Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

19.04.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] Дар`ї Андріївни, [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітної плати та усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення за три роки до дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сторони розірвали шлюб 19.03.2010 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Під час шлюбу у сторін народилася спільна донька. Відповідач допомоги на утримання доньки не надає. Позовну заяву раніше [PERSON] не подавала, оскільки не знала, де знаходиться відповідач. Про його місце перебування дізналася лише у 2015 році. Також дізналася, що відповідач має місце роботи та дохід, який достатній для повноцінного утримання доньки, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити дитину. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обовязку з утримання дитини не досягнуто. У судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши пояснення ідентичні викладеним у позовній заяві. Додатково надала суду копію акта обстеження житлових умов дитини від 19.06.2015 року (а.с.17), в якому було зазначено, що відповідач знаходиться в розлученні з позивачем, матеріально дитині не допомагає, вихованням доньки не займається. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.26 повернута до суду повістка про виклик у судове засідання на 02.06.2016 року разом з врученою позовною заявою, доданими до неї документами та ухвалою про відкриття провадження по справі, отримана матір`ю відповідача у порядку ч.3 ст.76 ЦПК України та а.с.30 повернута до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання на обєкті поштового звязку повістка про виклик у судове засідання 22.06.2016 року) повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Позивач згоду на заочний розгляд справи не надавала, тому суд розглядає справу у загальному порядку. Вислухавши позивача, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] повинні бути задоволенні частково, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-ВЛ №138413 від 19.03.2010 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (назва в редакції станом на день реєстрації) 05.12.2012 року, був розірваний шлюб між позивачем та відповідачем по справі (актовий запис №19)(а.с.6). Сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] Дар`ю Андріївну, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.04.2004 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області серії І-ВЛ №273004 (актовий запис №75)(а.с.5). Відповідач [PERSON] з 2010 року знаходиться на території АР Крим та підтримує звязки зі своєю матір`ю [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 4 мікрорайон[ADDRESS], що підтверджується висновком відповідної службової особи Первомайського РВ ГУ МВС України в Харківській області за №К-64 від 29.07.2015 року, затвердженим начальником Первомайського РВ ГУ МВС України в Харківській області [PERSON] (а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що відповідач належної матеріальної допомоги позивачу для утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В той же час позивач просить суд стягнути з відповідача 1/4 частину його заробітку (доходу) за трирічний період до дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не зміг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Судом встановлено, що доказів того, що позивач зверталася до відповідача з вимогою про стягнення аліментів суду надано не було. Також суду не надано доказів ухилення відповідача у будь-якій формі від сплати аліментів. Вказівка про те, що позивач не знала, де знаходиться відповідач до 2015 року, коли отримала висновок Первомайського РВ ГУ МВС України в Харківській області, теж судом не приймаються, оскільки вказаний висновок лише встановлює місце знаходження відповідача та до відносин щодо стягнення аліментів відношення не має. Крім того, позивач не змогла надати пояснити, чому вона звернулася до суду лише 19.04.2016 року, хоча вже у липні 2015 року знала місцезнаходження відповідача. Позивач не повідомила суд, що між нею та відповідачем існує судовий спір щодо квартири, де вони з відповідачем зареєстровані, який на даний час знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що також впливає на обєм доказів, які стосуються даної справи щодо можливості позивача надати докази ухилення відповідача від сплати аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача стосовно стягнення аліментів за трирічний період до дня звернення до суду слід відмовити. В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути розмір судового збору в сумі 551,20 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial