Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

18 січня 2018 року позивачі звернулися до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням визнати за ними право власності на житловий будинок по ? частині кожному, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його сини [PERSON] та [PERSON], які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька. Свідоцтва про право на спадщину отримати вони не змогли, оскільки [PERSON] за життя не провів державну реєстрацію права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] Спадкоємцями за законом після його смерті є його дружина [PERSON], яка в установленому порядку прийняла спадщину та дочки - [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу відмовились від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] З цих підстав позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявився. Натомість подав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи здійснити у його відсутність. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявився. Сільська рада подала заяву, якою розгляд справи просила провести без участі їх представника та при вирішенні спору поклались на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. направили заяви, якими просять проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірені копії спадкових справ за № 152 за 2015 рік відкритої після смерті [INFO] [PERSON] та за № 168 за 2017 рік відкритої після смерті [INFO] [PERSON], суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про смерть 20 січня 2015 року зроблено відповідний актовий запис №3. Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданого 20 січня 2015 року виконавчим комітетом Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 4). Після смерті [PERSON], у встановлений законодавством строк, спадщину прийняли його сини [PERSON] та [PERSON]. Наведене підтверджується заявами від 13 травня 2015 року, які зареєстровано за №№ 404, 405 в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі (а.с. 59 та 59 на звороті). Родинні відносини між [PERSON] та синами [PERSON], [PERSON] підтверджуються копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 61). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS]. З довідки № 70 від 27 січня 2016 року, виданої Старівської сільською радою Бориспільського району Київської області вбачається, що згідно погосподарського обліку сільської ради приватний будинок [ADDRESS] по день смерті [PERSON] перебував у його власності (а.с. 9). Відповідно довідки № 71 від 27 січня 2016 року, виданої Старівською сільською радою Бориспільського району Київської області, житловий будинок, який належав померлому [INFO] [PERSON], побудовано в 1970 році. На час будівництва житлового будинку забудова села проводилась без оформлення будівельної документації, з внесенням даних до господарської книги (а.с. 10). На момент смерті спадкодавець [PERSON] не отримав свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок та не зареєстрував його в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації. 12 листопада 2015 року КП БРР БР БТІ на ім'я [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] (а.с. 6-8). З даного технічного паспорту вбачається, що за адресою : [ADDRESS], збудовані наступні об'єкти: 1) А-1 житловий будинок - 1970 року, площею - 85,10 кв. м.; 2) а1 прибудова - 1970 року, площею 18,30 кв. м.; 3) а2 прибудова - 1991 року, площею 15,70 кв. м.; 4) а3 прибудова - 1991 року, площею 6,20 кв. м.; 5) а4 ганок - 1991 року, площа 1,80 кв. м.; 6) Б сарай-літня кухня - 1973 року, площею 44,20 кв. м.; 7) В гараж - 1987 року, площею 27,20 кв. м.; 8) Г сарай - 1973 року, площею 10,90 кв. м.; 9) Д погріб з шийкою - 1988 року, площею 20,50 кв. м.; 10) Ж сарай - 1991 року, площею 11,20 кв. м.; 11) З гараж - 1991 року, площею 24,60 кв.м.; 12) М літній душ - 1991 року, площею 1,70 кв.м.; 13) Н убиральня - 1991 року, площею 1,60 кв.м.; 14) N3 хвіртка - 2013 року, площею 1,80 кв.м; 15) N4 ворота - 2013 року, площею 6,50 кв.м.; 16) N 5 ворота - 2013 року, площею 5,70 кв.м.; 17) N6 огорожа - 2013 року, площею 52,10 кв.м.; 18) Л яма вигрібна - 1990 року (а. с. 8). Інвентаризаційна вартість всіх об'єктів становить 319 531 гривень (а.с. 8). Державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори спадкоємцям відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки на вказане майно відсутні правовстановлюючі документи (а.с. 68). [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено відповідний актовий запис №13. Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] 20 виданим виконавчим комітетом Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 17). За час свого життя [PERSON] заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] Родинні відносини [PERSON] та спадкоємців підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.73), копіями свідоцтв про народження, виданих на ім'я [PERSON] (а.с. 19) та [PERSON] (а.с. 22), а також копіями свідоцтв про шлюб, відповідно до якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.21), а [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с. 24). З копії спадкової справи №168/2017, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку, а саме 10 травня 2017 року (а.с.71). В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується відповідними заявами, поданими до нотаріальної контори (а.с.71 на звороті, 72). Таким чином [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] З наданих суду позивачами документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] не існує. Згідно ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювала-ся Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердже-ного наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом наведених норм виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, крім іншого, питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок, у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на спірний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сини [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] серед іншого і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою : [ADDRESS]. Через відмову державного нотаріуса від 26 січня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] не зміг оформити своє право на спадщину після батька, оскільки сам помер [INFO]. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Враховуючи наведене вище суд вважає, що [PERSON] набув як спадкоємець [PERSON], а позивач [PERSON] набула як спадкоємець [PERSON], у порядку спадкування за законом право власності по ? частини кожний на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved