Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

18 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначала, що у період до 20.09.2012 року по 11.11.2015 року працювала у ПАТ «Азовзагальмаш» та була звільнена з підприємства за угодою сторін. За період з березня 2015 року по листопад 2015 року підприємство заборгувало їй заробітну плату у загальній сумі 14204,72 гривень, яка не виплачена до сьогодення. Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, просила вирішувати справу у її відсутність на підставі наявних доказів. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» у судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача зазначає про визнання ним факту наявності перед позивачем заборгованості по заробітній платі у сумі 14204,72 гривень, а також суми компенсації у розмірі 721,44 гривень. Разом із тим, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вважає необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. Дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії АГ № 589303, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Азовзагальмаш» та наказом підприємства № 46 від 11.11.2015 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно із довідкою № 238/ро-55, наданою ПАТ «Азовзагальмаш» від 25.02.2016 року, розмір заборгованості по заробітній платі перед звільненим працівником [PERSON] становить 14204,72 гривень з урахуванням утриманих податків, зборів та обовязкових платежів, а саме: за березень 1429,34 гривень, квітень 2015 року 1559,56 гривень; травень 2015 року 1776,60 гривень, червень 2015 року 1674,49 гривень, липень 2015 року 1502,98 гривень, серпень 2015 року 1365,83 гривень, вересень 2015 року 1824,23 гривень, жовтень 2105 року 1685,23 гривень, листопад 2015 року 1385,71 гривень. Таким чином, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачеві [PERSON], як у період її роботи на підприємстві, так і після звільнення, а отже саме зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З довідки № 280/170, наданої відповідачем ПАТ «Азовзагальмаш» від 29.02.2016 року, вбачається, що позивачеві [PERSON] нараховано компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушення строків їх виплати у розмірі 721,44 гривень. Вказана сума компенсації у повному обсязі визнана і не заперечується позивачем [PERSON] згідно із її заявою від 25.04.2016 року. З урахуванням наведених обставин суд вважає необхідним стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача [PERSON] суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 721,44 гривень, тим самим задовольнивши позов у цій частині. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України, щодо обовязку роботодавця, виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику, незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вирішуючи спір в цій частині, суд керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України щодо обовязку роботодавця виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно наданим представником відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» розрахунком № 238/ро-57 від 25.02.2016 року, розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] становить 118,00 гривень, що відповідає наведеному Порядку. При цьому розмір середньоденного заробітку позивача розраховано як такий, з якого утримано всі обовязкові платежі, податки та збори. Зазначений розмір середньоденного заробітку визнано позивачем [PERSON], а тому не підлягає подальшому доказуванню та приймається судом для подальших розрахунків. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік» та [PERSON] № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні у період з 12.11.2015 року по 26.04.2016 року становить 115 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12.11.2015 року по 26.04.2016 року, складає 13570,00 гривень (118,00 грн. * 115 днів). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved