Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

17 серпня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення та доповнення позовних вимог послався на те, що 29 лютого 2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитним договір №781787/МБ, в забезпечення виконання зобов'язань позивача за яким між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки №781983/МБ-3 від 29 лютого 2008 року. Крім того, виконання позивачем своїх договірних кредитних зобов'язань було забезпечено договором поруки б/н від 29 лютого 2008 року. В 2016 році позивачу стало відомо про існування ще одного кредитного договору від 29 лютого 2008 року про нібито отримання позивачем кредиту в тому ж розмірі і на той же строк, що і за вказаним вище кредитним договором, але з іншим номером - №781787/МБ-32. В забезпечення виконання вже цього договору між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського регіонального відділення Черняк Ю.С. та позивачем було нібито укладено договір застави б/н від 28 березня 2008 року, предметом якого став автомобіль DAF 75.250CF, 2001 року випуску, д/н [NUMBER], належний позивачу на праві власності. Кредитного договору за №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року та договору застави б/н від 28 березня 2008 року позивач, за його твердженнями, не укладав, при цьому позивач має лише копію спірного договору застави, а тексту оспорюваного кредитного договору взагалі не бачив, на письмовий запит позивача відповідач таку копію кредитного договору не надав. Послався позивач в обґрунтування свого позову і на те, що не міг укласти спірний договір застави від 28 березня 2008 року, оскільки на момент його укладення ще не був власником транспортного засобу - предмета застави, який зареєстрував за собою лише 11 квітня 2008 року. Сам же спірний договір застави нотаріально не посвідчено, а отже він є нікчемним, крім того, немає волевиявлення позивача на укладення такого договору застави та кредитного договору №781787/МБ-32. З викладених підстав позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року та договір застави б/н від 28 березня 2008 року, які нібито були укладені між позивачем та ВАТ КБ «Надра». Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вказавши у заяві, що сторона відповідача проти задоволення позову заперечує в повному обсязі (а.с.130). В ході розгляду справи представник відповідача посилався на те, що в номері кредитного договору, на якій посилається спірний договір застави, допущена описка, вірним номером кредитного договору, зазначеного як №781787/МБ-32, є №781787/МБ. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 29 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського регіонального управління Черняк Ю.С., як кредитодавця, правонаступником якого є відповідач, та позивачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №781787/МБ, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 183000 гривень, зобов'язавшись його повернути щомісячними платежами до 20 лютого 2013 року, сплативши 18,5% річних за користування кредитом, а також інші обов'язкові платежі. (а.с.7-8, 16-20) Умовами вищевказаного кредитного договору також передбачено, що в забезпечення виконання позичальником своїх договірних кредитних зобов'язань останній передає в заставу банку належне йому нерухоме майно - земельну ділянку, конкретні умови даного виду забезпечення зобов'язання оформлюються окремим договором застави/іпотеки. Посилань на необхідність укладення сторонами договору застави рухомого майна як ще одного виду забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором №781787/МБ від 29 лютого 2008 року останній не містить. (а.с.7) 29 лютого 2008 року між тими ж сторонами в забезпечення виконання позивачем своїх договірних зобов'язань із повернення кредиту за кредитним договором №781787/МБ від 29 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки №781983/МБ-3, предметом якого є належна позивачу на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,1 га, розташована за адресою [ADDRESS]. (а.с.9-10, 16-20) Також, з метою забезпечення виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №781787/МБ від 29 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» ДРУ Черняк Ю.С., як кредитодавцем, та [PERSON], як поручителем, 29 лютого 2008 року укладено договір поруки б/н. (а.с.102, 16-20) Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року вирішено стягнути солідарно з позичальника та поручителя на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №781787/МБ від 29 лютого 2008 року. (а.с.132-134) Крім того, в ході розгляду справи суду стороною позивача була надана копія, а в сторони відповідача судом витребувано для огляду оригінал, оспорюваного позивачем договору застави б/н від 28 березня 2008 року. Згідно тексту такого договору його укладено між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» ДРУ Черняк Ю.С., як кредитодавцем/заставодержателем, та позивачем, як позичальником/заставодавцем, з метою забезпечення виконання останнім в повному обсязі своїх зобов'язань саме за кредитним договором №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року та доданих до нього угод щодо повернення кредиту в розмірі 183000 гривень в строк до 20 лютого 2013 року зі сплатою 18,5% річних та інших платежів. (а.с.11) Однак, примірника кредитного договору №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року сторонами суду не надано - сторона позивача посилається на не укладення нею такого договору з банком і необізнаність навіть з текстом цього кредитного договору, а отже і на відсутність в неї його примірника, а сторона відповідача вказала суду на існування помилки в номері кредитного договору, на який посилається спірний договір застави від 28 березня 2008 року, вірним номером, за твердженням сторони відповідача, є №781787/МБ кредитного договору від 29 лютого 2008 року, укладення якого визнається позивачем. Окрім того, предметом спірного договору застави вказано належний позивачу автомобіль марки DAF 75.250CF, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за позивачем в РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11 квітня 2008 року. Разом з тим, згідно тексту цього спірного договору застави, а також копій свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], автомобіль, який є предметом спірного договору застави, був придбаний позивачем на підставі біржової угоди №789173 від 11 квітня 2008 року і в той же день зареєстрований за позивачем в РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, тобто вже після дати укладення спірного договору застави. (а.с.11, 12, 103) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим КМУ від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок), - в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин сторін (укладення оспорюваних договорів) згідно ст.5 ЦК України. Так, відповідно до норм ст.ст.3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір застави рухомого майна (ст.ст.572, 576 ЦК України, ст.ст.1, 4 Закону України «Про заставу»). Нормою ст.ст.1054, 1055 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом ст.ст.181, 546, 547, 572, 576, 583 ЦК України, ст.ст.1, 2, 11, 13 Закону України «Про заставу» виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою рухомого майна, яка виникає на підставі договору. Договір застави рухомого майна - транспортного засобу укладається у письмовій формі. Сторонами договору застави є заставодавець і заставодержатель, якими можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем при заставі майна може бути його власник. При цьому за змістом норм ст.ст.205, 207, 208, 328, 334, 638, 639, 650, 655, 656 ЦК України, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.34 Закону України «Про дорожній рух», п.1-3, 6, 7, 8, 33, 42 Порядку право власності на транспортний засіб може бути набуте особою на підставі договору купівлі-продажу, укладеному на біржі. Право власності в такому випадку виникає з моменту передачі транспортного засобу, якщо інше не встановлено законом або договором. В подальшому, протягом десяти діб власник зобов'язаний зареєструвати придбаний транспортний засіб у відповідному підрозділі Державтоінспекції задля можливості його подальшої експлуатації. Згідно ст.ст.202, 204, 215 ЦК України правочин (договір) є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.ст.202, 215, 626 ЦК України підставою визнання недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину (договору) стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову - шляхом визнання недійсним лише оспорюваного договору застави без номера від 28 березня 2008 року. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату вирішення спору сторін, ґрунтується на тому, що згідно ст.60 ч.4 ЦПК України доказування, а отже і саме рішення суду, не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем, окрім іншого, заявлено позовну вимогу, про визнання недійсним кредитного договору №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» ДРУ Черняк Ю.С. та позивачем. Разом з тим, сторонами не надано, а судом не встановлено в ході розгляду справи жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про існування вищевказаного кредитного договору. Останнє, в свою чергу, унеможливлює визнання згаданого кредитного договору недійсним, оскільки недійсним у відповідності до норм Параграфу 2 Глави 16 Розділу IV ЦК України може бути визнаний лише договір, при укладенні якого сторонами недодержано вимоги закону щодо його змісту, форми та/або ін., тобто недійсним може бути визнано лише існуючий договір (правочин) з певними суттєвими недоліками, а не той договір, існування якого заперечується обома його сторонами, що має місце у правовідносинах сторін по справі (позивач не визнає укладення ним такого кредитного договору, а відповідач стверджує, що це насправді кредитний договір №781787/МБ від 29 лютого 2008 року, а не інший окремий кредитний договір). З цих підстав позовна вимога позивача про визнання недійсним кредитного договору №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року задоволенню не підлягає. Задовольняючи другу і останню позовну вимогу позивача про визнання недійсним договору застави без номера від 28 березня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» ДРУ Черняк Ю.С. та позивачем, суд керувався наступним. Як слідує зі змісту наведених судом положень законодавства, чинного на момент укладення такого договору застави, законом висувались певні вимоги, дотримання яких є обов'язковим для визнання дійсним такого різновиду договору як договір застави рухомого майна (транспортного засобу). Такими вимогами, окрім інших, є: наявність волевиявлення сторони договору на укладення такого договору; наявність у заставодавця на праві власності транспортного засобу, який має стати предметом застави, у випадку укладення договору застави із власником предмета застави; існування дійсного основного зобов'язання, виконання якого забезпечується заставою. Недотримання наведених вимог закону у відповідності до ст.215 ЦК України зумовлює визнання оспорюваного договору застави недійсним судом. Дотримання першої з наведених вимог категорично заперечувала сторона позивача, вказуючи, що спірний договір застави позивач за жодних умов не підписував. Як достеменно встановлено судом в ході розгляду справи, оспорюваний позивачем договір застави б/н від 28 березня 2008 року відповідно до його змісту укладався на забезпечення виконання заставодавцем своїх договірних зобов'язань із належного, своєчасного та повного повернення кредиту, отриманого згідно кредитного договору №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року. Разом з тим, існування вказаного кредитного договору, як зазначалось вище, не підтверджено жодними належними, допустимими та достатніми доказами, що свідчить про фактичну відсутність основного зобов'язання, з існуванням якого нерозривно пов'язана можливість існування додаткового (акцесорного) зобов'язання - договору застави. Отже, за умови відсутності основного забезпечуваного зобов'язання неможливе самостійне існування і акцесорного, що є самостійною і достатньою підставою для визнання недійсним такого акцесорного зобов'язання, оформленого оскаржуваним позивачем договором застави б/н від 28 березня 2008 року. Обґрунтованість висновків суду про те, що спірний договір застави укладався начебто з метою забезпечення саме кредитного договору №781787/МБ-32 від 29 лютого 2008 року, якого не існує, а не кредитного договору №781787/МБ від тієї ж дати, як стверджує сторона відповідача, свідчить той факт, що в тексті кредитного договору №781787/МБ від 29 лютого 2008 року, якими визначено умови забезпечення кредиту, не передбачено необхідності укладення договору застави рухомого майна з метою забезпечення цього кредитного договору. Крім того, достатньою і самостійною підставою для визнання недійсним спірного договору застави є і той факт, що його предметом вказано вже належний позивачу на момент укладення договору (28 березня 2008 року) на праві власності транспортний засіб, право власності на який фактично було набуто позивачем із одночасним здійсненням його державної реєстрації лише 11 квітня 2008 року, тобто після укладення спірного договору застави. Така особливість предмету застави є неможливою, з огляду на відсутність посилань у договорі застави, що його предметом є майно, яке належатиме заставодавцеві в майбутньому - після виникнення застави. До того ж, в спірному договору застави, датованому 28 березня 2008 року, прямо зазначено, що предмет застави вже зареєстровано за позивачем, як за власником, майбутньою датою - 11 квітня 2008 року. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість лише часткового задоволення позову - в частині визнання недійсним оскаржуваного позивачем договору застави б/н від 28 березня 2008 року. В задоволенні решти позову слід відмовити. Разом з тим, суд критично ставиться та не приймає до уваги заперечення сторони відповідача проти задоволення позову, зокрема в частині, що задовольняється судом, оскільки представником відповідача не спростовано жодної із наведених судом підстав для часткового задоволення позову, а твердження сторони відповідача про допущення описки в номері кредитного договору при наведенні його в тексті спірного договору застави суд вважає надуманими та недостатніми з огляду на існування інших порушень закону при укладенні такого договору застави. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,2 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial