overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

18 січня 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 серпня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36, від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність довіри та взаєморозуміння між ними, розходження у життєвих принципах та поглядах на сімейні відносини та обов'язки кожного із подружжя, зокрема щодо ведення спільного господарства та виховання дитини. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися із грудня 2015 року. Майнового спору та спору про місце проживання та виховання дитини не мають, тому просить строк на примирення не надавати, шлюб між сторонами розірвати, сина залишити на її утриманні та вихованні, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]», судові витрати покласти на відповідача. У ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просить шлюб між сторонами розірвати, визначити місце проживання дитини з нею, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]», судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач позов визнав повністю. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 серпня 2012 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36, від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства із грудня 2015 року, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]» Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз'яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

18 січня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 19 листопада 2011 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області за актовим записом № 398. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Приводом для розлучення стали розбіжність характерів, різні життєві інтереси та цілі, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Строк для примирення просить не надавати. У судове засідання сторони не з'явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи у заочному порядку за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Суд розглядає дану справу відповідно до вимог ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ № 175124 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, сторони 19 листопада 2011 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 398. Відповідно до свідоцтва серії І-ВЛ № 342592 про народження [PERSON], [INFO], батьками дитини зазначені сторони по справі. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з письмових пояснень позивачки, вона наполягає на розірванні шлюбу та не бажає його збереження, посилаючись на фактичне припинення з відповідачем шлюбно-сімейних відносин. Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу малолітня дитина [PERSON]Є буде проживати разом з нею. Зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу та неможливість збереження сім'ї суд вважає поважними, тому надання строку для примирення суд вважає не доцільним. Майнового спору між сторонами немає. Таким чином, суд вважає, що шлюб між подружжям підлягає розірванню, оскільки вступ до шлюбу здійснюється вільно і добровільно та ніхто не може бути примушений до зберігання подружніх відносин, якщо їхні засади втрачені. З відповідача підлягають стягненню судові витрати понесенні позивачкою у сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

18 січня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 16 лютого 1996 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, зраду чоловіка. У грудні 2014 року чоловік залишив родину і з цього часу вони не намагалися відновити сімейні стосунки. Позивачка просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засіданні не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 1996 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 грудня 2010 року ( а.с.4). Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини від 14 грудня 2010 року ( а.с.5). У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини через несумісність характерів, з грудня 2014 року сімейні стосунки не підтримують, наміру на спільне життя не мають. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Майновий спір на час розгляду справи відсутній. Дитина буде проживати з матір'ю. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів про стягнення аліментів для дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, у якому зазначила, що з 17 серпня 2012 вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дочок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги дружині не надає, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі по 400 грн, щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. У судове засідання позивач не зявилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Відповідач у судове засідання не зявився, проте до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія 1-АМ № 109211 (а.с. 4). Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дочок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що вбачається зі свідоцтв про народження Серія І-АМ № 243025 та І-АМ № 292354 відповідно (а.с. 5, 6). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України). Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, оскільки право позивача на матеріальне утримання з боку відповідача порушено, то воно підлягає судовому захисту. За таких обставинах, суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на дружину повинен бути визначений у розмірі по 400 грн щомісячно, починаючи з 18 січня 2017 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до 17 липня 2017 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому рішення у цій справі у межах суми платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності заявнику [PERSON] трудової книжки серії БТ-І № 5003657, посилаючись на те, що 21.11.2016 року йому виповнилося 60 років, тобто настав вік достатній для оформлення пенсії. З цією метою він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області, але заявнику було усно відмовлено з посиланням на те, що в його трудовій книжці перед роком народження «1956» дописане число та місяць «21.ХІ», тому що відділ кадрів останнього місця його роботи не виконав відмітку на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки про виконання дописки, в результаті чого останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В судове засідання [PERSON] не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Предстаник заінтересованої особи - Управління пенсійного фонду у Козелецькому районі Чернігівської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника Управління. За таких обставин суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.\~\~\~\~ В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що трудова книжка серії БТ-І № 5003657, заведена 29.10.1980 року на ім'я [PERSON], 21.ХІ.1956 року народження, дійсно належить [PERSON], [INFO]. Так, згідно з даними паспорту серії НК № 434128, який належить [PERSON], вбачається, що дата народження останнього «21 листопада 1956 року». Згідно зі Свідоцтвом про народження серії ЯЭ № 508436 [PERSON] народився 21.11.1956 року в с. Горбачі, Козелецького району Чернігівської області. Відповдно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕЛ № 373605 05 травня 1979 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO]. Даних, які б суперечили встановленому в судовому засіданні факту, судом не виявлено. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, а саме без цього факту заявник не може оформити пенсію та оформити спадкове майно. Іншим шляхом встановити факт належності правовстановлюючого документу не вбачається можливим, тому є всі правові підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 07 серпня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис №389. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 07 серпня 2010 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис №389. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають . Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 2 березня 1990 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Ворошиловським відділом ЗАГСА м. Донецька, актовий запис № 135. Від шлюбу дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2013 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, виникненням непорозумінь та постійних сварок. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений телефонограмою зареєстрованою в книзі реєстрації вихідних телефонограм за № 98, не повідомив про причини неявки, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 2 березня 1990 року Ворошиловським відділом ЗАГСа м. Донецька, актовий запис № 135. Від шлюбу сторони дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з 2013 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, виникненням непорозумінь та постійних сварок. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, і на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку( доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], вказавши на те, що відповідач є її батьком. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2012 року. Подружнє життя не склалось. Відповідач проживає окремо від позивача та дитини. Неповнолітня дочка перебуває на повному утриманні матері. Сам матеріально добровільно допомагати утримувати дітей належним чином відповідач відмовляється, хоча зобовязаний це виконувати. Відповідач є працездатною людиною, має можливість забезпечити належне виховання та утримання дочки, а тому позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на неповнолітню дочку щомісячно в примусовому порядку в розмірі 2 500,00 грн., до досягнення дочкою повноліття. В судове засідання позивач подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши документи справи, врахувавши ту обставину, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження (а.с. 3). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам ст. 181 Сімейного Кодексу України сторони не досягли домовленості щодо утримання дитини, а тому даний позов підлягає до задоволення. Свого обовязку утримувати дітей відповідач не виконує, неповнолітня дочка перебуває на утриманні матері, а тому суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліменти у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки та відповідача, який є працездатним, інших утриманців у нього немає. Суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці в розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial