Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

18.06.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа- Служба у справах дітей Дзержинської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є бабусею [PERSON], [INFO]. Батько дитини- [PERSON]., який є сином позивачки, помер [INFO] року. Мати дитини- [PERSON]. 17.10.2013 року була засуджена Дзержинським міським судом за ст.ст.307 ч.2, 69, 311 ч.1, 317 ч.1, 70 ч.1, 72 КК України до 5 років позбавлення волі, 05.01.2015 року вона звільнилась с місць позбавлення волі. 17.10.2012 року рішенням виконкому Дзержинської міської ради було встановлено опіку над дитиною, а позивачку призначено опікуном. Рішенням Дзержинського міського суду від 25.01.2013 року з відповідачки на користь позивачки було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] Дитина тривалий час проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні. Мати дитини тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не навідує її, не цікавиться про життя, тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] Дитина мешкає з позивачкою, яка піклується про неї, займається вихованням, тому позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна, оскільки після повернення матері дитини з місць позбавлення волі позивачка може бути позбавлена опікунства. У судовому засіданні позивач та захисник [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дзержинської міської ради суду пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини вважає доречним позбавити відповідачку батьківських прав. Вислухавши пояснення позивача, захисника, третьої особи, прокурора, який не заперечував проти позбавлення відповідачки батьківських прав, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка, згідно копії свідоцтва про народження є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Неповнолітня [PERSON] проживає з позивачкою, що підтверджено актом вуличного комітету та довідкою ЖБК «Шахтар», довідкою про склад сім'ї (а.с.14, 20, 21, 32) мати дитини її не навідує, вихованням не займається, матеріально не утримує. Згідно довідки про доходи [PERSON] працює у ТОВ «Технологія Вуглездобичі» та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 1668,49 грн. Позивачка, перебуває на обліку в УПФУ в м.Дзержинську та отримує пенсію в розмірі 1049,00 грн. Окрім того позивачка отримує допомогу на дитину, яка перебуває під опікою та піклуванням в розмірі 2496,72 грн., тому в змозі матеріально забезпечувати дитину. Згідно довідки, виданої Дошкільним навчальним закладом №9 «Веселка», позивачка приділяє достатньо уваги дитині, взаємовідносини між ними доброзичливі та довірливі. Згідно висновку комісії по питанням захисту прав дітей від 12.06.2015 року № 506-02/15 року, комісія вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до заяви, завіреної державним нотаріусом Дзержинської Державної нотаріальної контори, мати дитини- [PERSON]. повідомляє, що не бажає займатися вихованням і утриманням своєї дитини та не заперечує про позбавлення її батьківських прав. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкала окремо від доньки, матеріально її не утримувала, вихованням не займалась, не виявляла інтересу до її життя, не виявляли бажання до спілкування з нею. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Щодо вимог позивача про встановлення опіки та призначення опікуна суд зазначає наступне. Відповідно до ст.243 Сімейного кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради від 21.11.2012 року №403, над неповнолітньою, яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON], [INFO], встановлено опіку та призначено опікуна- [PERSON] (а.с.28). Відповідно до довідки, від 10.06.2015 року № 780, [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Дзержинської міської ради та їй з 01.03.2015 року призначено допомогу на дитину, яка перебуває під опікою (а.с.34). Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки неповнолітня [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, позивачці над нею встановлено опіку, в задоволенні позовних вимог про встановлення опіки та призначення опікуна слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial