Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

18.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ФП№019427 від 01.03.2002 року між [PERSON] /Кецман/ [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управляння юстиції Миколаївської області України, 01.03.2001 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №18. Позивач в заяві зазначає, що на момент подачі позову фактично вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та проживають окремо, оскільки з відповідачем відсутнє порозуміння та між ними склались конфліктні стосунки. В судовому засідання позивач наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не погоджувалась та просила відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні відповідач відмовився від примирення та просив розірвати шлюб з позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Неповнолітня дитина, народжена у шлюбі проживає разом із позивачем та спору щодо визначення її місця проживання не має. Позивач висловила категоричну незгоду на примирення, а відповідач відмовився від примирення. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. Згідно ст. 113 ЦПК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, вимога [PERSON] про відновлення дошлюбного прізвища підлягає задоволенню. Судові витрати понесені позивачем у сумі 640 гривень підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України, у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved