Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

19.11.2019 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, тому шлюбні відносини були припинені ще до розірвання шлюбу. Зазначає, що відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні, ніколи не відвідував його вдома та в навчальному закладі. За рішенням суду відповідач аліментів також не сплачує та має загальну заборгованість в розмірі 171800,00 грн., ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надавав, не забезпечує харчуванням, медичною допомогою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, таким чином ухиляється від своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини [PERSON] . Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 року, який був проведений на підставі розпорядження в.о.керівника апарату Добропільського міськрайонного суду №93 від 05.02.2020 року, вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді Хоменко Д.Є. (а.с.80, 81). Позивач в судове засідання не з`явилась, але 25.06.2020 року на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник, адвокат Макєєв О.В. також в судове засідання не з`явились, надавши 31.07.2020 року заяву про розгляд справи без їх участі, де також просили відмовити в задоволені позовної заяви. Представник Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Добропільської міської ради, Февральова Ю.Ю., яка діє на підставі довіреності, через канцелярію суду 14.08.2020 року надіслала особисту письмову заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без представника органу опіки, позовні вимоги [PERSON] підтримала. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, про що в матеріалах справи мається відповідна копія свідоцтва про розірвання шлюбу, яке видане 03.07.2007 року відділом РАЦС по місту Добропіллю Добропільського МУЮ Донецької області, актовий запис №176 (а.с.17). Позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 18.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропілля Добропільського МУЮ Донецької області, актовий запис №237 (а.с.12). [PERSON] в позовній заяві зазначає, що відповідач ніколи не відвідував дитину вдома та в школі, не цікавився її потребами, фізичним моральним та духовним розвитком, не брав ніякої участі у вихованні дитини і жодним чином не спілкувався, крім того матеріальної допомоги ну тримання дитини не надає, заборгованість по аліментам складає 171800,00 грн. Таким чином ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №16.01.06/2112 від 23.09.2019 року, про реєстрацію місця мешкання дитини [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Позивач [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані та мешкають її діти: [PERSON] , [INFO].; [PERSON] , [INFO].; [PERSON] , [INFO]., вказане вбачається з копії довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №16.01-08/3776 від 12.11.2019 року (а.с.34). Позивач у позові зазначала, що від іншого шлюбу має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO]. та [PERSON] , [INFO]. (а.с.18, 19), факт зміни прізвища позивача на « [PERSON] » після реєстрації другого шлюбу, сторонами по справі не заперечувалося. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 19.12.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 23.01.2007 року (а.с.20). На підставі вказаного рішення суду, 05.02.2007 року позивачу було видано виконавчий лист №2-155/2007 (а.с.22). Довідкою Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби №14.27/22-685 від 20.5.2019 року вказано, що за виконавчим листом №2-155 від 10.01.2007 року, гр. [PERSON] має заборгованість по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] , вказана заборгованість за період з 29.01.2007 року по 20.05.2019 рік складає 171800,83 грн. (а.с.23). Але в судовому засіданні до матеріалів справи було долучено більш свіжу довідку Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби №17.27-28056 від 19.06.2020 року, згідно якої вказана заборгованість за період з 29.01.2007 року по 19.06.2020 року складає 211265,78грн. Згідно довідки КЗ «Районної дитячо-юнацької спортивної школи» Добропільської міської ради №01-63/44 від 22.04.2019 року вбачається, що [PERSON] працює секретарем-друкаркою у вказаному комунальному закладі (а.с.28) та має позитивну характеристику (а.с.29). Відповідно до побутової характеристики ТОВ «ДЕП №2» №182 від 04.06.2019 року, яка видана на ім`я [PERSON] , остання також характеризується з позитивного боку, скарг та заяв на неї з боку сусідів не виявлено (а.с.31). Також позивач за наркологічною допомогою до наркологічного відділення не зверталась, даних про наркологічну допомогу в інших закладах не має, що вбачається з довідки №449 КЗОЗ «Добропільської ЛІЛ» від 23.04.2019 року (а.с.37). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 21.06.2019 року вбачається, що родина складається з чотирьох осіб: [PERSON] , [INFO].; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Умови проживання добрі, а санітарно-гігієнічні норми витримано, мається централізоване опалення, водопостачання та електроенергія. У кожної дитини окреме спальне місце та місце для вивчення уроків, діти забезпечені посезонним одягом та взуттям. На кухні мається готова їжа та запах продуктів, квартира обладнана сучасними меблями та побутовою технікою (а.с.37). Згідно наданої інформації виконавчого комітету Добропільської міської ради №05/1258-10/02 від 28.10.2019 року, малолітній [PERSON] навчається у 8-Б класі Добропільського НВК «Гімназія - ЗОШ І-ІІІ ст.№1», мешкає разом з матір`ю. Батько дитини, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , за місцем мешкання батька його син не відвідує. Заборгованість батька по аліментам складає 171800,83 грн. На засіданні розглядалось питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На комісії батько пояснив, що не приймає участі у житті сина, аліменти не сплачує, тому що має іншу родину (не піклується та не цікавиться здоров`ям дитини, його фізичним, духовним та моральним розвитком). Орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважав доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.40, 41). Згідно довідки Добропільського НВК «Гімназія - ЗОШ І-ІІІ ст.№1» №181 від 16.09.2019 року, [PERSON] навчається в 9-Б класі Добропільського НВК «Гімназія - ЗОШ І-ІІІ ст.№1» Добропільської міської ради (а.с.43). Відповідно до навчальної характеристики [PERSON] виявив достатній та середній рівні знань з навчальних предметів, але навчається не в повну міру своїх сил, має добру пам`ять фізично розвинений, до виконання доручень ставиться сумлінно, мати приділяє належну увагу вихованню сина, жодного разу не був помічений у поганій компанії (а.с.42). 24.12.2019 року на адресу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] відповідач не визнає. Зазначено, що після розірвання шлюбу [PERSON] продовжував спілкуватися з сином, цікавитися його життям, навчанням та надавав матеріальну допомогу, вважає, що позивач відгородила дитину від нього. Щодо заборгованості по аліментам вказано, що останні роки відповідач офіційно в Україні не працював, перебував за кордоном, у зв`язку з чим не міг бачитися з дитиною, але робив грошові перекази на ім`я позивача. На теперішній час [PERSON] повернувся до України та націлений на більш тісні стосунки із сином. [PERSON] постійно спілкується з бабусею, тобто матір`ю відповідача, яка надає внуку допомогу, також і від батька. Вважає, що згідно наданих суду доказів не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, відповідно у суду відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з викладеним просив в задоволені позову відмовити (а.с.62, 63). До відзиву на позовну заяву також було долучено квитанції про перерахування грошей на ім`я « [PERSON] » з позначкою «аліменти» та на ім`я « [PERSON] » з позначкою «електронний переказ» (а.с.64-69). Квитанцією №1362 від 22.05.2007 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 200,00 грн. Квитанцією №1932 від 29.04.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 250,00 грн. Квитанцією №0822 від 12.06.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 500,00 грн. Квитанцією №0936 від 17.07.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 300,00 грн. Квитанцією №0826 від 14.08.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 350,00 грн. Квитанцією №0553 від 08.10.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 400,00 грн. Квитанцією №1152 від 21.10.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 400,00 грн. Квитанцією №1299 від 20.11.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 400,00 грн. Квитанцією №1270 від 19.12.2008 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 400,00 грн. Квитанцією №1319 від 29.01.2009 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 400,00 грн. Квитанцією №1749 від 26.02.2009 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 400,00 грн. Квитанцією №2033 від 30.03.2009 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 430,00 грн. Квитанцією №0828 від 27.05.2009 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 900,00 грн. Квитанцією №1025 від 29.12.2009 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 2800,00 грн. Квитанцією №0295 від 08.04.2010 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 1000,00 грн. Квитанцією №0370 від 13.10.2011 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 500,00 грн. Квитанцією №0420 від 17.11.2011 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 500,00 грн. Квитанцією №0721 від 21.04.2012 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 300,00 грн. Квитанцією №0298 від 21.12.2016 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 200,00 грн. Квитанцією №0314 від 16.03.2017 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 200,00 грн. Квитанцією № від 15.04.2017 року, було переказано готівку на ім`я « [PERSON] » в розмірі 200,00 грн. Таким чином відповідачем надано квитанції на переказ грошових коштів за 2007 рік на суму 200,00 грн., за 2008 рік на суму 3000,00 грн., за 2009 рік на суму 4930,00 грн., за 2010 рік на суму 1000,00 грн., за 2011 рік на суму 1000,00 грн., за 2012 рік на суму 300,00 грн., за 2016 рік на суму 200,00 грн. та за 2017 рік на суму 200,00 грн. Відповідно до заперечення позивача на відзив відповідача на позовну заяву(а.с.119-127) вбачається, що грошові перекази здійснювались на прізвище « [PERSON] », без зазначення конкретної особи та ініціалів, тому не визнає їх як належний доказ сплати аліментів, оскільки ці перекази вона особисто не отримувала, а через органи виконавчої служби жодного переказу від відповідача на сплату аліментів не було. Вказала, що єдиний раз отримувала переказ на суму 200,00 грн. за квитанцією з позначкою «Аліменти» від 17.03.2017 року, а після того відмовлялась від отримання такого переказу у 2018 року, оскільки отримувала державну допомогу для дитини, яка була хоч і не велика, але стабільна, а отримання аліментів в розмірі 200,00 грн., позбавило б її права на отримання державної допомоги, тому діяла в інтересах дитини. Вважає перекази дитині один раз на рік в розмірі 200,00 грн. знущанням. Крім того надала витяги з єдиного реєстру досудових розслідувань №12016050230001415 від 07.09.2016 року та №12018050230001730 від 21.11.2018 року відносно відповідача [PERSON] за ч.1 ст.164 КК України (ухилення від сплати аліментів присуджених за рішенням суду), але вказані кримінальні провадження були закриті, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.130-132). 25.06.2020 року в судовому засіданні у якості свідка, у присутності матері [PERSON] , був допитаний гр. [PERSON] , який суду пояснив, що на даний час мешкає разом з матір`ю, яка з ним проводить час, з батьком не бачився більше одного року, який не цікавиться його здоров`ям та навчанням, вказав, що у батька є можливість дізнатись його телефон для спілкування, але батько цього не бажає. З трьох років з батьком зовсім не спілкується та не бачиться, оскільки батьки розлучились, відвідував свою бабусю, яка є матір`ю батька, вона дарила йому подарунки, але не казала, що вони від батька, бабусю відвідував декілька разів за два-три місяці. Поведінку батька бабуся ніяк не пояснювала, казала, що він зайнятий. Після виповнення восьми років зрозумів, що батько ним зовсім не цікавиться. Виявив бажання, щоб його батька позбавили батьківським прав відносно нього, з матір`ю таке питання не обговорював. На запитання представника відповідача пояснив, що не заперечує примиритись з батьком, але якщо того захоче сам батько, мати нічого поганого та і доброго за батька не розповідала, у матері є номер батька, але він не бажає йому дзвонити. На запитання матері пояснив, що восени 2019 року йшов з однокласником та зустрів батька, привітавши його батько нічого не відповів. Також близько двох років назад пішов до бабусі у гості, але вона була на роботі, постукавши у двері впізнав, що з іншої сторони батько запитав «хто там?», пояснивши хто він, батько більше не відповів і двері не відчинив. В судовому засідання також була допитана у якості свідка гр. [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. Остання суду пояснила, що з народження дитини сторони спілкувались приблизно до 2005 року, з 2007 року син періодично виїжджав на заробітки до Москви, приводила онука до квартири та вони с батьком спілкувались, у разі якщо син не знаходився на заробітках, ходили з батьком в магазини за покупками, навчав грати на гітарі. Декілька разів забирав онука з танців, відносини між батьком та сином зіпсувалися коли онук підріс, син знаходився дома рідко, оскільки був на заробітках з 2007 року по 2020 рік та пересилав їй гроші, а вона в свою чергу пересилала позивачу через пошту в розмірі від 200,00 грн. до 2000,00 грн. На питання представника відповідача пояснила, що дарувала подарунки онуку і від себе і від сина, а грошові кошти відсилала поштою від імені сина, але онуку про це не казала, оскільки він був ще маленький. Громадянка [PERSON] , що була також допитана у якості свідка зазначала про те, що відповідач [PERSON] є її рідним братом. Вказала, що з народження дитини було все добре, після розірвання шлюбу [PERSON] мешкав зі своїми батьками, вони в свою чергу брали дитину до себе, де вони і спілкувались. Приблизно коли дитині виповнилося п`ять років, [PERSON] у торгівельному центрі купував йому машинку. З підліткового віку дитини, близько одинадцяти років, вони так часто не бачились, кілька разів на тиждень. Коли дитині виконалось приблизно тринадцять років, їх відносини дуже змінились, спілкувались тільки коли дитина була в гостях у бабусі. Їй не відомо чи ходили вони гуртки. Зазначила, що їх батьки від відповідача отримували гроші та сплачували за нього аліменти через пошту на ім`я позивача. Відносно подарунків з боку відповідача нічого не знає. В останні роки відповідач не сплачував аліменти, оскільки не мав роботу. Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Згідно Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91)(далі - Конвенція), зокрема зі змісту ст.2 Конвенції вбачається, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-III (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 ст.155 СК України, визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з показань свідків (гр. [PERSON] , гр. [PERSON] ,) відповідач дома перебував рідко, був майже весь час на заробітках з 2007 по 2020 року, хоча дана обставина, крім показань свідків, не підтверджена будь-яким належним доказом перетину кордону. Побачення з дитиною відбувались, в середньому, один - два рази на декілька місяців, подарунки дитині майже не дарувалися, дозвілля з дитиною не проводилося. Зі слів дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що батько не цікавиться його навчанням і здоров`ям, з трьох років він з батьком не спілкується(що співпадає з показами гр. [PERSON] щодо виїзду відповідача на заробітки з 2007 року). За весь час батько жодного разу не зателефонував і не поцікавився його життям. Також не є достатнім доказом і виявом турботи та піклування про дитину сплата відповідачем аліментів, оскільки ним не доведено їх отримання гр. [PERSON] , крім визнання останньою декількох платежів. Водночас варто зауважити, що якщо навіть припустити отримання аліментів з боку відповідача позивачем, їх розмір складав незначну суму у порівнянні із розміром який був зобов`язаний сплачувати відповідач за рішенням суду(довідка Добропільського міськрайонного ВДВС від 19.06.2020 №17.27-28056), а саме: за 2007 рік у справі міститься квитанція на суму 200,00 грн., але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 4305,39грн. Тобто відповідач намагався сплатити 4,6% від необхідної суми; за 2008 рік у справі міститься квитанція на суму 3000,00 грн., але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 6918,96грн. Тобто відповідач намагався сплатити 43,3% від необхідної суми; за 2009 рік на суму 4930,00 грн., але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 7843,92грн. Тобто відповідач намагався сплатити 62,8% від необхідної суми; за 2010 рік на суму 1000,00 грн., але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 8773,50грн. Тобто відповідач намагався сплатити 11,39% від необхідної суми; за 2011 рік на суму 1000,00 грн., але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 10421,25грн. Тобто відповідач намагався сплатити 9,5% від необхідної суми; за 2012 рік на суму 300,00 грн., але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 12480,75грн. Тобто відповідач намагався сплатити 2,4% від необхідної суми; за 2016 рік на суму 200,00 грн. але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 17422,50грн. Тобто відповідач намагався сплатити 1,1% від необхідної суми; за 2017 рік на суму 200,00 грн. але до сплати згідно довідки Добропільської міськрайонної ВДВС підлягало 22560,00грн. Тобто відповідач намагався сплатити 0,8% від необхідної суми. Зважаючи на наявні відомості про порушені кримінальні провадження за ч.1 ст.164 КК України відносно відповідача(а.с.130,131), а також незначні суми коштів, які відповідач намагався перерахувати позивачу в рахунок аліментів, суд приходить до висновку, що вказані обставини не свідчать про прояв турботи і матеріального забезпечення дитини. Дані платежі носять лише формальний характер. Отже, зважаючи на відсутність постійного спілкування між батьком і дитиною, небажанням відповідача цікавитися життям дитини, небажанням останнього належно забезпечувати дитину матеріально(борг зі сплати аліментів з 29.01.2007 по 19.06.2020 року досяг 211 265,78грн.), відсутністю доказів перебування відповідача за кордоном на заробітках, а також бажання самої дитини позбавити батьківських прав його батька, суд приходить до висновку, що є всі обґрунтовані підстави для задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі позбавивши [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 768,40 грн., оскільки позовну заяву було задоволено повністю. На підставі викладеного, ст.ст.2, 9 Конвенції про права дитини, ч.1 ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150, ч.4 ст.155, п.1, п.2 ч.1 ст.164, ст.166, ст.ст.180-183, 191 СК України,

Outcome: approved