Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

18 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають двох дітей на утримання яких відповідач за рішенням суду сплачує аліменти. На даний час, син [PERSON] досяг повноліття, тому на його утримання з відповідача аліменти не стягуються. При цьому, [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання в Донецькому Національному Університеті Економіки і Торгівлі ім. М. Туган-Барановського. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що є для неї обтяжуючим фактором. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до закінчення навчання сина та на її користь. У судове засідання, через канцелярію суду позивач направила заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач також направив суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, при цьому позов визнає у повному обсязі, просив врахувати суд він сплачує аліменти на утримання двох інших дітей в розмірі 1/6 та 1/4 частини його заробітної плати (доходів). Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій у встановленому законом порядку розірвано. Від шлюбу, подружжя мають двох синів, один є неповнолітнім, на його утримання відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/6 частині його заробітної плати (доходів). Другий син [PERSON], є повнолітнім, навчається на першому курсі денної форми навчання Навчально-наукового інституту ресторанно-готельного бізнесу Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON], строк навчання становить з 01 вересня 2015 року по 30.06.2019 року. Вказане підтверджено довідкою навчального закладу № 004-33/240 від 07.10.2016 року (а.с. 8). Відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у добровільному порядку не надає, що є обтяжуючим фактором для позивачки. З матеріалів справи убачається, відповідач офіційно працевлаштований, отримує постійний, стабільний дохід, позов визнав у повному обсязі, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на повнолітнього сина. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з цих підстав, суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах ст. ст. 198 та 199 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги у зв`язку з їхнім навчанням. Проти такої позиції позивача не заперечує і відповідач. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved