Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

18.03.2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 22.11.2013р. [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 24.02.2015 року має заборгованість у сумі 30798,75 грн., яка складається з наступного: 18740 грн. заборгованість за кредитом; 9565,52 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 550,43 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1442,80 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи, що відповідач не виконує свого зобовязання - не повертає кредит та відсотки за користування ним, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 30798,75 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 307,99 грн. Представник позивача в судове засідання зявився, надав суду докази, щодо стягнення з боржника боргу, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнала, пояснивши що доводи позивача задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав. 22.11.2013 між нею та позивачем був укладений договір, відповідно до якого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Однак, на теперішній час Банк звернувся до суду з повозом про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитом, яка виникла у розмірі 30798,75 грн. З даним розрахунком заборгованості вона не згодна з тих причин що: по-перше, банк самостійно, без її попередження, підняв процентну ставку; по-друге, позивачем одночасно нараховані, крім процентів по кредиту, прострочені проценти та пеня за несвоєчасне погашення кредитного зобовязання. В порушення вимог ст.549 ЦК України, банк просить суд застосувати до неї відповідача, подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з яким ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а заборгованість має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, ст. 10 Закону «Про боротьбу з тероризмом», Указу Президента України №405/204 про рішення РНБУ «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» презюмується наявність підстав, які впливають на виконання угоди та не залежать від волі її сторін. Факт проведення антитерористичних заходів та існування перелічених обставин є визнаними РНБУ, засобами масової інформації, які щоденно висвітлюють всі ці обставини, тобто існування цих факторів є загальновідомим фактором, який не потребує доказування. Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладені договору, договір може бути змінений або не розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязань. Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойку, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, такого ж висновку дійшов і Конституційний суд України. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У суді представник відповідача [PERSON] [PERSON], вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав та дав у суді пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 22.11.2013р. укладено кредитний договір без номеру, шляхом подачі анкети-заяви від 22.11.2013р., отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9, 10-24); - [PERSON] не своєчасно вносила на платіжну картку відсотки за користування кредитом, у зв»язку з чим виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом - 18740 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 9565,52 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 550,43 грн. [PERSON] факти у суді були підтверджені поясненнями представника позивача, а також, доданим розрахунком заборгованість по кредиту за договором б/н від 22.11.2013р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов»язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно умови договору відповідач не виконує, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання. Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом - 18740 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 9565,52 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 550,43 грн., знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що не підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» штрафи: фіксована частина - 500 грн., та процентна складова - 1442,80 грн., з наступних підстав. Частина 2 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом було встановлено, загальновідомими обставини, не потребують доказування, а саме, що на території м. Слов»янська перебували дії АТО у період з 14.04.2014р. по 05.07.2014р. Відповідно до ст. 2 Закон України від 02.09.2014р. №1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Таким чином, [PERSON] не повинна сплачувати штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та у розмірі 1442,80 грн. (процентна складова), відповідно до вказаного вище Закону України від 02.09.2014р. №1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково на суму 28855,95грн., а тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» потрібно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 307,99 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial