Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

17 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК», в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 59 555,88 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату 238,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 01 листопада 2019 року по день ухвалення рішення суду із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 1004,48 грн. та сплачений нею судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах та 31 жовтня 2019 року за угодою сторін була звільнена, згідно наказу № 166-к/тр-зв від 31.10.2019 року. Вказаним наказом була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 19 календарних днів, що становить 9 016,62 грн., що відображено у доданому до позову наказі. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 липня 2019 року по 31 жовтня 2019 року (включно) у сумі 47 346,88 грн., яка складається з заборгованості: липень 2019 року (нараховано) 10 126,24 грн., (до сплати) 8 050,37 грн.; серпень 2019 року (нараховано) 13 292,86 грн., (до сплати) 10 567,83 грн.; вересень 2019 року (нараховано) 11 667,70 грн., (до сплати) 9 275,81 грн.; жовтень 2019 року (нараховано) 24 469,02 грн., (до сплати) 19 452,87 грн., всього (нараховано) 59 555,88 грн., (до сплати) 47 346,88 грн. Зазначає, що факт заборгованості підтверджується доказами - розрахунковими листками за липень - жовтень 2019 року та довідкою про заборгованість до сплати № 96/23 від 29.01.2020 року, відповідно до яких заробітна плата за вересень 2019 року у якому вона працювала 64 години складає 11 667,70 грн., а за жовтень 2019 року у якому вона працювала 152 години складає 15 452,40 грн. Загальна сума заробітної плати за вересень та жовтень 2019 року складає 27 120,10 грн. Тому, за розрахунками позивача кількість відпрацьованих годин у вересні та жовтні 2019 року складає 216 годин. Середньогодинна заробітна плата складає 27 120,10 грн.: 216 годин = 125,56 грн., а середньоденна заробітна плата при 8 годинному робочому дні складає: 125, 56 грн. х 8 = 1004,48 грн. Відмову виплатити їй усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Відповідачем в добровільному порядку заборгованість не погашена, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись з дійсним позовом до суду. Ухвалою суду від 02.04.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено по вказаній справі судове засідання. 21.05.2020 року позивач подала клопотання в якому зазначила, що відповідач перерахував на її рахунок заробітну плату за липень 2019 року у розмірі 8 050,37 грн. (було нараховано 10 126,24 грн.). Відповідач фактично визнає у відзиві, що ним не сплачена нарахована сума заробітної плати за період з 1 серпня 2019 року по 31 жовтня 2019 року включно у розмірі 39 296,51 грн. За таких обставин вона наполягає на стягненні з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати без утримання податків, а саме у розмірі 49 429,68 грн. , як це передбачено законом і яка буде складати при виплаті 39 296,51грн., що і визнав у своєму відзиві відповідач. Окрім цього відповідач лише 13.05.2020 року надав їй довідку про середньоденну заробітну плату у розмірі 734 грн.56 коп. з врахуванням чого, вона у цей день уточнила вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,оскільки раніше відповідач не надавав їй таку довідку,то у своєму відзиві відповідач також визнає, що середньоденна заробітна плата складає 734,56 грн. Середній заробіток за час затримки з урахуванням норм тривалості робочого часу на 2019 рік, викладеними Мінсоцполітики у Додатку до листа від 08.08.2018 р. № 78/0/206-18 та на 2020 рік викладеними Мінсоцполітики у Додатку до листа від 29.07.2019 р. №1133/0/206-19 з 1 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року включно складає 21 (листопад)+21 (грудень)+21 (січень)+20(лютий)а+21 (березень)+21 (квітень)+ 16 (травень) =141 робочих днів затримки розрахунку, що з середньоденної заробітної плати 734 грн. 56 коп. становить: 734,56 грн. x 141 робочих днів = 103 572,96 грн., які вона просить суд стягнути з відповідача на її користь. Компенсацію просить стягнути у тому самому розмірі 238,60 грн. З врахуванням тієї обставини, що відповідач у своєму відзиві фактично визнав обгрунтованість уточнених нею вимог, а справа розглядається у спрощеному провадженні, просить суд постановити рішення 26.05.2020 року, задовольнивши позовні вимоги повністю та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» заборгованість по заробітній платі в сумі 49 429,68 грн. без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 238 грн.60 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 1 листопада 2019 року по день ухвалення рішення суду (26.05.2020 року) із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 734,56 грн., а саме 103 572,96 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 21 травня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначає, що частково погоджується із вимогами позовної заяви, оскільки за цей час підприємством сплачено [PERSON] заборгованість частково у сумі 8050,37 гривень, та дійсно на час складання довідки № 96/23 від 29.09.2020 року заборгованість складала 47 346,88 грн., в теперішній час заборгованість складає 39 296,51 грн. Крім того, генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» Новіковим О.М. у відзиві зазначено, що відповідач не заперечує щодо суми компенсації в розмірі 238,60 гривень (а. с. 29). Щодо вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахунок позивача середньої заробітної плати (1004,48 грн.) є невірним. Враховуючи норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.12.1995 року, відповідач надає довідку розрахунку середньоденної заробітної плати позивача № 472/36 від 14.05.2020 року, яка становить 783,92 грн. Просить позовні вимоги задовольнити частково (а.с.47-48). В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача Почтаренко А.І. не заперечувала проти стягнення заборгованості в сумі 39 296,51 грн., суми компенсації в розмірі 238,60 гривень, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але виходячи з розрахунку середньої заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.12.1995 року. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] позивач з 04 жовтня 2010 року по 22 жовтня 2019 року працювала у ПрАТ «ВІСТЕК», та на час звільнення обіймала посаду начальника відділу управління персоналом (а.с.7-10). Трудові відносини між сторонами було припинено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП згідно наказу № 166 к/тр від 31 жовтня 2019 року, що вбачається з наявного у трудовій книжці серії [NUMBER] запису (а. с. 10). Згідно довідки № 96/23 від 29.01.2020 року, виданої генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] та головним бухгалтером ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] , розмір грошових виплат, які [PERSON] повинна була отримати при звільненні 31 жовтня 2019 року, складає 47 346,88 гривень, з яких: 8050,37 гривень - заробітна плата за липень 2019 року, 10 567,83 гривень - заробітна плата за серпень 2019 року, 9275,81 гривень - заробітна плата за вересень 2019 року, 19452,87 гривень - заробітна плата за жовтень 2019 року (а. с. 17). З доданого позивачем до позову розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату вбачається, що розмір компенсації за серпень 2019 року складає 121,51 грн., за вересень 2019 року складає 117,09 грн., всього сума становить 238,60 грн. (а.с.13). З доданих відповідачем до відзиву документів, а саме реєстру №87 від 28.04.2020 року перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди № 3283413, вбачається, що відповідачу [PERSON] виплачена заборгованість по заробітній платі, яка становить 8050,37 грн. (а. с. 49-52). Згідно довідки № 96/23 від 29.01.2020 року, виданої генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] та головним бухгалтером ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] , розмір грошових виплат, які [PERSON] повинна була отримати при звільненні 31 жовтня 2019 року, складає 47 346,88 гривень, з яких: 8050,37 гривень - заробітна плата за липень 2019 року, 10 567,83 гривень - заробітна плата за серпень 2019 року, 9275,81 гривень - заробітна плата за вересень 2019 року, 19452,87 гривень - заробітна плата за жовтень 2019 року (а. с. 17). Таким чином, судом встановлено, що станом на теперішній час фактичний розрахунок при звільненні з позивачем згідно положень ст. 47 та ст. 116 КЗпП України ПрАТ «ВІСТЕК» проведений не в повному обсязі, зокрема не виплачено заробітну плату за період з серпня 2019 року по жовтень 2019 року в сумі 39 296,51 грн. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 115 КЗпП України, статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входять: - Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. - Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. - Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, при цьому, відповідачем визнається, що у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, він не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом. Оскільки [PERSON] згідно доданих до відзиву платіжних доручень та реєстрів перерахування станом на день ухвалення рішення виплачено заробітну плату за липень 2019 року в розмірі 8 050,37 гривень, що не спростовано позивачем, з відповідача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за період з серпня 2019 року по жовтень 2019 року в сумі 39 296,51 гривень., з якої вже утримано податки та інші обов`язкові платежі. Крім того, з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь [PERSON] підлягає також стягненню компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 238,60 гривень, розрахунок якої суд вважає вірним, оскільки він здійснений позивачем відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, і визнається відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 238,60 гривень визначена судом без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки такі утримання відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступне. Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, відповідачем не надано. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що позивача звільнено 31.10.2019 року, повний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі не здійснено, а тому суд вважає за необхідне здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення позивача по день ухвалення рішення. Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує довідку № 472, яка видана ПрАТ «Вістек» 14.05.2020 року, згідно з якою розмір середньоденного заробітку позивача складає 783,92 грн. Враховуючи лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» від 08.08.2018 № 78/0/206-18 та лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» від 29.07.2019 №1133/0/206/19 кількість святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача з дати звільнення, тобто з 01.11.2019 року по 01.06.2020 року включно складає 145 днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 113668,40 грн. з розрахунку 783,92 грн.(середньоденна заробітна плата) Х 145 (кількість робочих днів з часу звільнення по день ухвалення рішення). З урахуванням зазначеного, компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 238, 60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 110 532,72 грн. визначені судом без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки такі утримання відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Як встановлено п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. та на користь держави судові витрати 691,23 грн. (153203,51 грн. (сума призначена до стягнення) / 100% * 1 % ціни позову = 1 532,03 грн.).

Outcome: approved