Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

17 вересня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Луцького районного сектору Управління державної міграційної служби України у Волинській області про визнання права реєстрації місця проживання дитини без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебували у зареєстрованому шлюбі з громадянином Російської Федерації [PERSON], від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між позивачем та її чоловіком розірваний, а їх спільна дитина визнана громадянином України. Однак відповідач відмовляється реєструвати місце проживання дитини за місцем проживання матері з тих підстав, що на це потрібна згода батьками. Посилаючись на те, що батько дитини не спілкується з ними, проживає у Російській Федерації, а від нього згоду отримати неможливо, позивач просить суд визнати за нею право на реєстрацію (прописку) без згоди батька малолітнього сина [PERSON] по місцю її проживання за адресою [ADDRESS] та зобов'язати відповідача зареєструвати її сина (прописати) до мого місця проживання в [ADDRESS] і дати дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька. Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року відповідача у справі замінено на Торчинську селищну раду Луцького району Волинської області. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Торчинської селищної ради Луцького району в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій він просить суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстровано шлюбі з громадянином Російської Федерації [PERSON], від якого вони мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 15 березня 2006 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Судом встановлено, що малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Частиною першою статті 242 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Отже, за загальним правилом, реєстрація місця проживання малолітньої особи здійснюється лише за заявою одного з її батьків та за умови надання згоди на це іншого з батьків. Однак, суд зауважує, що пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Тобто, у будь-які ситуації що стосується дитини, суд першочергово бере до уваги саме інтереси дитини, а не її батьків. Проаналізувавши ситуацію у родині позивача, враховуючи віддаленість місця проживання рідного батька дитини, а також те, що реєстрація місця проживання дитини беззаперечно впливає на її законні права та інтереси, зокрема це стосується надання соціальних послуг з боку державних органів та органів місцевого самоврядування, відвідування дитячих дошкільних та шкільних закладів за місцем реєстрації, а також зважаючи на те, що малолітня дитина у встановленому порядку визнана громадянином України, тобто має беззаперечне право на реєстрацію свого місця проживання в державі, суд дійшов висновку, про наявність у позивача права на реєстрацію місця проживання дитини, без згоди батька і позовні вимоги в цій частині суд задовольняє. Що стосується позовних вимог про надання права на виїзд за межі України без згоди батька, суд зазначає, що отримання такої згоди, так і процедура оскарження її ненадання, детально регламентована ст.157 СК України та передбачає визначення у судовому порядку або рішенням органу опіки та піклування місця проживання дитини за позивачем. В подальшому, вона буде мати право самостійно розпоряджатися правом на виїзд дитини за кордон, а наразі ці вимоги є передчасними та до задоволення не підлягають.

Outcome: partial