Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

19 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третя особа: Центр надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2001. У зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання колишній чоловік позивача - [PERSON], [INFO], який з 2005 року у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей у квартирі немає, з заявою про визнання права власності не звертався і взагалі квартирою не цікавиться. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач не знімається. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] (а.с. 4-6). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 02.11.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21-23). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Крім того пояснила суду, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з 24.06.2000 по 2005 рік. Від шлюбу у них є спільний син [PERSON], якому вже 18 років. 16.10.2001 позивачем була придбана квартира [ADDRESS], тобто у період шлюбу з відповідачем. Відповідач у даній квартирі не проживає з 2005 року, тобто більше 10 років, комунальні послуги не оплачує,а тому вона вважає,що він втратив своє право власності на частку квартири. Раніше до суду не зверталася, тому що відповідач обіцяв сплатити заборгованість по аліментам та комунальним послугам. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідачу були надіслані виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, які повернулися до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 34, 35, 36, 37, 46, 47). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області у судове засідання не з'явився, надав заяву у якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить розглянути справу без участі представника (а.с. 30). Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] (прізвище змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]» у зв'язку з реєстрацією шлюбу) та [PERSON] з 24 червня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області 18 серпня 2005 року (а.с. 42). З копій договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2001 та копії технічного паспорту вбачається, що позивач придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13-14). Тобто, квартира за адресою: [ADDRESS], придбана у період шлюбу позивача з відповідачем. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 20320 від 11.10.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - як власник, [PERSON] - як колишній чоловік власника та [PERSON], [PERSON], [PERSON] - як сини власника (а.с. 15). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 16.10.2018 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а [PERSON] з 2005 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 16). Статтею 22 КпШС України (в редакції, яка діяла на момент набуття спірної квартири у власність) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно ст. 23 КпШС України майном нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що 16.10.2001, у період шлюбу з відповідачем, позивачем було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка в розумінні ст. 22 КпШС України має статус спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Отже, посилання позивачки на те, що колишній чоловік [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2005 року не свідчать про його відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою, яка була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі і є їх сумісною власністю. Аналогічну позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15ц. Оскільки позивач не надала суду доказів належності спірної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], їй на праві приватної, а не спільної власності, а також не надала доказів припинення права власності відповідача на вказану квартиру, тому відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed