Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, подав суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, подала суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у її відсутності, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення, строку на примирення просить не надавати. Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Взявши до уваги заяву позивача, визнання позову відповідачем, з`ясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 лютого 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області, про що було зроблено актовий запис № 14 (а.с. 9). Від цього шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що подружнє життя у них з дружиною не склалось. Як з`ясувалось, у них з відповідачкою різні погляди на життя, на ведення спільного домашнього господарства, на виховання дитини. За час перебування у шлюбі у них з відповідачкою постійно виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, вони стали чужими людьми. Понад рік часу вони з дружиною проживають окремо, увесь цей час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного домашнього господарства. Шлюб існує формально, а тому повинен бути розірваний. Основною підставою для подачі ним позову про розірвання шлюбу з відповідачкою, стало її намір виїхати на постійне місце проживання за межі України. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини по справі, приходить до висновку, тривалий час припинено сімейні відносини між подружжям, сім`я розпалася і зберегти її неможливо.

Outcome: approved