Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

19 листопада 2015 року позивач ПАТ «[PERSON] ДНІПРО» звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового приміщення, а саме: квартири № 21, що знаходиться у будинку № 49, що розташований по вулиці Старокозацькій (попередня назва - вулиця Комсомольська) у місті Дніпро Дніпропетровської області, яке він набув на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, виданого 28 квітня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 812, що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 784069. 10 листопада 2015 р. позивачу стало відомо про те, що вищевказане майно 03.09.2015 року о 16:57:03 незаконно без згоди та відома власника вибуло із його володіння, а право власності на нього було зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2015 р.державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON], індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 24355496 від 11.09.2015 року. Як зазначає позивач, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2015 р.. та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2015 року, були скасовані рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 року по справі № 202/5244/15-ц, провадження № 22-ц/774/3306/16. Крім того, 15 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1739, відбувся продаж вказаного майна та державна реєстрація переходу права власності. В цей день, 15 вересня 2015 року, через кілька годин, за таким же договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1439, але вже між [PERSON] та [PERSON], відбувся повторний продаж вказаного майната повторна державна реєстрація переходу права власності на вказане майно. Як зазначає позивач, окрім укладення в один день, 15 вересня 2015 року двох договорів купівлі- продажу вказаної квартири, в цей же день [PERSON] було також укладено Договір іпотеки від 15.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1442, згідно якого вона передала в іпотеку [PERSON] вказану квартиру. Позивач вважає, що перехід права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру під № 21, що знаходиться у будинку під № 49, що розташований по вулиці Старокозацькій (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області до [PERSON], а в подальшому до [PERSON] та [PERSON], а також укладення щодо вищезазначеної квартири Договору іпотеки з [PERSON] як Іпотекодержателем, є незаконними, оскільки майно вибуло із власності Позивача без його відома та волевиявлення, а вказані договори купівлі-продажу та іпотеки укладено з порушенням чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2015 року, зареєстровані у реєстрі за № 1739 та № 1439, а також визнати недійсним договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1442, у зв'язку із цим також скасувати та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру: індексний номер рішення: 24355496 від 11.09.2015 року о 14:55:21, номер запису про право власності: 11138213; індексний номер рішення: 24434266 від 15.09.2015 року о 13:35:33, номер запису про право власності: 11176607; скасувати та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24449415 від 15.09.2015 року о 17:14:01 щодо реєстрації права власності на квартиру, номер запису про право власності: 11 184130, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24452780 від 15.09.2015 року о 18:29:10 щодо реєстрації іпотеки на квартиру, номер запису про іпотеку: 11185834 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24453288 від 15.09.2015 року о 18:51:52 щодо реєстрації обтяження на квартиру, номер запису про обтяження: 11186069; витребувати нерухоме майно із незаконного володіння [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру під №21, що знаходиться у будинку під № 49, що розташований по вулиці Старокозацький (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області, та поновити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 784069 з моменту її вилучення. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлене наступне. [PERSON] Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, виданого 28 квітня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №812 ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «[PERSON] ДНІПРО» набув право власності на житлове приміщення, а саме: квартиру під № 21, що знаходиться у будинку під № 49, що розташований по вулиці Старокозацькій (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області. [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності за на житлове приміщення, а саме: квартиру під № 21, що знаходиться у будинку під № 49, що розташований по вулиці Старокозацькій (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області, зареєстровано за ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «[PERSON] ДНІПРО» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 квітня 2013 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1937503 від 24.04.2013 року о 18:15:04, номер запису про право власності: 784069. реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 49496412101. [PERSON] Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєктанерухомого майна, 03 вересня 2015 року о 16:57:03, право власності на вищезазначену квартиру, на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від15.09.2015 р. було зареєстровано за [PERSON], державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON], індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 24355496 від 11.09.2015 р. 14:55:21. [PERSON] Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктанерухомого майна, 15 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1739. Державна реєстрація права власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] проведена 15.09.2015 року о 13:34:13 державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], індексний номер рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень: 24434266 від 15.09.2015 р. 13:35:33. [PERSON] Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 15 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1439. Державна реєстрація права власності на вищезазначену квартиру за [PERSON]) [PERSON] проведена 15.09.2015 року о 17:06:24 державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], індексний номер рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень: 24449415 від 15.09.2015 р. 17:14:01. [PERSON] Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 15 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір іпотеки вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1442. Державну реєстрацію записів про іпотеку та обтяження здійснено 15.09.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24452780 від 15.09.2015 року о 18:29:10 щодо реєстрації іпотеки на квартиру, індексний номер: 24453288 від 15.09.2015 року о 18:51:52 щодо реєстрації обтяження на квартиру. Заочним рішенням Індустріального районного суду від 10 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «[PERSON] ДНІПРО», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], державна реєстраційна служба України в особі Дніпропетровського міського управління юстиції про розірвання договору купівлі - продажу, визнання договору іпотеки недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено в повному обсязі. 12 серпня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постановлено додаткове рішення. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2015 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «[PERSON] ДНІПРО», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Державна реєстраційна служба України в особі Дніпропетровського міського управління юстиції про розірвання договору купівлі - продажу, визнання договору іпотеки недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено у повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 року по справі № 202/5244/15-ц, провадження № 22-ц/774/3306/16 встановлено, що визнання права власності на квартиру під № 21, що знаходиться у будинку під № 49. що розташований по вулиці Старокозацькій (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області за [PERSON] здійснено судом першої інстанції (Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по справі № 202/5244/15-ц) з порушенням ст.ст. 316, 321, 386 Цивільного кодексу України. Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на це, суд вважає доведеними обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року по справі № 202/5244/15-ц, провадження № 22-ц/774/3306/16, а саме ту обставину, що визнання права власності на квартиру під № 21, що знаходиться у будинку під № 49, що розташований по вулиці Старокозацькій (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області за [PERSON] здійснено Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по справі № 202/5244/15-ц з порушенням ст.ст. 316, 321, 386 Цивільного кодексу України. В силу ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. [PERSON] з ч. 1ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином з огляду на вище викладені обставини справи та наведені положення законодавства, суд прийшов до висновку про те, що майно, а саме: квартира № 21, що знаходиться у будинку № 49, що розташований по вулиці Старокозацькій (Комсомольській) у місті Дніпро Дніпропетровської області вибула із власності позивача не законно, що підтверджено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року по справі № 202/5244/15-ц, провадження № 22-ц/774/3306/16, та без відповідної на те правової підстави фактично знаходиться у володінні [PERSON], яка незаконно передала її в іпотеку [PERSON]. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право: на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. [PERSON] п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 2 статті 399 ЦК України встановлено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником або іншою особою. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. При цьому, пунктом 2 частини 3 цієї статті визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. [PERSON] із ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. [PERSON] Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом. Також, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно ст. ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину. так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, право позивача обрати такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, залежить від того, чи порушено таким правочином його право. У випадку встановлення такого порушення, визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного права, котрий він може обрати на власний розсуд. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки оскаржувані договори купівлі-продажу та договір іпотеки, які укладено між відповідачами безпосередньо стосуються прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р.№ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним Законом передбачено скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно і, таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9744 грн. При цьому суд враховує розяснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 3 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 2436 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved