 2018 року позивач Служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON], [INFO] є сином від шлюбу [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] перебуває у КЗ «Хотинська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» з 2013 року. На даний час хлопчик навчається у 2 класі даного закладу. Спочатку батьки намагалися цікавитись перебуванням дитини в школі, забирали на вихідні та канікули додому. Проте з січня 2017 року батьки перестали цікавитись дитиною. У 2016-2017 навчальному році під час зимових, весняних канікул дитина перебувала в навчальному закладі, а під час літніх канікул [PERSON] був влаштований у санаторій «Садгора». Батьки жодного разу не провідали його, не цікавились його здоров'ям та вихованням, фінансово не забезпечували. [PERSON] та [PERSON] характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. В будинку не створені нормальні санітарні умови. У 2013 році Хотинським районним судом їх було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Дана сім'я перебуває на обліку у службі у справах дітей, як сім'я, яка опинилася в складних життєвих умовах. Згідно висновку комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про визнання позову, оскільки часто хворіє і не має належних умов проживання для дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подала заяву про визнання позову, оскільки не має постійного заробітку та належних умов проживання. Судом було роз'яснено в судовому засіданні наслідки визнання позову відповідачу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.06.2010р. (а.с.3), свідоцтвом про шлюб від 05.04.2011р. (а.с.6). 06.11.2017р. Хотинська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 1 звернулася із клопотанням до Служби у справах дітей Хотинської РДА про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітнього сина [PERSON]. Зі змісту клопотання вбачається, що Хлопчик прибув до закладу в 2012 році у дошкільне відділення згідно витягу з протоколу Чернівецької обласної психолого-медико-педагогічної консультації № 8911/255 від 04.09.2012 р. та направлення Департаменту освіти і науки Чернівецької ОДА від 05.09.2012 року № 1222. Оскільки батьки [PERSON] та [PERSON] не належним чином виконували свої батьківські обов'язки, хлопчик був вилучений із сім'ї та переведений згідно розпорядження голови Хотинської РДА № 932-р від 15.10.2012 року у комунальну медичну установу «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на час судового розгляду справи про позбавлення батьківських прав батьків. Хотинським районним судом Чернівецької області від 04.02.2013 року (справа №2-873/12 провадження №2/724/46/13) було прийнято рішення відмовити позивачам у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] і додатковим рішенням Хотинського райсуду від 07.02.2013 року зобов'язано Комунальну медичну установу «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» повернути малолітнього [PERSON] батькам. Спочатку батьки намагалися цікавитись перебуванням дитини в школі, забирали на вихідні дні та канікули додому. Проте з січня 2017 року батьки перестали цікавитись хлопчиком. У 2016/2017 навчальному році під час зимових, весняних канікул дитина перебувала у навчальному закладі, а під час літніх канікул [PERSON] був влаштований у санаторій «Садгора». Батьки жодного разу не провідали його, не цікавились його здоров'ям та вихованням, фінансово не забезпечували, хоча їм було повідомлено, де знаходиться дитина під час канікул (а.с.11, 14). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], сім'я проживає бідно, батьки зловживають спиртними напоями, вихованням дитини не займаються, житлові умови незадовільні, пічне опалення. На момент обстеження дитина перебуває в школі-інтернаті №1 (де знаходиться постійно), в будинку антисанітарний стан та він не придатний для проживання неповнолітньої дитини. Батьки до дитини не з'являються, не цікавляться його здоров'ям та життям, що підтверджується Актами обстеження житлово-побутових умов від 20.11.2017р., від 17.07.2017р., від 14.11.2017р., від 20.12.2017р. (а.с.7, 10, 12, 13). Відповідно до характеристик Хотинської міської ради №02-20-598 від 20.11.2017р. [PERSON] та [PERSON] характеризуються з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, відсутнє постійне місце роботи, самоусунулись від догляду за своїм малолітнім сином (а.с.8-9). Згідно висновку від 30.11.2017р. №24-1581-02-25 комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.15). Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до пункту 15 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, № 3 (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 пункту 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджує, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], [INFO], що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що мала місце винна поведінка відповідачів [PERSON] та [PERSON] по відношенні до малолітнього сина [PERSON], [INFO], що виразилась у їх нехтуванні обов'язками батьків по забезпеченню сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, створенням умов для отримання ним відповідної освіти, оскільки дитина перебуває в школі-інтернат, і батьки не приймають участі в його навчанні,не надавали дитині доступу до культурних і духовних цінностей, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу. Наведені обставини встановлені матеріалами справи, а також заявами відповідачів і суд приходить до висновку, що їх слід визнати винятковими, такими, що дають підстави для позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] по відношенні до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд роз'яснює відповідачам, що останні у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved