Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

19 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що з 16 жовтня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], в якому у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] (17.08.2008 р.н.) та син [PERSON] (30.08.2011 р.н.). Відповідач проживав окремо від дітей, матеріальної допомоги не надавав, у зв'язку з чим рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.12.2015 року у справі №299/3435/15-ц з нього стягнуто на користь позивачки на утримання вищевказаних дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. Однак зважаючи на те, що відповідач звільнився з роботи та виїхав на заробітки закордон просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову. В судове засідання позивачка не зявилась, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. В судове засідання відповідач не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом вручення судової повістки, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Під час судового слідства встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] з 16 жовтня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який на даний час не розірваний, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.10.2007 року Серії І-ФМ №034274 (а.с.3). Від цього шлюбу сторони мають двох спільних дітей, а саме: доньку [PERSON] (17.08.2008 р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 04.09.2008 року серії 1-ФМ №111343 (а.с.5) та сина [PERSON] (30.08.2011 р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 06.09.2011 року серії 1-ФМ №204961 (а.с.4). Відповідно до довідки виконкому Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області №02-13/1010 від 14.07.2016 року позивачка проживає в [INFO] разом із своїми батьками та двома дітьми, а також із сестрою та її двома дітьми (а.с.6). Згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.12.2015 року у справі 299/3435/15-ц (а.с.7), з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] (17.08.2008 р.н.) та сина [PERSON] (30.08.2011 р.н.) в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача. В позовній заяві позивачка зазначила, що в квітні 2016 року [PERSON] звільнився з останньої роботи. Дана обставина підтверджена відповідачем у підготовчому судовому засідання. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб присудження аліментів та призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст. 184 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі із заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VІІІ, з 1 травня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1228 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 368 грн. 40 коп., а на дітей віком від 6 до 18 років становить 1531 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 459 грн. 30 коп. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітніх дітей а саме: доньки [PERSON] (17.08.2008 р.н.) та сина [PERSON] (30.08.2011 р.н.), слід визначити в розмірі 1000 грн. на кожну дитину із доходів [PERSON] щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., який підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved