Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

18.11.2020 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про зміну способу стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 08.12.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2020 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 21.01.2021 року. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, стягнених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року (справа №173/2350/18, провадження № 2/173/1210/2018) з відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 1000.00 грн., на ј частину всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року (справа №173/2350/18, провадження № 2/173/1210/2018) з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1000.00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Будь-якої іншої допомоги відповідач на утримання дитини не надає. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшується її потреба у матеріальному забезпеченні. А відповідач самостійно не бажає збільшувати розмір аліментів на утримання дитини, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року (справа №173/2350/18, провадження № 2/173/1210/2018) з відповідача на користь позивачки стягнені аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1000.00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду. Позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягуваних аліментів з твердої грошової суми до розміру ј частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в незначній грошовій сумі, що на думку суду не надає можливості для задоволення всіх необхідних потреб дитини даного віку та не є достатнім для її гармонійного розвитку, а також виходячи із правової позиції, викладеної у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, а саме: ј частину всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908.00 грн. На основі ст. 180, 182, 192, 194 СК України,

Outcome: approved