Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

18.05.2020 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (далі - відповідач, КП «ПКВ» ЕМР) в обґрунтування якої зазначає, що працював в КП «ПКВ» ЕМР з 02.03.2017 р. по 31.07.2019 р. та наказом №765-к від 31.07.2019 р. був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників. Однак, на день звільнення 31.07.2019 р., підприємство не здійснило з ним остаточного розрахунку по виплаті заробітної плати, яка на день звільнення становила суму у 45358 грн. 50 коп.. 05.08.2019 р. Енергодарським міським судом Запорізької області у справі №316/1536/19 було видано судовий наказ про стягнення з КП «ПКВ» ЕМР на його користь 45358 грн. 50 коп. Зазначений судовий наказ було передано для примусового виконання до відповідного відділу виконавчої служби за яким відкрито виконавче провадження, однак станом на 14.05.2020 р., судовий наказ не виконано, заборгованість по заробітній платі не сплачено. Час затримки розрахунку при звільнені становить період з 01.08.2019 р. по 14.05.2020 р. і складає 197 робочих дні та враховуючи розмір середньоденної заробітної плати у 898 грн. 52 коп., що підтверджується наданою КП «ПКВ» ЕМР довідкою №172, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, за вказаний період, буде становити суму у 177008 грн. 44 коп. Просив суд стягнути з КП «ПКВ» ЕМР на свою користь середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільнені у період з 01.08.2019 р. по 14.05.2020 р. (включно) в сумі 177008 грн. 44 коп. (а.с.1-1зворот). Усунувши недоліки позовної заяви, в заяві від 01.06.2020 р. (а.с.13) на виконання ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.05.2020 р. (а.с.9), позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму судового збору в розмірі 1770 грн. 44 коп. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.06.2020 р. (а.с.14), враховуючи положення ст.274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов у даній справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була направлена на адресу відповідача (а.с.15) та отримана стороною відповідача 23.06.2020 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.17). Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також відзиву на позовну заяву, клопотань про відкладення слухання справи. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Судом, з довідки №172 виданої КП «ПКВ» ЕМР 18.03.2019 р. (а.с.4), Судового наказу виданого Енергодарським міським судом Запорізької області 05.08.2019 р. у справі №316/1536/19, провадження №2-н/316/209/19 за заявою [PERSON] (а.с.5), з`ясовано, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 02.03.2017 р. по 31.07.2019 р. та наказом №765-к від 31.07.2019 р. був звільнений у зв`язку із скороченням чисельності штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, сума заборгованості з нарахованої але не виплаченої у день звільнення заробітної плати в розмірі 45358 грн. 50 коп. була стягнута з КП «ПКВ» ЕМР зазначеним судовим рішенням від 05.08.2019 р. Даних чи доказів, що відповідачем сплачено на користь позивача зазначений розмір заборгованість по заробітній платі, у період, з дня наступного за днем звільнення, тобто з 01.08.2019 р., по день, про який зазначено позивачем у позові, тобто по 14.05.2020 р. (включно), або на день розгляду даної справи судом, чи стягнута з відповідача на користь позивача за судовим наказом, у примусовому порядку, матеріали справи не містять. Згідно даних загальнодоступної бази Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Інтернет ресурсу Міністерства юстиції України, безкоштовний запит, (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), КП «ПКВ» ЕМР» в стані припинення не перебуває. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням наведеного, розміру середньоденної заробітної плати, яка відповідно до довідки КП «ПКВ» ЕМР (а.с.4) становить суму у 898 грн. 25 коп., кількості робочих днів затримки виплати позивачу при звільненні розміру заробітної плати, за період з 01.08.2019 р. по 14.05.2020 р. (включно), що складає 197 днів, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені позивача, буде дорівнювати 177008 грн. 44 коп. (898,52 грн. х 197 робочих дні). Разом з цим, вирішуючи питання щодо розміру середньої заробітної плати за затримку виплати належної позивачу при її звільнені суми, у строки передбачені в статті 116 КЗпП України, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зауважує наступне. Позивач, заявляючи про стягнення з відповідача на свою користь суми середнього заробітку за час затримки виплати належної йому при звільнені суми із заробітної плати, не врахував, що розрахунок розміру середньої заробітної плати за затримку виплати належних позивачу при звільнені сум в період з 01.08.2019 р. по 14.05.2020 р. (включно) в розмірі 177008 грн. 44 коп., зазначено позивачем без утримання з цієї суми необхідних податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до змісті пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже, суд, в резолютивній частині рішення, визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. За встановлених підстав та обставин, суд дійшов висновку, що вимога позову підлягає частковому задоволенню та з відповідача КП «ПКВ» ЕМР на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у період з 01.08.2019 р. по 14.05.2020 р. (включно), після утримання із суми 177008 грн. 44 коп. всіх необхідних податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, про яке зазначається також у резолютивній частині рішення. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно квитанції №П301/8014451/1 від 17.03.2020 р. (а.с.1) та квитанції №П301/8945909/1 від 01.06.2020 р. (а.с.12), позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду з даним позовом в загальному розмірі 1770 грн. 44 коп., наявності інших витрат пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем розмір судового збору в загальній сумі 1770 грн. 44 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial