Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

18.07.2016 року Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41) звернулось з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.10.2012 року по 01.05.2016 року в розмірі 11917,95 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER]. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з 01.10.2012 року по 01.05.2016, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. 13.09.2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за теплову енергію задоволено. Стягнуто з [PERSON] , ( [ADDRESS] , (ІНН - [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (р/р [NUMBER] в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ЄДРПОУ 34776960) заборгованість за теплову енергію в розмірі 11 917,95 грн. Стягнуто з [PERSON] , ( [ADDRESS] , (ІНН - [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (р/р [NUMBER] в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ЄДРПОУ 34776960) судовий збір в сумі 1378 грн. 29.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду зі заявою про перегляд заочного рішення, в якому просить заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.01.2020 року заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, скасовано. Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження. 27.01.2020 року представник позивача надала суду клопотання про зміну відповідача [PERSON] на належного [PERSON] , оскільки на момент формування заборгованості відповідач [PERSON] не була власником житла за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого відповідач надала позивачу договір купівлі-продажу від 19.11.2012 року. 28.01.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулося з позовною заявою до належного відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з жовтня 2012 року по травень 2016 року в розмірі 11917,95 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER]. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з жовтня 2012 року по травень 2016, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року було замінено первісного позивача [PERSON] на належного [PERSON] . Представники позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, посилаючись на те, що про нового власника квартири вони дізналися після подання [PERSON] заяви до суду про скасування судового наказу. До цього виконавчий лист по виконанню заочного рішення був на виконанні. Про купівлі квартири [PERSON] не повідомляла з моменту придбання квартири і по теперішній час, особовий рахунок позивачем на [PERSON] було змінено самостійно після того, як дізналися хто є власником квартири. До повноважень позивача не входить дізнаватися хто є власником квартири, зазвичай власники квартири приходять самостійно з метою переоформлення особового рахунку на себе або абонентський відділ переоформлює особовий рахунок на належну особу, якщо дізнається хто є власником. Вказують, що звернулися до суду вчасно з позовною заявою до попереднього власника. Зазначають, що відповідач самостійно відключилася від системи опалення, вона не ініціювала процедуру відключення, будь-яких скарг до позивача відповідач не подавала, позивач постачав теплопостачання до будинку, їх права закінчуються до вводу в будинку, після чого відповідальність несе ОСМД. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Як вбачається з письмового відзиву на позовну заяву наданого відповідачем 02.03.2020 року, з позовної заяви ТОВ «Бахмут-Енергія», поданої 28.01.2020 року, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за теплову енергію за період з жовтня 2012р. по травень 2016р. у розмірі 11917,95 грн. Згідно норм ст. 256 Цивільного кодексу України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно норм ст.257 Цивільного кодексу України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно норм ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно норм ст. 262 Цивільного кодексу України - заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно норм ст. 266 Цивільного кодексу України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (в даному випадку це стосується додаткової вимоги про стягнення суми сплаченого судового збору). Згідно ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності із ст.126 ЦПК України - право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі чого відповідач зазначає, що позивачем - ТОВ «Бахмут-Енергія» пропущений строк для звернення до суду із позовом про стягнення суми заборгованості, про що відповідач заявляє, та просить суд застосувати процесуальні дії, а саме відмовити позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того відповідач заперечує твердження позивача про надання послуги в повному обсязі, оскільки як вбачається з позовної заяви ТОВ «Бахмут-Енергія», позивач у вказаний в позові період надавав відповідачеві послуги з постачання теплової енергії в повному обсязі. Ці обставини не відповідають дійсності. Так, згідно Акту приймання-передачі виконаної роботи від 29.11.2012 року, виданого ОСББ «Весна-81»: «29.11.2012 року в квартирі [ADDRESS] (на той час) Донецької області виконані наступні роботи - демонтаж аварійних радіаторів центрального опалення в залі 10 (десять) секцій, у спальні - 10 (десять) секцій.» (копія Акту від 29,11.2012р. надано у додатках). Після цього на стояках ЦО встановлені заглушки. Після цього до теперішнього часу відповідачем не здійснювалось підключення до ЦО в зв`язку із відсутністю в останнього фінансової можливості на відповідні ремонтні роботи. Ці факти свідчать про те, що позивачем не могло здійснюватись постачання теплової енергії до квартири відповідача в повному обсязі. Про це також свідчать фотознімки з вищевказаної квартири відповідача, які надано у додатках. Таким чином, твердження позивача щодо надання відповідачеві послуги з постачання теплової енергії в повному обсязі - не відповідають дійсності. На підставі викладеного позивач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на попереднього власника [PERSON] № [NUMBER]. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по травень 2016 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 11917,95 грн. (а.с.88-90). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2012-2016 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.92-99). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.100-111). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с.104). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 19.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Бойко Я.С., [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру за номером [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв [ADDRESS] , договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.12.2012 (а.с.140). Згідно п. 12 Договору купівлі-продажу від 19.11.2012 року сторони домовилися, що всю заборгованість по відчужуваній квартирі по всіх комунальним та іншим платежам, яка існує на 19.11.2012 року - бере на себе зобов`язання сплачувати продавець (а.с.140 на звороті). Тобто зобов`язання по оплаті за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2012 року до 19.11.2012 року перед позивачем має попередній власник [PERSON] . Таким чином, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість з 19.11.2012 року по травень 2016 року по оплаті послуг з теплопостачання. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що позивач надає послуги не в поновному обсязі та на підтвердження цього надала Акту приймання-передачі виконаної роботи від 29.11.2012 року, виданого ОСББ «Весна-81» 29.11.2012 року в квартирі [ADDRESS] з якого вбачається, що виконані наступні роботи: демонтаж аварійних радіаторів центрального опалення в залі 10 (десять) секцій, у спальні - 10 (десять) секцій. У замовника претензій до виконаних робіт не має (а.с.141), а також Акту фактичного не проживання від 29.02.2020 року виданого головою ОСББ «Весна-81», з якого вбачається, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає починаючи з дати набуття власності, а саме з 19.11.2012 року (а.с.142). Разом з тим, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до будинку свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з теплопостачанняення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Посилання відповідача на демонтаж аварійних радіаторів і не проживання у квартирі, не спростовують факт надання позивачем послуг з теплопостачання, відповідач не дотримався порядку відключення його квартири від мереж централізованого опалення. Разом з тим, відповідач у своєму відзиві заявила про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу до попереднього власника [PERSON] 01.01.2016 року. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2016 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено (а.с.4). З позовною заявою до попереднього власника позивач звернувся 18.07.2016 року (а.с.3). Як встановлено у судовому засіданні позивач про особу, яка порушила його право, а саме нового власника квартири [PERSON] дізнався 08.01.2020 року (а.с.66) після отримання заяви про скасування заочного рішення в якому попередній власник повідомила про нового власника квартири. Таким чином, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог до [PERSON] за період з 19.11.2012 р. (п. 12 Договору купівлі-продажу від 19.11.2012 року сторони домовилися, що всю заборгованість по відчужуваній квартирі по всіх комунальним та іншим платежам, яка існує на 19.11.2012 року - бере на себе зобов`язання сплачувати продавець) по 01.06.2013 року (дата звернення до суду із заявою про видачу судового наказу до попереднього власника). Як вбачається із виписки по особовому рахунку за період з червня 2013 року по травень 2016 року нарахована сума за послуги з теплопостачання 10492,79 грн., та у червні сплачено 440,00 грн., тобто заборгованість за вказаний період складає 10052,79 грн. (10492,79 грн. - 440,00 грн. =10052,79 грн). Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку строк позовної давності за певний період, оскільки позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» не просив суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги за період з червня 2013 року по травень 2016 року у сумі 10052,79 грн. підлягають задоволенню, в задоволені позову ТОВ «Бахмут-Енергія» за період з 19.11.2012 р. по 01.06.2016 р. слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності та відмовити за період з 01.10.2012 р. по 19.12.2012 р., оскільки вимоги стосуються попереднього власника. Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 1162,34 грн.

Outcome: partial