Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

17 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду із зазначеною вище позовною заявою, та в послідуючому уточнивши свої позовні вимоги, просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідача, [PERSON], на його користь 536203,55 грн. за договорами позики від 15.02.2014 року та 08.03.2014 року в тому числі 97164 грн. згідно боргової розписки від 15.02.2014 року, 8744,76 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.03.2014р. по 01.03.2017 року а всього 105908,76 грн. в подальшому стягнення проводити виходячи з процентної ставки 3% річних за весь період прострочення розрахунку по день постановлення судового рішення, 222 758,3 грн. згідно боргової розписки від 08.03.2014 року, 207536,49 грн. 26% річних від суми позики на 43 місяці користування грошима за період з 08.03.2014 року по 08.09.2017 року а всього 430 294,79 грн. В подальшому стягнення проводити виходячи з процентної ставки 26% річних за весь період користування грошовими коштами по день постановлення судового рішення. Також позивач просить стягнути з відповідача 5362,03 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.02.2014 року [PERSON] позичив у нього 3600 доларів США на строк до 01 березня 2014 року про що власноручно в присутності свідка написав розписку. Борг не повернув. 08 березня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого останній отримав в борг від нього 4000 доларів США, 1500 євро, 2670 доларів США зі сплатою 26% річних, які зобов'язався повернути в строк до 01 серпня 2014 року. При цьому був присутній свідок [PERSON] Договір було укладено в письмовій формі, шляхом надання власноручно написаної [PERSON] розписки. Але в зазначений строк відповідач борг не повернув. 15.02.2014 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 3600 доларів США, що відповідно до курсу валют становить 97164 грн. 16 січня 2016 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про виконання зобов'язань за договором позики до 01.02.2017 року, на яку відповіді позивач не отримав. Від зустрічі відповідач ухиляється, будь-яких дій, щоб свідчили про його наміри повернути гроші не вказує. У зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання сторони та їх представники не з'явились. Від представника позивача - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі. Заявлені вимоги підтримує повністю, та просить їх задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явились, заяв про розгляд справи без їх участі не надали. Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, не подав відзив, суд розглядає справу на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини у зв'язку із наданими відповідачем, [PERSON], борговими розписками від 15.02.2014 року та 08.03.2014 року. /а.с.7-8/ . Відповідно до розписки від 15.02.2014 року, [PERSON], [INFO] проживаючий у [ADDRESS] в присутності свідка [PERSON] заняв у [PERSON] гроші в сумі 3600 доларів США, які зобов'язується повернути 01 березня 2014 року. Відповідно до розписки від 08.03.2014 року, [PERSON] [INFO] проживаючий у [ADDRESS] в присутності свідка [PERSON] заняв у [PERSON] гроші в сумі 4000 доларів США, 1500 Євро, 2670 доларів США під 26% річних, які зобов'язується повернути до 01 серпня 2014 року. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Дані ж зобов'язання [PERSON] не виконав та в обумовлені в розпискі строки і станом на теперішній час, отримані кошти в повному обсязі не повернув, відсотки за користування коштами не сплатив. Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінали виданих [PERSON] боргових розписок від 15.02.2014 року та розписки від 08.03.2014 року, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобов'язання та не повернув позикодавцю свій борг. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування коштами, а також 3% річних за час прострочення повернення боргу суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частина 1 статті 1050 ЦК України передбачила, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, яка, в свою чергу передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як що інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) від 15.02.2014 року встановлено, що сторонами не визначено розмір процентів за користування грошима. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за борговою розпискою від 15.02.2014 року в розмірі 3600 доларів США, що за курсом НБУ згідно наданої довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про курси валют станом на 16.02.2017 року еквівалентно 97164 грн. та три проценти річних, що грунтується на вимогах закону, за період з 01.03.2014 року по день ухвалення судом рішення, тобто по 10.05.2018 року (1531 день), що складає 12 227,00 грн. а всього 109 391,00 грн. Із змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) від 08.03.2014 року встановлено, що сторонами визначено розмір процентів за користування грошима а саме 26% річних. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за борговою розпискою від 08.03.2014 року в розмірі: - 4000 доларів США, що в еквіваленті складає 107 960,00 грн., - 1500 євро, що в еквіваленті складає 42 735 грн., - 2670 доларів США, що в еквіваленті складає 72 063,30 грн., а також 26% річних від суми позики, що передбачено умовами позики, за період з 08.03.2014 року по день ухвалення судом рішення, тобто по 10.05.2018 року (1525 день), що складає 241809,34 грн. А всього, 464 567,64 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю та стягнути на користь останнього з відповідача, [PERSON], суму боргу за договорами позики від 15.02.2014 року та від 08.03.2014 року в розмірі 573958,64 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 5362,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved