Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

19.02.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, а саме [ADDRESS], посилаючись на те, що ? частина вказаної квартири належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. Інша частина квартири належить на праві власності відповідачу, яка не пускає його до квартири, а ключі не надає. Враховуючи вказане, він звертався до правоохоронних органів, де йому було роз'яснено, що дані правовідносини є цивільно-правовими. У зв'язку з вище викладеним, він вимушений звертатись до суду для захисту своїх прав. 23.02.2018 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву. Клопотань, заяв від учасників справи до суду не надходило. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчить розписка про день та час розгляду справи. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила та не подала до суду відзив, а також те, що позивач не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить ? частина [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Інша частина зазначеної квартири належить [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення ст. 391 ЦК України встановлює право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вбачається, що відповідач не визнає право власності позивача на ? частину спірної квартири, що підтверджується зверненням останньої до суду з позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, про що свідчить ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2018 р. про залишення позову без руху. Зокрема, 15.09.2017 р. [PERSON] звертався з заявою до Деснянського УП ГУНП у м. Києві про те, що не може потрапити до [ADDRESS], ? якої належить йому на праві власності. Листом Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 31.10.2017 р. позивача повідомлено, що факти викладені в заяві відносяться до цивільно-правових відносин. Факт звернення позивача до правоохоронних органів свідчить про наявність порушень його права володіння та користування спірною квартирою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що неодноразово разом з позивачем намагались потрапити до спірної квартири, проте двері їм ніхто не відчиняв, а за відсутності комплекту ключів потрапити до квартири було неможливо. При цьому, відповідач відмовляється вирішувати спірне питання в добровільному порядку. Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач відмовила йому в доступі до спірної квартири, він не має комплекту ключів від неї, знайшли своє обґрунтування та підтвердження при розгляді справи. Відповідач не скористувалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подала суду відзив на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved