Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

18 червня 2020 року Позивач звернувся до суду з позовом, якому просив встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав з батьком [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] власності на спадкове майно та розподілити судові витрати відповідно до діючого законодавства. В обґрунтування свого позову Позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: - двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,5 кв.м., з них жила 32,4 кв.м., підсобна 12,1 кв.м., що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане ВАТ «ЧОРНОМОР». - житлового будинку з господарськими прибудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] площею 42,4 кв .м ., житловою площею - 25,2 кв.м. - приватизаційного майнового сертифікату серія [NUMBER], виданого на ім`я [PERSON] Ощадним банком України 30.10.1995 року. - сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] на пай розміром 5, 66 Га, у к.с.п. Маринівське у селі Маринове видане на ім`я [PERSON] [INFO] , сертифікат зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №242. - свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ОБМ №016, в якому засвідчено право на пайовий фонд майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ», вартістю 726 грн. від 06.02.2003 р., видане [PERSON] . Позивач вказує на те, що він є спадкоємцем першої черги. 30 квітня 2020 року Позивач звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення зазначеної вище спадщини. Але нотаріус йому відмовив у цьому через те, що він пропустив встановлений законодавством 6-місячний строк для прийняття спадщини, так як не підтверджено факт спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а також правовстановлюючі документи на спадкове майно не зареєстровані належним чином. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року провадження по справі було відкрито. Особи, що беруть участь у справі, про місце та час судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача адвокат Слюсар Олег Володимирович у підготовче судове засідання не зявився, але звернувся до суду д з заявою відповідно до якої позов підтримав та просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, але звернулась до суду з заявою про визнання позову в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області 14.11.2002 р., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація його смерті відбулась Одеським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, про що в книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 1416 та видано 08.02.2018 року свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: - двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,5 кв.м., з них жила 32,4 кв.м., підсобна 12,1 кв.м., що належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане ВАТ «ЧОРНОМОР». - житлового будинку з господарськими прибудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] площею 42,4 кв .м ., житловою площею - 25,2 кв.м. - приватизаційного майнового сертифікату серія [NUMBER], виданого на ім`я [PERSON] Ощадним банком України 30.10.1995 року. - сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] на пай розміром 5, 66 Га, у к.с.п. Маринівське у селі Маринове видане на ім`я [PERSON] [INFO] , сертифікат зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №242. - свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ОБМ №016, в якому засвідчено право на пайовий фонд майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ», вартістю 726 грн. від 06.02.2003 р., видане [PERSON] . У відповідності зі ст.1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття. Згідно зі ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, та батьки. Спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом є його син [PERSON] . Той факт, що Позивач є сином спадкодавця підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом РАГС Київського РВК м. Одеси 05.02.1992 р., актовий запис 232. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом був встановлений факт, що Позивач проживав разом з батьком однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, Позивач доглядав батька, так як через похилий вік батько не міг обходитись без сторонньої допомоги. Так, в матеріалах справи наявні належні докази, які підтверджують факт проживання [PERSON] до смерті разом з Позивачем за адресою: [ADDRESS] , зокрема, акт від 24 листопада 2018 року про підтвердження сусідами факту проживання померлого [PERSON] з 31.07.2016 по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Підписи сусідів на акті завірені Головою органу самоорганізації населення комітет мікрорайону «10-та станція великого фонтану» у місті Одесі (ОСОН КМ «10 СТ.В.Ф.»), код ЄДРПОУ: 34597290, місцезнаходження: 65088, Одеська обл., місто Одеса, вул. Шишкіна, будинок 52/2А, що є обслуговуючою організацією будинку за адресою: [ADDRESS] .; довідка № 118 від 28.02.2018 року, видана Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Одесі про те, що громадянин України [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] .; довідка №492/11/03 від 12.03.2018 року, виданою Одеським міським центром зайнятості р. в якій зазначено, що [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] . Крім того, даний факт був підтверджений Відповідачем в заяві про визнання позову. Таким чином у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, Позивач вважається таким, що прийняв вказану вище спадщину та при цьому не заявляв про відмову від цієї спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 30.04.2020 року Позивач звернувся до Приватного нотаріуса Білобрової О.М. для отримання свідоцтва про спадщину, але йому було відмовлено, що підтверджується листом спадкоємцю, щодо необхідності встановлення додаткового строку та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №60092066 від 30.04.2020 року. Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, за змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст.392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Судом встановлено, що 20 січня 2011 року відповідно до рішення Березівського районного суду Одеської області в справі № 2-о-18/2011 за заявою [PERSON] , зацікавлена особа - Маринівська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, було встановлено факт, що [PERSON] [INFO] постійно проживав з батьком [PERSON] , померлим [INFO] на час відкриття спадщини, а саме такого спадкового майна як: - житловий будинок з господарськими прибудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] площею 42,4 кв .м ., житловою площею - 25,2 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] ; - приватизаційний майновий сертифікат серія [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] Ощадним банком України 30.10.1995 року. - сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] на пай розміром 5, 66 Га, у к.с.п. Маринівське у селі Маринове видане на ім`я [PERSON] [INFO] , сертифікат зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №242. - свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ОБМ №016, в якому засвідчено право на пайовий фонд майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ», вартістю 726 грн. від 06.02.2003 р., видане [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, виходячи з вищенаведеного, Спадкодавець вважається таким, який на час відкриття спадщини, фактично прийняв її, але за життя не здійснив дій для належного оформлення права власності на спадкове майно. Також, судом встановлено, що частиною спадкового майна є належний Спадкодавцю житловий будинок з господарськими прибудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , площею 42,4 кв.м., житловою площею - 25,2 кв.м. 10.08.2017 року Маринівською сільською радою Березівського району Одеської області було прийняте рішення №142-УІІ «Про зміну назв вулиць в селах Маринове та Балайчук Березівського району Одеської області», яким зокрема було перейменовано вулицю Карла Маркса у с. Маринове, Березівського району Одеської області. Нова назва зазначеної вулиці - Квіткова. Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки Позивач позбавлений іншої можливості прийняти спадщину. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 5 523 гри 52 коп.

Outcome: approved