Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

18 травня 2021 року позивач звернувся до Центрального районного суду із позовом до Миколаївської міської ради, в якому просить встановити факт його постійного проживання разом із його батьками: матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , та з його батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на день їхньої смерті за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті його батька, [PERSON] , який помер [INFO] , що належала їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1994 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 20/17 від 21.01.1994 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті його матері - [PERSON] , що померла [INFO] , та його батька. [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батьків позивача відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала його батькам на праві спільної сумісної власності. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а його батько подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Вважає, що таким чином прийняв у спадщину Ѕ частку квартири, оскільки на момент смерті матері позивач проживав разом з матір`ю. Після смерті батька позивач не звертався у шестимісячний строк із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки вважав, що успадкував квартиру, Ѕ після смерті матері та Ѕ після смерті батька. Зазначає, що постійно проживав у спірній квартирі разом з батьками, після смерті матері залишився доглядати за батьком. Після смерті батька переїхав проживати до с. Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, проте, весь цей час продовжує доглядати за спірною квартирою, сплачувати комунальні платежі. Позивач вважає, що цю квартиру своєю, у 2019 році звернувся із заявою до приватного нотаріуса, і отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. 06.05.2021 року також отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що позивач автоматично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із батьками на момент відкриття спадщини, і оскільки є спадкоємцем першої черги, просить задовольнити позов. Разом із позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати докази із ММБТІ та спадкову справу № 1/2014 у приватної нотаріальної контори. Ухвалою від 20.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, призначено підготовче судове засідання на 18.06.2021 року; витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Шиліної Г.М. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Свіржекської Т.Б. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Копія спадкової справи № 1/2014 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] отримана судом 07.06.2021 року. Від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Свіржекської Т.Б. 07.06.2021 року надійшов лист, в якому зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просить слухати справу за його відсутності, прийняти рішення по справі за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог чинного законодавства. 17 червня 2021 року від представника позивача надійшла заява про виклик свідків, в якій він просить суд викликати у судове засідання та допитати як свідків наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В підготовчому судовому засідання 18.06.2021 року суд задовольнив клопотання про виклик свідків та ухвалив закрити підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 02.07.2021 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. У судове засідання прибули та були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] на момент смерті його батьків постійно проживав зі своїми батьками за адресою [ADDRESS] , доглядав за ними. Свідок [PERSON] підтвердила, що позивач постійно проживає у квартирі його батьків, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , працює в м. Миколаєві, та увесь час до смерті батьків здійснював за ними догляд та доглядав за квартирою. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, заслухавши показання свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, шо квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження № 20/17 від 21.01.1994 року, що також підтверджується Свідоцтвом про право власності від 27.01.1994 року, виданим Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду. Батьками позивача, [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) позивача, серія [NUMBER] від 13.06.2014 року. Згідно Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 26.11.2013 року [PERSON] померла [INFO] . Матеріалами спадкової справи № 1/2014 встановлено, що 23.05.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Агапітової К.В., в якій відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також [PERSON] подав 23.05.2014 року заяву, в якій зазначив, що спадкове майно є особистою приватною власністю померлої, на видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку майна, набутого під час перебування у шлюбі, не претендує. Матеріалами спадкової справи № 1/2014 також встановлено, що 23.05.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Агапітової К.В., в якій зазначив, що приймає спадщину після смерті його матері [PERSON] . Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2019 року, нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 04 серпня 2014 року приватним нотаріусом після смерті [PERSON] на ім`я її сина, [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади. Чоловік спадкодавця подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємцем [PERSON] не пред`явлено документів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14.08.2014 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.05.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Приватний нотаріус зазначив, що йому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] не подані правовстановлюючі документі, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, також немає факту підтвердження того, що він проживав з батьком за однією адресою: [ADDRESS] , на момент смерті. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки спірна квартира була набута [PERSON] та [PERSON] у 1994 році, у відповідності до ЗУ «Про власність», який був чинний на момент виникнення правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 3 майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної) власності громадянам, юридичним особам і державам. Згідно зі ст. 16 ЗУ «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом стали її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] . Оскільки [PERSON] подав заяву про відмову від права на спадщину, все належне [PERSON] успадкував [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги, та подав у встановлений законом строк відповідну заяву про прийняття спадщини нотаріусу. У відповідності з п.п. 4.15, п.п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, яка є чинною на час розгляду справи, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті батьків є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 484/747/17 в постанові від 10 січня 2019 року дійшов висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Матеріалами справи та показаннями свідків підтверджується, що позивач на момент смерті обох його батьків проживав із ними у квартирі, що належала їм на праві спільної сумісної власності. [PERSON] прийняв належним чином спадщину після смерті його батька. На час смерті його матері, позивач, будучи спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку у 6 місяців він не відмовився від прийняття спадщини, і спадкове майно належить йому з моменту прийняття спадщини після смерті його батька. Отже, суд встановив, що квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належала спадкодавцям на праві спільної сумісної власності, а позивач, будучи єдиним спадкоємцем, належним чином прийняв спадщину. У зв`язку із вищевикладеним, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи, та показаннями свідків, безпосередньо допитаних у судовому засіданні, є обґрунтованими, а за такого - підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved