Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

18.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, сімейні відносини припинені і близько 4 років сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Діти, народжені від шлюбу на даний час є повнолітніми. Оскільки шлюб існує формально, примирення неможливе, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач у поданій заяві підтримав позов та просив ухвалити заочне рішення. Розгляд справи просив провести без його участі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оголошення про виклик відповідача [PERSON] розміщено з додержанням вимог, передбачених ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду у зв'язку із неявкою відповідача [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, оскільки будучи повідомленою про дату, час і місце судового засідання вона не повідомив про причини неявки. Відзиву на позов відповідачем не подано. Підстав для відкладення судового розгляду, визначених п. п. 1, 3-5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України не вбачається. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.\~ Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.09.1984 року, який оформили у Вахрушевській міській раді м. Красний Луч, Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне), серії І-ВЛ № 362115, актовий запис № 175. (а.с. 7) Діти, народжені від шлюбу є повнолітніми. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України,\~ст.\~24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач не надав суду відзив із запереченнями проти позову, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спору з приводу поділу майна подружжя не існує. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 113\~СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~статті 115 СК України\~передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved