Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

19.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.04.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції, актовий запис F 93. Від шлюбу мають неповнолітню доньку F [PERSON], [INFO]. У січні 2015 року її чоловік пішов від них, а вони з донькою залишилися мешкати за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Надозерна буд. 16. Донька знаходиться на її утриманні. В судове засідання позивач [PERSON] не зFявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зFявився. В порядку судового доручення відповідач був допитаний Ковилкінським районним судом Республіки Мордовія. Згідно протоколу судового засідання від 04.03.2019 позов визнав у повному обсязі. Пояснив, що в шлюбі з [PERSON] він перебував з 12.04.2002 року. Від шлюбу у них народилась донька, [PERSON] [INFO]. З січня 2015 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. На розірванні шлюбу без його участі згоден. (а.с. 33) В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 12 квітня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції, актовий запис F 93.(а.с. 10) У відповідності до статті 112 СК України суд зFясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через те , що відповідач поїхав. Шлюбні стосунки припинені з січня 2015 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звFязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище F [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 704,80 грн. залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved