Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

19.07.2013 року представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 29.09.2010 року рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки донецької області було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Цим же рішенням встановлено, що фактично шлюбні відносини припинилися з 2007 року. Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем за договорами купівлі-продажу було придбано земельні ділянки площею 0,0488 га та площею 0,0392 га, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконкому Горлівської міської ради від 05.05.2004 року № 467 було змінено цільове призначення частини земельної ділянки та ділянка площею 0,0632 була відведена для використання з метою будівництва магазину. В 2007 році будівництво магазину було завершено та актом Державної приймальної комісії від 26.12.2007 року будинок магазину літ. «А-І» за адресою: [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію. Позивач здійснивши будівництво об'єкту нерухомості у відповідності до чинного законодавства України, на підставі ст. 331 ЦК України вважав себе власником вищевказаного магазину. Через припинення шлюбних відносин у цей час, позивач право власності на цей об'єкт зареєструвати не встиг. Під час розлучення позивач та відповідач не ставили питання про розподіл спільного майна, позивач виїхав на інше місце мешкання, а будівля магазину залишилася у користуванні відповідача. Відповідач без погодження з позивачем розпочала реконструкцію будівлі магазину та будівництво на цій земельній ділянці інших об'єктів нерухомості. Будівництво проводилося самочинно, тобто без дозволу на проведення будівельних робіт та без затвердженого робочого проекту реконструкції, а також з порушенням державних будівельних норм та стандартів. Відповідач продовжувала експлуатацію вказаного магазину не введеного в експлуатацію з метою підприємницької діяльності. Через неодноразові зверненняпозивача, як співвласника земельної ділянки і будинку магазину, до компетентних органів, у відношенні до відповідачки були винесені приписи про зупинення будівництва та накладено штрафи у сфері містобудівної діяльності, але відповідач продовжила реконструкцію будівлі та її експлуатацію. Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач наполягає на тому, що самочинно реконструйовані об'єкти нерухомості підлягають знесенню. В обґрунтування позиції позивача його представник посилається на ст. 89 ЗК України та ст. ст. 369, 375, 376 ЦК України. Просила суд зобов'язати [PERSON] вчинити певні дії, а саме перебудову будинку магазину літ. «А-І», розташованого за адресою: [ADDRESS], привівши будинок до попереднього стану на час проведення технічної інвентаризації від 26.11.2007 року. Позивач [PERSON] та представник позивача за довіреністю адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача за договором адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували посилаючись на те, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, пояснили, що відповідач проводила реконструкцію магазину на підставі наявного в неї висновку по технічному обстеженню будівельних конструкцій забудови об'єкту: «Магазин промислових товарів за адресою: [ADDRESS]», виготовленого ПП «Експертно-технічний центр «Канон», яким встановлено, що «Магазин промислових товарів за адресою: [ADDRESS]» є аварійним, непридатним до подальшої експлуатації за призначенням. При цьому, відповідач та її представник не заперечували проти того, що зазначену реконструкцію відповідач проводила без відповідного дозволу, передбаченого законом, тобто самочинно. Вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд дійшов наступного. Будинок магазину літ. «А-І», розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка на якій розташовано вказане нерухоме майно відповідно до положень ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, ст. 89 ЗК України є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Зазначене сторонами не заперечується та підтверджується наступними документальними доказами: рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 29.09.2010 року, державним актом на право власності на земельну ділянку серія ДН № 076082, технічним паспортом виготовленим КП «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.11.2007 року. Рішенням Виконавчого комітету Горлівської міської ради № 506 від 16.04.2008 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію будівлі магазину літ. «А-І» гр. [PERSON] по [ADDRESS] у Центрально-Міському районі. Відповідно до листів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області № 7/5-08-9067 від 04.12.2012 року та 7/5-08-0729 від 22.01.2013 року громадянкою [PERSON] було проведено реконструкцію житлового приміщення магазину непромислових товарів розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: будівництво прибудови та надбудови другого поверху без реєстрації декларації про початок будівельних робіт, чим нею було порушено ст. ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області було складено відповідний акт та протокол про адміністративне правопорушення, а також видано припис про зупинення будівельних робіт за вказаною адресою. За розглядом матеріалів перевірки Інспекцією 30.10.2012 року була винесена Постанова № 2201 про накладення на громадянку [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого ч. 8 ст. 96 КпАП України. Зазначені факти відповідачем не заперечуються. Відповідно до технічного висновку Т3-ІХ-13.2/432.И/4 виготовленого МПП «Архітектурне бюро «Майстерня С» після демонтажу самовільно збудованої частини об'єкту, частина будівлі, що залишиться літ. «А-І» по [ADDRESS], прийнята в експлуатацію, може експлуатуватися у відповідності з функціональним призначенням - магазин. Відповідно до примітки в технічному паспорті на громадській будинок [ADDRESS], складеного 06.03.2014 року ТОВ ЕПП «Закон» збудовано самочинно: будівля магазину літ. «А-ІІ», літ. «а-ІІ»; склад-магазин літ. «Б-ІІ», літ. «б1», літ. «б», літ. «б-1»; самовільно змінено цільове призначення земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На підставі вказаної норми та з урахуванням досліджених доказів, суд вважає доведеним факт самочинного будівництва відповідачем частини будівлі магазину розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: самовільне будівництво прибудови та надбудови другого поверху без належного дозволу та належно затвердженого проекту. Відповідно до частин 3, 4 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. В зв'язку з чим, суд не бере до уваги посилання відповідача на висновок по технічному обстеженню будівельних конструкцій забудови об'єкту: «Магазин промислових товарів за адресою: [ADDRESS]», виготовлений ПП «Експертно-технічний центр «Канон», яким встановлено, що вказана будівля була аварійною, непридатною для подальшої експлуатації за призначенням, як на законну підставу проведення самочинної реконструкції зазначеної будівлі. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником (співвласником) на його земельній ділянці, встановлюються ст. 376 ЦК України. Так, згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Застосовуючи вказані правові норми суд, враховує те, що спірний об'єкт нерухомості розташований на земельній ділянці, яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Тому, заперечення позивача, як співвласника земельної ділянки, проти самочинного будівництва відповідачем на спільній земельній ділянці, суд розцінює як заперечення позивача проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем, яка здійснила самочинне будівництво на спільній земельній ділянці. В свою чергу, наявність самочинного будівництва, право власності на яке не визнано, та те, що реконструйовані об'єкти не введені в експлуатацію позбавляє як позивача так і відповідача можливості проведення державної реєстрації права власності на спірне майно. При цьому, суд враховує й те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Так, відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, а тому розуміла протиправність своїх дій, але не вжила заходів щодо усунення виявлених порушень. Крім того, при ухваленні рішення суд бере до уваги технічний висновок Т3-ІХ-13.2/432.И/4 виготовлений МПП «Архітектурне бюро «Майстерня С», відповідно до якого після демонтажу самовільно збудованої частини об'єкту, частина будівлі, що залишиться літ. «А-І» по [ADDRESS], прийнята в експлуатацію, може експлуатуватися у відповідності з функціональним призначенням. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідача слід зобов'язати знести самочинно збудовані прибудови та надбудови будинку магазину літ. «А-І», розташованого за адресою: [ADDRESS], привівши будинок до попереднього стану на час проведення технічної інвентаризації від 26.11.2007 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved