Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON]\~(далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного 01 вересня 2009 року, як укладеного під впливом обману. \~\~\~\~\~\~\~\~ Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що є власником земельної ділянки площею 5,12 га, яка розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 01.09.2009 року між нею та відповідачем у справі було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, до 31 грудня 2014 року. Протягом дії договору сторони виконували умови договору оренди земельної ділянки, а саме: позивач передала земельну ділянку в користування ТОВ «Агрофірмі Корнацьких» а орендар протягом усього часу виплачував їй орендну плату відповідно до умов договору. Однак, з невідомих причин відповідач у справі ухилявся від державної реєстрації договору оренди земельної ділянки в рік його укладення, оскільки саме з цього часу договір оренди вступає в силу. Зареєструвавши договір оренди землі у 2012 році, відповідач без згоди позивача продовжив строк дії договору оренди більш ніж на 2 роки. Позивач вважає, що дане є підставою для визнання вказаного договору оренди земельної ділянки недійсним, як укладеного під впливом обману, оскільки при його укладенні мова йшла про строк дії договору 5 років, а не 7 років. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір оренди землі укладений 01.09.2009 року було зареєстровано 26 квітня 2012 року, оскільки в 2010-2012 роках державний орган, де проводилась реєстрація договорів оренди землі - відділ держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області не реєстрував договори оренди землі, які подавались ТОВ «Агрофірмою Корнацьких». Державна реєстрація договорів оренди була проведена лише за рішенням Київського окружного адміністративного суду по справі №2-а-1005/12/1070, за яким визнано протиправну бездіяльність відділу Дежземагенства у Первомайському районі щодо здійснення державної реєстрації поданих ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договорів оренди землі. В діях відповідача відсутній умисел та істотність значених обставин, щодо яких особу введено в оману. Крім того, відповідач зазначив, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.03.2015 р. у справі № 484/821/15-ц встановлено, що даний договір є укладеним з моменту його реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі\~\~державного акту про право власності на земельну ділянку\~\~ від 06.08.2004 року належить земельна ділянка площею 5,12 га, розташована\~\~ в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 01.09.2009 року відповідач уклав з позивачкою договір оренди вищевказаної землі строком на пять років. Відповідно до пункту 43 даного договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Вказаний договір 26 березня 2012 року зареєстровано в Кумарівській сільраді, про що в державному реєстрі земель вчинено запис за № 482548384001188. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.03.2015 р. у справі № 484/821/15-ц, яке набрало законної сили 31.03.2015 р., встановлено, що даний договір є укладеним з моменту його реєстрації. Позивач самостійно не зверталась в орган, який мав провести державну реєстрацію вищезазначеного договору оренди землі. Будь-яких доказів, які свідчили б про вчинення позивачем правочину під впливом обману, суду не надано. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються під час розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час укладання договору оренди землі волевиявлення позивача та відповідача відповідало їх внутрішній волі, сторони договору, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, позивач не скористався своїм правом щодо самостійного звернення в орган, який мав провести державну реєстрацію вищезазначеного договору, тому суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 01.09.2009 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», як такого, що вчинений під впливом обману. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed