Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

19 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком № 1 по вул. Макаренка м. Павлограда Дніпропетровської області. Позовна заява мотивована тим, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2007 року та 24 червня 2014 року шлюб було розірвано. Сторони проживали у вищевказаному будинку, який належить позивачу, та були там зареєстровані. З часу розірвання шлюбу спільного господарства не ведуть. Відповідач не проживає за місцем реєстрації з 17 травня 2014 року. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив, відзив не подав. Третя особа, Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій зазначила, що Павлоградський РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не може представляти інтереси Державної міграційної служби України в судових засіданнях, які стосуються питань реєстрації/зняття з реєстраційного обліку. Третя особа, [PERSON], у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, у задоволенні позовних вимоги не заперечувала, зазначила, що відповідач не проживає за адресою реєстрації більше двох років. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки Колективного підприємства Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації № 168 від 22.11.2018 року, право власності на житловий будинок № 1, по вул. Макаренка, в місті Павлоград, Дніпропетровської області зареєстровано: 1/3 частина станом на 11.09.1998 року за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 09.09.1998 року Першою Павлоградською держнотконторою за р. № 1-3211; 1/3 частина станом на 05.07.1999 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 02.07.1999 року Першою Павлоградською держнотконторою, за р. № 1-2399; 1/3 частина станом на 19.01.2005 рок за [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2003 року. Що, також, підтверджується рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2003 року, Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2004 року, відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 085381 від 10 серпня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 10 серпня 2007 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 484. Після укладання шлюбу [PERSON] привласнила прізвище [PERSON]. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2014 року у справі № 185/4591/14-ц шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10 серпня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №484 розірвано. У житловому будинку № 1, по вул. Макаренка, в місті Павлоград, Дніпропетровської області зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 10 жовтня 2018 року та домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають у [INFO]. Відповідно до актів обстеження, складених 09 вересня 2018 року, 12 грудня 2018 року головою квартального комітету № 62 м. Павлограда [PERSON], [PERSON], [INFO], прописаний за адресою: вул. Макаренка, буд. 1, м.Павлоград, за даною адресою [PERSON] не проживає з 17 травня 2014 року. Акт складено в присутності та підписаний сусідами [PERSON]. (вул. Макаренка, буд. 2), [PERSON] (вул. Макаренка, буд. 6). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та визнати [PERSON] у справі таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Макаренка, буд. 1.

Outcome: approved