Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

18 січня 2019 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. В прохальній частині позову позивач просить суд шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1004, розірвати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 21 листопада 2014 року було укладено шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1004. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося. Після народження дитини поведінка відповідача та його ставлення до позивача стали змінюватись. Відповідач постійно принижує, ображає нецензурними словами , навіть у присутності сторонніх осіб, неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство, відсутнє почуття поваги. Домашнім господарством відповідач не займається. Окрім того, у позивача виникли сумніви подружній вірності відповідача. Через неправильну поведінку відповідача, позивач втратила до нього почуття поваги та любові, вважає, що сім`я розпалася і відновлена бути не може.(а.с. 2). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2019 року було відкрито провадження по справі. В судове засідання призначене на 06 березня 2019 року, позивач не з'явилась, подав до канцелярії суду заяву, в якій просила розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує. Після розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати (а.с. 15). Відповідач в судове засідання призначене на 06 березня 2019 року, не з'явилась, подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. (а.с. 14). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 21 листопада 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]уклали шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1004, про що 21 листопада 2014 року видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 4). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27 червня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], актовий запис №645 (а.с. 5). Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт припинення шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь судового збору в сумі 704,80 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в частині 50%, тобто в розмірі 352 грн. 40коп.

Outcome: approved