Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

18 грудня 2018 року [PERSON] пред'явив в суд позов до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зняття з реєстраційного обліку за адресою цієї квартири. В обгрунтування своїх вимог зазначав, що він, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП «Під Голоском - 410» за №3367 від 15 листопада 2018 року, у даній квартирі проживають четверо людей, а саме: він - позивач, дружина - [PERSON], син - [PERSON] та син - [PERSON], який є відповідачем по справі. Однак, відповідач - син [PERSON] на даний час лише зареєстрований за вищевказаною адресою, хоч фактично, більше десяти років в зазначеній квартирі не проживає та в ній не з'являється. Дані обставини підтверджуються актом №495, який складений комісією ЛКП «Підголоском - 410» від 15 листопада 2018 року, який долучений до позовної заяви. Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.» Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. В свою чергу відповідач [PERSON], який не проживає за адресою спірної квартири, втратив право на користування цією квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються його, позивача, права, а тому він змушений звернутися за захистом до суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на такі обставини, він вирішив звернутись в суд та просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 28 січня 2019 року о 12.30 год., позивач [PERSON] не з'явився та подав до суду заяву, зі змісту якої убачається, що він просить розглядати справу без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився та не надіслав до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 28 січня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини, права та обов'язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в 4-кімнатній квартирі [ADDRESS]. Крім нього, в цій квартирі також зареєстрована та проживає його дружина [PERSON], а також значиться зареєстрованим їх син [PERSON], [INFO]. Вищевказана квартира є приватизованою та належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], його дружині [PERSON], та їх синам: [PERSON], який в квартирі не зареєстрований, та [PERSON], який є відповідачем по справі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає понад десять років та в цій квартирі не появляється. Факт не проживання відповідача [PERSON] у вищевказаній квартирі також підтверджується актом комісії ЛКП «Під Голоском-410» за №3367 від 15 листопада 2018 року. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка дає визначення термінів, місце проживання особи - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до п.26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 2 березня 2016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що наявність реєстрації відповідача [PERSON] у вищевказаній квартирі порушує права інших співвласників даної квартири, які змушені нести додаткові витрати по оплаті окремих житлово-комунальних послуг, нарахування яких здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також позбавляє їх можливості вирішувати питання щодо можливості отримання житлових субсидій. При цьому, суд приймає до уваги також те, що задоволення позову [PERSON] в частині зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання в [ADDRESS] через його фактичне не проживання цій квартирі не буде порушувати його права спільної сумісної власності на вищевказану квартиру, а також не буде порушувати його права на проведення нової реєстрації місця проживання в даній квартиру, у випадку, коли він знову стане проживати в цій квартирі. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial