Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

18.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 19.04.2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі за [PERSON] . Шлюбні відносини між ними припинено з січня 2015 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти, в інтересах сім`ї було придбано квартиру [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду від 15.03.2005 року по справі №2-1574/06 визнано дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири та за [PERSON] визнано право власності на неї. Посилаючись на ст.. 60 СК України позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаної квартири. Ухвалою суду від 22.12.2017 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 06.03.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти, отримані від продажу частки в житловому будинку в домоволодінні [ADDRESS] , які він отримав у спадщину після смерті матері [PERSON] . Зазначив, що шлюбні відносини з позивачкою припинені у серпні 2012 року та з цього часу позивачка не проживає у спірній квартирі. 20.04.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач звертає увагу суду на те, що частку у житловому будинку по [ADDRESS] відповідач не продав, а подарував на безоплатній основі. Крім того, зазначає що договір дарування вказаної частки житлового будинку був укладений 31.03.2006 року, а спірну квартиру вони купили в січні 2006 року. Ухвалою суду від 23.05.2018 р. прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності та об`єднано в одне провадження із первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на ті ж обставини, що і у відзиві на первісний позов щодо придбання спірної квартири за особисті кошти. Крім того, зазначає, що на момент придбання спірної квартири він проживав з [PERSON] менше ніж рік після укладення шлюбу та спільних з дружиною коштів не мали оскільки обидва отримували мінімальні зарплати, розмір яких не дозволяв робити заощадження. Своїх особистих заощаджень у дружини також не було. Спірну квартиру він купував для себе особисто замість та за рахунок проданого ним його попереднього житла. Відповідачка має у власності іншу квартиру [ADDRESS] , в якій і була весь цей час зареєстрована, в спірній квартирі відповідач не була зареєстрована. Просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . 19.06.2018 року [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що позивачем [PERSON] обраний невірний спосіб захисту його цивільних прав з посиланням на ст.. 392 ЦК України, оскільки його право власності ніким не оспорюється та правовстановлюючі документи не викликають сумніву та наявні у нього. Зазначає, що за відчуження частки нерухомості, отриманої у спадщину, [PERSON] не отримував грошової винагороди, оскільки був укладений нотаріальний договір дарування, який не викликає сумнівів. І хоча право власності на спірну квартиру за [PERSON] було зареєстровано 10.04.2006 року, але рішення суду, яким визнання за ним право власності було винесено 15.03.2006 року, тобто до укладення договору дарування. Щодо відсутності реєстрації у спірній квартирі [PERSON] зазначає, що в її позові не ставиться питання про визнання за нею права користування спірною квартирою або вселення, позов про поділ майна поданий в період шлюбу без порушення строків позовної давності, а тому такі доводи позивача за зустрічним позовом вважає безпідставними. Ухвалою суду від 25.10.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . позовні вимоги [PERSON] підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, відповіді на відзив та відзиву на зустрічну позовну заяву. Додатково зазначила, що спірну квартиру сторони придбали 14.01.2006 року у незадовільному стані, вартість квартири на момент придбання їй не відома, кошти за придбану квартиру передавав [PERSON] Оскільки квартира була придбана у період шлюбу, то не має значення за чиї кошти вона була придбана. Наполягала на тому, що квартира була придбана на спільні заощадження позивачки та відповідача. Просила задовольнити позов [PERSON] , визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , у задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити. Допитана в судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 2000 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та проживали вони по [ADDRESS] , а у 2005 році вони зареєстрували шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS] . Спірну квартиру вони купили у незадовільному стані за 7000 доларів США, які збирали сумісно з [PERSON] весь час спільного проживання, оскільки обидва працювали, частиною коштів (3000 доларів США) їм допомагали її батьки. Квартиру купили у січні 2006 року та на початку 2006 року (січень-лютий) відразу переїхали туди жити, робили ремонт, добудували коридор, утеплювали стіни, зробили ремонт ванної кімнати. Місце, де оформлювали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , не пам`ятає, прізвище ріелтора не пам`ятає, прізвище [PERSON] їй не відомо. Спірну квартиру купили у [PERSON] , гроші за покупку квартири передавали продавцю разом з [PERSON] Право власності на спірну квартиру оформили на [PERSON] , оскільки за нею рахувалась службова квартира по [ADDRESS] , в якій вона була зареєстрована, але там проживали її діти. Кому належала нерухомість по [ADDRESS] та хто займався її відчуженням їй не відомо, знає, що ці питання [PERSON] вирішував з невісткою (дружиною брата) [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, зустрічний позов [PERSON] підтримала та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 2005 року. Дійсно у 2006 році [PERSON] за 27000 доларів США придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Але вказану квартиру він придбав на кошти, які отримав від продажу частки житлового будинку [ADDRESS] , яку отримав у спадщину після смерті матері [PERSON] хоча продаж цієї нерухомості юридично було оформлено як договір дарування, вважає, що фактично мало місце укладання купівлі-продажу, що в судовому засіданні підтверджено як договором авансу так і показами свідків. Звернула увагу, що [PERSON] не міг придбати спірну квартиру 14.01.2006 року, оскільки право власності попереднього власника [PERSON] зареєстровано лише 08.02.2006 року та 24.02.2006 року ММБТІ видано довідку про самочинні забудови саме на ім`я [PERSON] . Вважає, що позивачкою не доведено факт наявності спільних з [PERSON] заощаджень, оскільки на момент придбання спірної квартири вони перебували у шлюбі менше року, мали мінімальні зарплати, у позивачки на утриманні знаходилось двоє неповнолітніх дітей, та вона мала заборгованість по сплаті комунальних послуг за житло в якому була зареєстрована. Наполягала на тому, що [PERSON] купував спірну квартиру на кошти, які належали йому особисто та особисто для себе замість проданої частки в житловому будинку по [ADDRESS] . Просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов [PERSON] . Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на [PERSON] ) зареєстрували шлюб 19.04.2005 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2006 року (справа №2-1488/06) визнано укладеним 14.01.2006 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру та на самочинні будови за цією ж адресою. З матеріалів цивільної справи 2-1488/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності вбачається, що 02.03.2006 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савіною Л.П., Територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.02.2006 року, про що свідчить штамп на самому договорі (а.с.4) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9783183 від 08.02.2006 року (а.с.6). Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на майно за договором, якій підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації (ч.3,4 ст. 334 ЦК України). Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло 08.02.2006 року. Крім того, в матеріалах цивільної справи №2-1488/06 на аркуші справи 6 наявна угода про попередню оплату датована 14.01.2006 року, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] 5000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США в якості забезпечення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Пунктом 1.2 вказаної угоди передбачено, що покупець [PERSON] зобов`язується при оформленні договору купівлі-продажу вказаної квартири передати продавцю [PERSON] 5000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США додатково, в якості повного розрахунку. Розрахунок повинен відбутися, договір купівлі-продажу підписаний до 01.02.2006 року. На аркуші 17 цивільної справи 2-1488/06 міститься довідка Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №308 від 24.02.2006 року, видана на ім`я [PERSON] про наявність самочинного будівництва за адресою : [ADDRESS] . Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до переконання, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] не міг бути укладений раніше ніж 24.02.2006 року, а право власності [PERSON] на вказану квартиру виникло з моменту державної реєстрації рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2006 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 10.04.2006 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - [INFO] . Норми Сімейного Кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (Постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-612цс15) Оцінюючи доведеність в судовому засіданні факту набуття у власність спірної квартири [ADDRESS] за спільні кошти або спільною працею подружжя, суд виходить з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19.02.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2000 доларів США завдатку за його частину квартири, які та в свою чергу, діючи від імені [PERSON] , отримала відповідно до договору авансу від 19.02.2006 року від [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу (міни) квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . В матеріалах цивільної справи 2-2221-2008 за позовом Прокурора Центрального району м. Миколаєва в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на а.с. 16 наявний договір авансу від 19.02.2006 року відповідно до якого [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , [PERSON] отримала від [PERSON] 2800 доларів США в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу (міни) квартири (будинку) за адресою [ADDRESS] . Вказаний договір авансу ідентичний договору авансу від 19.02.2006 року наявному в матеріалах даної цивільної справи, за яким [PERSON] , діючи від імені [PERSON] отримала від [PERSON] аванс в сумі 2000 грн., та в той же день передала вказану суму [PERSON] . Крім того, факт отримання авансу саме за продаж належної [PERSON] частини житлового будинку по [ADDRESS] , в судовому засіданні також підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили що приблизно в один період часу у 2006 році всі співвласники домоволодіння по [ADDRESS] , в тому числі і [PERSON] та дружина його брата [PERSON] , продавали свої частки громадянці [PERSON] , але юридично оформлювали договорами міни або дарування на ім`я доньки цієї особи [PERSON] . Такі покази свідків в судовому засіданні підтверджені матеріалами Інвентарної справи ММБТІ №313 домоволодіння [ADDRESS] , з якої вбачається: 1). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2006 року за [PERSON] визнано право власності на 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.06.2006 року з [PERSON] ; 2). 30.05.2006 року [PERSON] набула право власності на 11/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору міну, укладеного 30.05.2006 року з [PERSON] ; 3). 29.09.2006 року [PERSON] набула право власності на 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору міну, укладеного 29.09.2006 року з [PERSON] ; 4). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2006 року за [PERSON] визнано право власності на 124/1080 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27.04.2006 року з [PERSON] , яка діяла в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ; 5). 31.03.2006 року [PERSON] набула право власності на 11/60 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2006 року з [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] ; 6). 31.03.2006 року [PERSON] набула право власності на 62/1080 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2006 року з [PERSON] ; 7). 31.03.2006 року [PERSON] набула право власності на 2/15 частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2006 року з [PERSON] . Крім того, з наданого суду типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 06.03.2004 року вбачається, що станом на 01.03.2004 року [PERSON] мала заборгованість за житлово-комунальні послуги, надані за адресою [ADDRESS] , в сумі 535,47 грн. та отримала від ЖЕК-1 КЖЕП «Центр» розстрочку на погашення вказаної заборгованості на строк з березня 2004 року до березня 2006 року. Вказане свідчить про відсутність у [PERSON] достатнього заробітку для накопичення заощаджень та спростовує покази позивачки у цій частині. Також суд вважає, що джерелом набуття спірної квартири не могли бути спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя з огляду на нетривалість подружніх стосунків, оскільки на момент її придбання сторони проживали у зареєстрованому шлюбі менше року. Покази позивачки щодо перебування з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року не доведені в судовому засіданні жодним доказом та навпаки спростовані показами свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що до моменту продажу будинку [ADDRESS] [PERSON] прожив з [PERSON] за цією ж адресою приблизно від 6 місяців до одного року. Покази [PERSON] щодо надання частини коштів на придбання спірної квартири її батьками, суд оцінює критично, оскільки в порушення ст.. 81 ЦПК України не доведені допустимими доказами. Таким чином, суд приходить до переконання про не доведення позивачкою [PERSON] факту придбання квартири [ADDRESS] за спільні з [PERSON] кошти або за рахунок спільної праці. Навпаки, судом встановлено, що на момент укладення (не раніше ніж 24.02.2006 року) між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , [PERSON] мав особисті кошти в сумі 2000 доларів США, які отримав 19.02.2006 року в якості авансу за продаж частки нерухомого майна по [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2003 року. Приймаючи до уваги, що угодою про попередню оплату від 14.01.2006 року сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) дійшли згоди щодо загальної вартості квартири [ADDRESS] , яка з урахуванням авансу складала 2000 доларів США, а в рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2006 року зазначено, що [PERSON] сплатив [PERSON] вартість квартири в сумі 5000 грн., суд дійшов до переконання, про доведення факту придбання спірної квартири [PERSON] за особисті кошти, що є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] Доводи представника позивача [PERSON] щодо обрання [PERSON] невірного способу своїх прав з посиланням на ст.. 392 ЦК України, суд оцінює критично виходячи з наступного. У відповідності до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів - є визнання права. Положеннями ст.. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] , пред`явивши до суду позов про поділ спільного майна подружжя, яким просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , оспорює факт придбання [PERSON] спірної квартири за його особисті кошти та відповідно його право особистої приватної власності на вказану квартиру. З урахуванням встановлених обставин, які були ретельно перевірені судом та підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов до переконання про обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] , що є підставою для його задоволення та визнання, на підставі ст.. 392 ЦК України, ст.. 57 СК України, за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved