Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

19.06.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що згідно свідоцтв про право на спадщину являється власником будинку № 15 по вул. Чайковського в с. Черневе Мостиського району Львівської області. Вказувала, що перед смертю спадкодавці [PERSON] і [PERSON] просили її (позивачку) надати можливість відповідачці [PERSON] тимчасово проживати у спірному будинку. Стверджувала, що ще до отримання свідоцтв про право на спадщину на вказаний будинок домовилась із відповідачкою [PERSON] про купівлю такого, за що отримала завдаток від останньої в сумі 450 доларів США. Зазначала, що після оформлення права власності на спірний будинок двічі домовлялась із відповідачкою [PERSON] про підписання документів в нотаріальній конторі про продаж будинку на підставі домовленості, що відбулась між ними, однак остання проігнорувала її (позивачки) пропозиції. Вказувала, що у 2008 році вирішила проживати у спірному будинку, так як її (позивачки) житлові умови у м. Львові є незадовільними, про що повідомила відповідачку [PERSON] і попередила про виселення. Так, як остання не стала приймати від неї письмове попередження, змушена була звернутись до приватного нотаріуса з проханням про передання відповідачці заяви, якою попереджає останню про виселення. Стверджувала, що відповідачка [PERSON] відмовилась виселятись і почала погрожувати знищенням її (позивачки) майна, а також незаконно поселила у спірний будинок відповідачів [PERSON] і [PERSON] (своїх дочок), які проживають у будинку без реєстрації. Крім того, не допускають її (позивачку) до користування майном, чим перешкоджають їй у здійсненні права власності. З огляду на наведене, просила суд постановити рішення, яким зобовязати відповідачів не чинити перешкод позивачці в користуванні жилим приміщенням в будинку № 15 по вул. Чайковського в с. Черневе Мостиського району Львівської області шляхом його звільнення, а також просила виселити останніх із спірного житлового будинку без надання їм іншого житлового приміщення. В свою чергу, відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов, де просила суд визнати договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] дійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, в порядку набувальної давності, покликаючись на наступне. З 2004 року вона ([PERSON]С.) постійно проживає, добросовісно володіє і користується будинком, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області. У жовтні 2004 року з [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], яким належав спірний будинок, вони домовились про те, що вона купляє даний будинок за 500 доларів США, та оскільки останні перебували в домі пристарілих, оформлення документів ними було відкладено на пізніше, в підтвердження даного факту [PERSON] було наданої їй ([PERSON]С.) розписку, якою остання зокрема й зобовязувалася переоформити на неї спірний будинок. Стверджувала, що будинок складається лише з однієї кімнати та кухні, а тому у 2004 році, оскільки такий перебував в аварійному стані, з боргами по електропостачанню, між ними була узгоджена така низька ціна. Вказувала, що за час проживання в будинку з 2004 року нею ([PERSON]С.) проведено його капітальний ремонт: одна зовнішня стіна була повністю обвалена, яку вона підмуровувала; стелі в кімнатах були прогнивші, які нею заново зроблено; замінила зігнивші вікно та двері кухні; єдина піч в будинку була розвалена, а тому вона поставила нову кахельну піч-кухню; замінила прогнившу місцями підлогу та покрила її фарбою; перештукатурила і побілила стіни будинку і ззовні, і зсередини, оскільки в них були тріщини, повідпадала штукатурка; частково поміняла покрівлю даху, оскільки старий дах протікав; поставила браму, оскільки стара була повністю зруйнована; відремонтувала паркан; крім того, все подвіря було сильно захаращене і сміттям, і дикорослими кущами, і старими деревами, які становили загрозу для будівлі (сміття вивозила декілька і днів багатьма возами); всі борги за енергопостачання оплатила саме вона, що підтверджується актом обстеження будинку та таке можуть підтвердити сусіди. Зазначала, що вона більше десяти років відкрито та безперервно володіє спірним будинковолодінням, постійно в ньому проживає, обробляє земельну ділянку відведену для обслуговування такого будинку, використовує господарські споруди та проводила капітальний ремонт. Відтак, вважає, що володіння таким будинком повністю перейшло до неї, однак без жодних правовстановлюючих документів. Стверджувала, що [PERSON], оглянувши всі покращення будинку, останнім часом порушує домовленості і вимагає її виселення з метою ще одного продажу будинку (неодноразово приводила покупців), натомість на неї переписати будинок відмовляється. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просили суд відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], а також відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, так як вважають такий безпідставним. Позовні вимоги зустрічного позову просили суд задоволити в повному обсязі. Представники третіх осіб Мостиської РДА [PERSON] та Чернівської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні вказали, що у вирішенні даного спору покладалися на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб Мостиської РДА та Чернівської сільської ради, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]А, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, належав [PERSON] та [PERSON]. У 2001 році [PERSON] та [PERSON] було відправлено в дім для пристарілих людей, де 25.01.2007 року померла [PERSON], а 02.03.2007 року помер також і її брат [PERSON] Так, спадщину після їх смерті прийняла [PERSON] (позивачка за первісним позовом), яка на даний час і являється власником вищевказаного житлового будинку. Наведене підтверджується наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2007 року (реєстраційний номер 1562); копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.10.2007 року (реєстраційний номер 1569); копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16412139 від 25.10.2007 року. Як встановлено судом, у 2004 році у спірний будинок, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, поселилася [PERSON] (відповідачка за первісним позовом) разом з сімєю доньками [PERSON] та [PERSON] (відповідачами за первісним позовом), так як в даному будинку з 2001 року ніхто не проживав й між нею та [PERSON] була узгоджена домовленість про те, що остання передасть [PERSON] у власність вказаний будинок. Зважаючи на аварійний стан будинку та наявність по такому заборгованості за електропостачання, його вартість була узгоджена на суму 500 доларів США, де згідно власноручної розписки [PERSON] така отримала від [PERSON] за вказаний будинок 2260 грн. Проти даного факту позивачка [PERSON] не заперечила. Наведені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією розписки від 16.10.2004 року, актом обстеження від 09.07.2015 року. Згідно вимог норми Цивільного кодексу України, яка діяла на момент укладення домовленості між сторонами, зокрема ст.657, вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено судом, жодних формальностей по проведенню реєстрації житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, у відповідності до вищевказаної норми закону, проведено не було, так як на той час (станом на 16.10.2004 року) живими були дійсні власники будинку [PERSON] та [PERSON] Після їх смерті спірне будинковолодіння успадкувала позивачка [PERSON], яка спадщину прийняла та переоформила її на своє імя у 2007 році, тобто до цього часу вона не була вправі розпоряджатися таким будинком. Відтак, оскільки на час укладення між сторонами ([PERSON] та [PERSON]С.) домовленості про продаж житлового будинку [PERSON] не являлась власником такого будинку та не була уповноважена ним розпоряджатися, то суд не вбачає жодного правового підґрунтя для визнання вищевказаної домовленості правомірною, так як таке право належить лише власнику житлового будинку та укладення договору його купівлі-продажу законом передбачає певні вимоги, а саме: письмова форма договору, його нотаріальне посвідчення, державна реєстрація тощо. Оскільки між сторонами вказаних вище вимог дотримано не було, суд не вправі визнавати дійсним договір купівлі-продажу будинковолодіння, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області. Також суд не вбачає правових підстав для визнання за відповідачкою [PERSON] права власності на вищевказаний житловий будинок в порядку набувальної давності, з огляду на наступне. Згідно вимог ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Крім того, з ч.3 вказаної статті, вбачається, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] передчасно заявила суду позовну вимогу про визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку набувальної давності, оскільки вона могла б набути таке право, враховуючи приписи ч.3 ст.334 ЦК України, лише після спливу пятнадцятирічного\~\~строку. Крім того, як встановлено судом, у 2008 році [PERSON] заявила [PERSON] вимогу як законний власник, де просила таку звільнити до 01.04.2008 року займаний нею житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, що є підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви від 28.02.2008 року. Даний факт також унеможливлює визнання права власності за набувальною давністю, так як свідчить про недобросовісне заволодіння [PERSON]С спірним житловим будинком. Згідно положень ст.ст.318 та 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, так як таке право є непорушним. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.3 ст.47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду. Як відомо із ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. При постановленні рішення судом не описуються пояснення свідків, які були надані в судовому засіданні, оскільки такі не містять у собі інформативного чи правового змісту для вирішення даного спору. Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, беручи до уваги, що [PERSON] на даний час являється законним власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, та вимагає виселення відповідачів з спірного житлового будинку, так як проживання останніх порушує її права як власника, зважаючи, що у відповідачів немає жодних законних підстав для перебування в спірному житловому будинку, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог за первісним позовом в частині зобовязання відповідачів не чинити перешкод позивачці в користуванні спірним жилим приміщенням та виселення таких без надання їм іншого житлового приміщення. Крім того, в процесі розгляду справи позивачкою [PERSON] збільшено позовні вимоги, а саме така, окрім вищезазначених позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на будинок, що знаходиться за адресою: с. Черневе, вул. Чайковського, 15, Мостиського району Львівської області, не навівши при цьому жодних для цього підстав та не обґрунтувавши, з якою метою така просить визнати за нею право власності на спірне будинковолодіння, а тому в тій частині суд вважає за необхідне відмовити, так як [PERSON] на даний час вже являється власником спірного будинку. У відношенні задоволення зустрічних позовних [PERSON] суд дійшов висновку відмовити в повному обсязі через безпідставність таких позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed