Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

18.02.2019 позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 23.07.2005. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис №773. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на сім`ю, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, втрату почуття любові та взаємоповаги один до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім`я існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. На даний син перебуває на повному її утриманні, відповідач не приймає участі у його матеріальному забезпеченні, коштів не надає. Оскільки, примирення між нею та відповідачем не можливе, просить шлюб розірвати, стягнути в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати. Ухвалою від 21.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в загальному позовному порядку. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вимоги позову підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнав не заперечував щодо розірвання шлюбу з позивачем та стягнення з нього аліментів на утримання сина в частці ј від його доходу. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов наступних висновків. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 23 липня 2005 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис №773 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 10) сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони на даний час спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, дійшли спільної згоди щодо доцільності розірвання шлюбу. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Крім цього, судом встановлено та не заперечувалося відповідачем у справі, що неповнолітній син перебуває на утриманні матері-позивача, яка самостійно в достатній мірі не може його забезпечувати. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання сина відповідачем не доведено. Судом встановлено, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі вказаному позивачем. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати. Разом з тим, відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв`язку з чим її позовні вимоги в цій частині були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при поданні позову судового збору в сумі 420 грн. 40 коп., а решту суми судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп. стягнути з відповідача на її користь. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за розгляд судом вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved