Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

19 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 28 вересня 2018 року у справі №569/11201/18 шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 вересня 2000 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 878 - розірвано. Вказує, що від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї видана управлінням забезпечення надання адміністративних послуг від 15.10.2020 року № 43545 малолітня дитина проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, починаючи з грудня 2019 року Відповідач з сім`єю не проживає, на неодноразові прохання щодо виконання свого обов`язку по утриманню дитини не реагує, а тому вона вимушена звернутися до суду. Вказує, що за місяць для належного забезпечення доньки вона витрачає приблизно 7000,00 грн., ця сума складається з купівлі продуктів харчування, купівлі одежі, всього необхідного для розвитку дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив суду що в нього не вистачає коштів для сплати комунальних платежів, є інвалідом 3 групи, отримує пенсію в розмірі 1700 гривень. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 28 вересня 2018 року у справі №569/11201/18 шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 вересня 2000 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 878 - розірвано. Від шлюбу сторони маю малолітню доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження доньки серія [NUMBER] від 03 травня 2012 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї видана управлінням забезпечення надання адміністративних послуг від 15.10.2020 року № 43545 малолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімумі для дитини відповідного віку, відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав позивача як отримувача і прав відповідача як платника аліментів. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial