Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

19.02.2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся заявник [PERSON] з заявою, яка в подальшому була уточнена, в порядку окремого провадження, зазначивши заінтересованою особою Новобаварський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якій просить суд встановити факт реєстрації розірвання шлюбу між [PERSON], [INFO], громадянином України та [PERSON], [INFO], громадянкою України, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим Україна в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №152 від 23.10.2007 року, після реєстрації розірвання шлюбу присвоєне прізвище йому - [PERSON], їй - [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На підставі рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30.08.2007 року шлюб було розірвано. Після набрання рішенням законної сили, колишня дружина заявника - [PERSON] звернулась до відділу реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу, про що було зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації розірвання шлюбів №152 від 23.10.2007 року. На теперішній час заявник має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою, у зв'язку з чим вони звернулися з відповідною заявою до органу РАГС, однак їм було відмовлено у зв'язку з тим, що на підтвердження факту розірвання шлюбу заявником пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме: свідоцтво про розірвання шлюбу, видане 29.08.2018 року заявнику відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] є недійсним на території України та не створює правових наслідків. Встановлення даного факту необхідно заявнику для здійснення державної реєстрації припинення шлюбу та в подальшому для реєстрації нового шлюбу. Однак, оскільки Республіка Крим є тимчасово окупованою територією та отримати документи, що підтверджують факт реєстрації розірвання шлюбу за законами України неможливо, це порушує права заявника як громадянина України та людини, зокрема, на повагу до приватного та сімейного життя. У зв'язку з викладеним, заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.02.2019 року прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі, призначено судове засідання. У судове засідання 04.03.2019 року учасники справи не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином, від заявника [PERSON] та представника заінтересованої особи Новобаварського районного у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області надали заяви, щодо розгляду вказаної справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 23.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, шлюб між чоловіком «[PERSON]» (російською мовою) і дружиною «[PERSON]» (російською мовою) розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис №152 23.10.2007 року. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: їй «[PERSON]» (російською мовою) (а.с.7). Крім того, відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 29.08.2018 року, шлюб між «[PERSON], [INFO] и [PERSON], [INFO].» ( російською мовою) розірвано на підставі рішення про розірвання шлюбу Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30.08.2007 року, про що 23.10.2007 року зроблений відповідний актовий запис №152. Після розірвання шлюбу присвоєне прізвище йому - «[PERSON]» (російською мовою) (а.с.8). Особисті данні заявника [PERSON], [INFO], підтверджуються паспортом [NUMBER], виданого Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 16.01.2016 року, заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ІПН: [NUMBER] (а.с.5-6). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - сухопутна територія АР Крим та м. Севастополя визнана тимчасово окупованою територією. Діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення фактів реєстрації на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, при ухваленні рішення суду документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Виходячи з викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту і заявник [PERSON] не може у інший спосіб реалізувати свої права, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявипро встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу, доведеність заявником факту реєстрації розірвання шлюбу, та вважає за необхідне встановити факт реєстрації розірвання шлюбу між [PERSON], [INFO], громадянином України та [PERSON], [INFO], громадянкою України, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим Україна в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №152 від 23.10.2007 року, після реєстрації розірвання шлюбу присвоєне прізвище йому - [PERSON], їй - [PERSON], у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. Рішення суду про встановлення факту встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу є підставою для видачі відповідного свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved