Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

19.12.2019 року до суду з позовом про про визнання угоди дійсною та визнання права власності, звернулись [PERSON] та [PERSON] , в якому просять визнати дійсним Договір №25955 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений 17 грудня 1999 року між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , що діяла від імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , з другої сторони, зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №25955 від 17 грудня 1999 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини - 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , що сталася [INFO] року; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,90 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 1999 року [PERSON] та [PERSON] , що діяла від імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] уклали з [PERSON] та [PERSON] Договір № 25955 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №25955 від 17 грудня 1999 року. При укладенні договору купівлі-продажу між покупцями, з однієї сторони, та продавцями, з другої сторони, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Сторонами були виконані всі умови цього Договору, покупці повністю сплатили продавцям вартість квартири у розмірі 12 160,00 гривень, продавці звільнили квартиру. Крім того, 31.12.2000 року Договір №25955 купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.1999 року був зареєстрований в КП «ОМБТІта РОН» за номером 310 пр-стр57 р № 544 . Однак даний договір не був завірений нотаріально. Згідно Договору купівлі-продажу право власності на квартиру [ADDRESS] набули [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. В подальшому [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилася [INFO] та була прийнята до 1 січня 2004 року ,тому позивачі вважають, що до спадкових відносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Позивачка [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] вступила в фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме: проживає в цій квартирі й зареєстрована в ній з 2002 року по цей час; на її ім`я оформлені особисті рахунки по сплаті комунальних платежів. В цій квартирі вона разом із донькою - позивачкою [PERSON] , здійснює поточні ремонти, сплачує платежі за комунальні послуги. Однак [PERSON] до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини не звернулася, свідоцтво про право власності на спадщину не отримала, вважаючи достатнім спільне проживання з померлою [PERSON] та наявності реєстрації в цій квартирі. Тому позивач вважає, що є правові підстави для встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини -1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , що сталася [INFO] . У зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] є біржовим Договором купівлі -продажу, що потребує визнання його дійсності в судовому порядку; неоформлення в нотаріальному порядку спадкових відносин після смерті співвласника спірної квартири [PERSON] , що потребує встановлення судом відповідного юридичного факту, позивачі позбавлені можливості оформити правовстановлюючий документ на квартиру, що належить їм на праві спільної часткової власності, що зумовило їх звернення до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Тимошенко Т.Ф. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті Київського районного суду м.Одеси. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті Київського районного суду м.Одеси. Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 17.12.1999 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем. Так, судом встановлено, що 17.12.1999 року між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] , що діяла від імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 25955, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] , придбала, а [PERSON] та [PERSON] , продали квартиру [ADDRESS] . Таким чином, згідно Договору купівлі-продажу право власності на квартиру [ADDRESS] набули [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (п.5 Договору купівлі- продажу). Зазначений договір був зареєстрований товарною біржею «Одеська товарна біржа» та зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 31.12.2000 року під № 310 пр-стр57 р №544. Як вбачається з положення ст.370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тобто судом встановлено, що [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] у рівних частках тобто по Ѕ частині кожній. Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Суд встановив, що 17.12.1999 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу. Таким чином, беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на товарній біржі «Одеська товарна біржа», то порушене право підлягає захисту, суд вважає необхідним визнати його дійсним. Суд приймає до уваги , що [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Щодо вимог про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини у вигляді Ѕ частини квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнання за позивачами права власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках по Ѕ за кожною суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ст. 1220 ЦК України наголошує на те, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 09.01.2003 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси (актовий запис №344). Після смерті померлої [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, у вигляді 1/2 частинуи квартири [ADDRESS] . У відповідності з п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених в П.1 та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «1. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України: від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. 2. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов 'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.» Так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилася [INFO] та була прийнята до 1 січня 2004 року , то до спадкових відносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. У відповідності зі ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивачка [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Стрійським міськбюро ЗАГСу Львівської області, в якому в графі «Мати» вказано « [PERSON] ». Окрім [PERSON] інщих спадкоємців після смерті [PERSON] не має. У відповідності зі статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то ці дії свідчать про прийняття ним спадщини. Після смерті матері [PERSON] вступила в фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме: проживає в цій квартирі й зареєстрована в ній з 2002 року по цей час; на її ім`я оформлені особисті рахунки по сплаті комунальних платежів. В цій квартирі вона разом із донькою [PERSON] , здійснює поточні ремонти, сплачує платежі за комунальні послуги. Однак з причин своєї необізнаності [PERSON] до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини не звернулася, свідоцтво про право власності на спадщину не отримала, вважаючи достатнім спільне проживання з померлою [PERSON] та наявності реєстрації в цій квартирі. У відповідності зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд беручи до уваги вище наведене, встановив, що у суду є достатньо правових підстав для встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,90 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м в рівних частках по 1/2 частині за кожною. На підставі викладеного та

Outcome: approved