Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

18 січня 2017 року ПАТ КБ „Приват Банк звернулось до Бахмацького райсуду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.07.2012 року без номера, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 14.07.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, викладеними на банківському сайті , складає між [PERSON] та банком договір. Останній діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість в сумі 36033 грн. 81 коп, яка складається з наступного : 1776 грн. 18 коп- заборгованість за кредитом ; 28165 грн. 54 коп заборгованість за процентами за користування кредитом; 3900 грн. - заборгованість за пенею і комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. - штраф ( фіксована частина) ; 1692 грн. 09 коп штраф ( відсоткова складова ). В судове засідання представник позивача не зявився, але подав електронним звязком заяву ( а.с.65), в якій просить справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовільнити в повному обсязі на підставі доданих до позовної заяви доказів. Представник позивача не заперечує проти винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин , викладених в ч. І ст. 224 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, подала до суду письмову заяву і письмові заперечення ( а.с. 49-50, 66) проти позову, в яких при розгляді справи просить застосувати строк позовної давності і в задоволенні позову відмовити. Позивачка пояснила, що 14.07.2012 року вона уклала з позивачем кредитний договір, і отримала від позивача кредит в розмірі 1800грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Строк внесення щомісячних платежів був передбачений в договорі до 25 числа місяця, слідуюючого за звітним. Останній раз вона погасила проценти за користування кредитом в розмірі 4 грн. 67 коп. 26 березня 2013 року; і кредит в розмірі 100 грн. 07 червня 2013 року. Нової картки вона у позивача не отримувала. Погашати кредит і проценти припинила, так як втратила роботу. Оскільки умовами договору передбачено, що погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником кожного місяця до 25 числа, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих платежів. Вважає, що строк позовної давності спливає 07 червня 2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог позивача не визнала і в їх задоволенні слід відмовити. Повністю підтримала пояснення відповідача . Ознайомившись із матеріалами справи , заслухавши відповідача, її представника, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити з слідуючих підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 14 липня 2012 року між ПАТ КБ „Приват Банк і [PERSON] було укладено кредитний договір без номера ( а.с. 5- 31), відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом , з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач взяв на себе зобовязання повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви та Умов. Укладений між сторонами договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідно до розрахунку позивача ( а.с. 3-4 ) станом на 30.11.2016 року у відповідача утворилась заборгованість, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 1776 грн. 18 коп; заборгованості за процентами в сумі 28165 грн. 54 коп; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3900 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 1692 грн 09 коп штраф (процента складова). Загальна сума заборгованості складає 36033 грн. 81 коп. Відповідачем подано письмову заяву про застосування строку позовної давності ( а. с. 49-50, 66 ). Із встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа ( кредитодавець ) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки . Договір є обовязовим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України ). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків ( частина перша ст. 626 ЦК України ). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із нормою статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( стаття 611 ЦК України) . Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ) ( стаття 610 ЦК України ). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як „ строк дії договору так і „ строк ( термін) виконання зобовязання ( статті 530,631 ЦК України ). Якщо в зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( термін ). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу ( частина друга статті 1050 ЦК України ). По правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. 2-ч.4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано початок ( стаття 253 ЦК України ). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ). Цивільне законодавство передбачає 2 види позовної давності : загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені ). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України ). Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України ). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії ( припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даних конкретних правовідносинах судом встановлено, що відповідно до заяви ( а. с. 5, 6 ) порядок погашення заборгованості встановлений щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, при цьому, останній платіж згідно розрахунку позивача (а.с. 3-4) було здійснено 07.06.2013 року. Отже, умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, а тому, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, у звязку із чим і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, в даному випадку початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів з користування кредитом з 07.06.2013 року, а банк звернувся до суду з позовом до нього 18 січня 2017 року, наявні всі підстави, що свідчать про пропуск строку позовної давності . Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 16.03.2014 року по справах № 6-14 цс 14 та № 6-20 цс 14, висновки якого відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковими. Крім того, згідно із розясненнями, викладеними в п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року п. 14 „ Про судове рішення у цивільній справі , суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов . Вона дисциплінує учасників правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними , запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності субєктів правовідносин. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Outcome: dismissed