Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

19.09.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Фастівського району про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що 22.02.2016 року помер її брат [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 4,435 га, в межах згідно плану, що розташована на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництв. За життя [PERSON] заповіт не склав, тому, реалізуючи своє право на спадщину, позивач в передбачений законом строк подала заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але їй було відмовлено, оскільки в державному акті невірно зазначене прізвище спадкодавця. В судове засідання позивач не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від неї через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача та вирішення питання залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 096472, земельна ділянка площею 4,435 га, в межах згідно плану, що розташована на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, належала [PERSON] на підставі розпорядження Фастівської райдержадміністрації №86 від 05 березня 2003року, кадастровий номер 3224984500:01:004:0026 (а.с. 10). 22 лютого 2016 року помер [PERSON], про що 22.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про смерть серії І-ОК № 361540 (а.с.11). За життя [PERSON] заповіт не залишив, тому, реалізовуючи своє право на спадщину, позивач, як сестра померлого, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, проте Фастівською міською державною нотаріальною конторою листом від 07 вересня 2016 року. № 1016/02-17 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки державний акт на право власності на землю виданий на імя [PERSON], в той час як у свідоцтві про смерть спадкодавця та інших документах прізвище зазначено як «Сербін» (а.с. 16). Вищевказана помилка обумовлена тим, що за життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) відповідно до списків в КСП «Світанок», які були складані російською мовою, тобто помилка виникла під час перекладу прізвища з української на російську мови. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що земельна ділянка належала брату позивачки, який помер 22.02.2016 року, на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку, проте у вказаному державному акті не вірно вказане прізвище спадкодавця - позивач у справі набуває право в порядку спадкування за законом на дану земельну ділянку. Як зазначалось, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено у звязку з тим, що є розбіжність зазначення прізвищ спадкодавця. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Системний аналіз наданих позивачем доказів дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка належала [PERSON]. Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємицею за законом, тому має право спадкування земельної ділянки, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності належно оформленого Державного акта про право власності на землю не існує.\~\~\~\~\~\~ На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved