Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

19 грудня 2014 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив « Промінь - Плюс », з уточненням вимог просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на 35/100 часток квартири, встановити порядок користування квартирою, виділивши в користування позивача житлову кімнату площею 11,8 м-2 та лоджію, відповідачеві виділити житлові кімнати площею 7,5 м-2 та 17,4 м-2, залишивши у спільному користуванні коридор, кухню, ванну кімнату та туалет. Посилалася на те, що 16 листопада 1985 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірваний 22 жовтня 2009 року. Під час перебування у шлюбі вона та відповідач за спільні кошти придбали квартиру шляхом пайової участі у будівництві через житлово-будівельний кооператив « Пролісок » в який вступив відповідач. Перший внесок в розмірі 3590 крб. внесено особисто [PERSON] до укладення шлюбу, а решту коштів за квартиру в розмірі 8168 крб. внесено сторонами за спільні кошти в період перебування у шлюбі. З підстав передбачених статтею 22 КпШС України просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав повністю, просить вимоги позивача задовольнити, не заперечив обставин придбання квартири в період шлюбу за спільні кошти подружжя. Представник третьої особи на стороні відповідача Обслуговуючого кооперативу « Промінь - Плюс » - Стецкевич М.Г. згодна з позовом , підтвердила факт сплати коштів в розмірі 8168 крб. сторонами в період їх перебування у шлюбі. Суд, заслухавши учасників судового засідання , дослідивши надані сторонами докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом , що 16 листопада 1985 року між сторонами укладено шлюб, який розірваний 22 жовтня 2009 року. ( арк. 9,10). Довідкою Обслуговуючого кооперативу « Промінь Плюс » яке є правонаступником ЖБК « Пролісок », підтверджується, що балансова вартість квартири [ADDRESS] становить 11758 крб. перший внесок в розмірі 3590 крб. здійснено 09.10.1985 року, наступний 09 грудня 1986 року в розмірі 453 крб. та решта суми в розмірі 7715 крб. за період з січня 1988 року по грудень 1991 року. ( арк..с. 32). Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови « Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи » від 18 вересня 1987 року № 9 ( з наступними змінами та доповненнями), до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до ст.17 Закону України « Про власність », яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартири є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » від 22 грудня 1995 року при повному внесенні пайових внесків за квартиру, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, з посиланням на положення ст.ст. 22,28 КпШС, що діяв на час отримання спірної квартири та виплати пайових внесків, суд приходить до висновку про те, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період офіційного шлюбу, з 16 листопада 1985 року по грудень 1991 року за рахунок спільних коштів, являється їх спільною сумісною власністю, в зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 35/100 частини спірної квартири відповідно до належної їй частки у паєнагромадженні підлягають задоволенню. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності », роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі кватири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позивачем вимог, які не заперечуються відповідачем, суд вважає за можливе встановити настпний порядок користування квартирою: виділити позивачу житлову кімнату площею 11,8 м-2 та лоджію, залишивши відповідачеві житлові кімнати площею 7,5 м-2 та 17,4 м-2, у спільному користуванні сторін залишити коридор, кухню, ванну кімнату та туалет. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487,20 грн. Н підставі вищевикладеного, керуюсь ст.ст.3,11,60,88.213,214,215 ЦПК України, на підставі ст. 22 КПшС , суд -

Outcome: approved