Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

17 квітня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 29 серпня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у сторін постійно виникали конфлікті ситуації та непорозуміння. Відповідача сімейне життя не влаштовувало, на прохання змінити свою поведінку відповідач не реагував. Відповідач не займався виховання дитини, внаслідок чого сторони втратили почуття поваги і любові один до одного та навесні 2018 року припинили спільне проживання. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 18 травня 2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, просила суд розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Судом встановлено, що 29 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з березня 2018 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України позивачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved