Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

19.07.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 07.06.2013р. у АНД відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 297, у зв'язку з чим відповідачка своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], 02.10.2009р. народження. Спільне життя з відповідачкою не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися з січня 2016р.. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про поділ спільного майна немає. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою (а.с. № 3 5). У наданій суду заяві від 18.10.2017р. позивач просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Крім того, зазначив, що він має іншу жінку, з якої проживає однією сімєю (а.с. № 19). Відповідачка 18.10.2017р. також надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення судом, підтвердила той факт, що сімейне життя сторін припинилось з січня 2016р., з цього часу позивач проживає окремо від неї, з іншою родиною. Строку на примирення просила не надавати, вважає, що збереження родини є неможливим. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище чоловіка [PERSON] Справу просила розглянути за її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 17 - 18). За таких підстав з урахуванням положень ст.169 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 07.06.2013р. у Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 297, у зв'язку з чим відповідачка своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. № 6). Від спільного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], 02.10.2009р. народження (а.с. № 7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги, появу у позивача іншої жінки. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідачка в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, строку на примирення просила не надавати, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з січня 2016р. (більше, ніж 1,5 роки), і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При розгляді цієї справи судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням того, що в заяві до суду від 18.10.2017р. позивач не наполягав на стягненні з відповідачки на його користь судових витрат (а.с. № 19), суд вважає по даній справі не розподіляти судові витрати (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved