overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 02 листопада 1991 року в Черевахівській сільській раді Маневицького району Волинської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 3. Від шлюбу в них є одна повнолітня дитина. Подружні стосунки з чоловіком не склалися. По багатьох питаннях сімейного життя вони не можуть знайти взаєморозуміння, чоловік перестав поважати її як особистість, не рахується з її думкою і не поважає її працю в інтересах сімї. Сімя для нього перестала існувати і шлюбні відносини між ними фактично припинилися. З цих причин дальше спільне подружнє життя стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з нього судові витрати. Позивач [PERSON] позовні вимоги із підстав викладених в позовній заяві підтримала повністю, наполягає на розірванні шлюбу і залишені їй прізвища [PERSON] Просить судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] погоджується з доводами позивача, не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки в нього є інша сімя і спільні діти. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом доведено, що сторони не бажають зберегти сімю і наполягають на розірванні шлюбу, дане рішення є добровільним виявленням їх волі, сторони тривалий час разом не проживають, відповідач має інші сімю, з якою виховує спільну дитину, тобто шлюб між подружжям носить формальний характер. З цих підстав суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам, та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав суд вважає за доцільне позивачу за її вибором залишити право надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 487 гривень 20 копійок судового збору, сплачених [PERSON] при подачі позову в суд і документально підтверджених.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 18 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 1783. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з чоловіком не склалися. По багатьох питаннях сімейного життя вони не можуть знайти взаєморозуміння, через що між ними часто виникали сварки. На сьогоднішній час між ними фактично припинені шлюбні відносини протягом останнього часу сумісне проживання та ведення спільного господарства припинено. З цих причин дальше спільне життя стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просила шлюб з відповідачем розірвати, дитину залишити проживати з нею і залишити їй прізвище [PERSON], судові витрати покласти на відповідача. Сторони в судове засідання не зявилися, але у своїх письмових заявах на імя суду просять розглядати справу у їх відсутності, що на думку суду є можливим, погоджуються на розірвання шлюбу, позивач просить залишити неповнолітнього сина проживати з нею, надалі іменуватися прізвищем [PERSON] та судові витрати покласти на відповідача. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом доведено, що позивач не бажає зберегти сімю і наполягає на розірванні шлюбу, що є добровільним виявленням її волі з цього питання, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, а всі ці обставини в сукупності дають суду підстави вважати, що шлюб між ними носить формальний характер. З цих підстав суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дитини, а тому є всі підстави шлюб розірвати, залишивши неповнолітнього сина проживати з матірю. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав суд вважає за доцільне позивачу за її вибором залишити право надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 487 гривень 20 копійок судового збору, сплачених [PERSON] при подачі позову в суд і документально підтверджених.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просила встановити, що [PERSON], [INFO], уродженець смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області, помер [INFO] року в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області . Обґрунтовуючи заяву [PERSON] зазначила, що [INFO] року в смт. Добиш Баранівського району Житомирської області помер її син [PERSON], на день смерті син не працював і не був пенсіонером. Так як син хворів, вона зареєструвала його в належному їй будинку, доглядала за ним і провела його поховання. Через важке матеріальне становище вона не доставляла тіло померлого до Новоград-Волинського відділення судово-медичних експертиз, а тому у неї відсутня довідка про причину смерті [PERSON], тому вона не має можливості отримати свідоцтво про його смерть, яке необхідне для отримання допомоги на поховання та зняття померлого з реєстрації. В судове засідання заявник [PERSON] не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, де вимоги заяви вона підтримала. Представник заінтересованої особи - Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області в судове засідання не з'явився , про час та місце розгляду справи він повідомлений належно . Селищний голова направив до суду повідомлення від 23.12.2015 року № 02-16/493, де зазначив , що заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, просить суд розглянути справу у відсутності представника селищної ради. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Факт смерті [PERSON] підтверджується даними повідомлення про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.11.2015 року , згідно якого [PERSON] дійсно помер [INFO] року в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області без ознак насильницької смерті. ( а.с. 7) , Реєстрація смерті [PERSON] по відділу державної реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області не проводилась згідно повідомлення про це від 15.12.2015 року (а.с. 8). Встановлення факту смерті [PERSON] має юридичне значення для заявниці - для оформлення допомоги на поховання , зняття померлого із реєстрації.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 23 листопада 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 листопада 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 848 (а. с. 6), від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 7), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [PERSON] та [PERSON] є її і відповідача дітьми та у теперішній час проживають із нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у звязку із чим [PERSON] звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON], скориставшись своїм правом на зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утриманні сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що інших утриманців не має. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що [PERSON], [INFO], є сином позивачки і відповідача. На час розгляду справи він проживає з позивачкою (а. с. 5, 6). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, а також того факту, що відповідач є батьком [PERSON], який проживає з позивачкою, вимоги останньої про стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 25 грудня 2009 року, мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань ведення спільного господарства, внаслідок чого виникають постійні сварки. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2009 року. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви та письмових заяв сторін видно, що вони проживають в одному будинку, але спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки припинені. Причиною цього є те, що вони не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Примирення між собою категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 10.03.1997р. померла її сестра, [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку вона має намір успадкувати за законом, проте не має можливості оформити спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте голова Чапаєвської сільської ради [PERSON] надіслав до суду повідомлення про неможливість зявитися в судове засідання, просив розглянути справу у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 22). З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному звязку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 333, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) в передбачений шестимісячний строк позивачка успадкувала предмети домашнього вжитку, вступила в управління (володіння) спадковим майном. Провела ремонт житлового будинку, господарських будівель, взяла в своє користування сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [PERSON], яка померла 10.03.1997р., відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку [PERSON] має намір успадкувати за законом, інших спадкоємців не має, проте не має можливості оформити спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 22 червня 2013 року у виконкомі Матіївської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №3. Від даного шлюбу народилась одна дитина: син [PERSON], [INFO] Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягала позивачка. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 22 червня 2013 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Матіївської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №3 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишається з матір'ю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

17 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Золотоноші Золотоніського МУЮ у Черкаській області за актовим записом № 226, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2016 року, повторно) . Пісдя одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають не повнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . За твердженням позивача шлюбні відносини між подружжям не склалися, спільне господарство не ведеться з квітня 2020 року. Причиною цьому стало те, що сторони мають різні погляди на життя,відсутнє взаєморозуміння, на цьому грунті між сторонами виникали сварки та непорозуміння. Сторони почали проживати окремо. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, у письмовій заяві, направленій на адресу суду, позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд розглядати справу у її відсутності, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, на розлучення згідний, просить справу розглядати у його відсутності, Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи думку сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, вільної згоди на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору На підставі зазначеного та

Outcome: approved