Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

19.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати нікчемним заповіт [PERSON], посвідчений 07.06.2013 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 1-1430, а також судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що він є дядьком [PERSON], яка довгий час хворіла та [INFO] померла. Після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де йому було повідомлено про те, що [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON]. Позивач стверджує, що вказаний заповіт є нікчемним, так як нотаріусом порушено порядок його посвідчення, а саме свідок, будучи вже учасником посвідчення правочину, не може підписувати його за заповідача. Таким чином позивач вважає, що відповідно до ст. 1257 ЦК України спірний заповіт є нікчемним, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, вказуючи на його безпідставність. Представник третьої особи Третьої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Маслова М.В. у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 26.03.2014 року надала до суду заперечення на позов, в яких просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Померла [PERSON] була племінницею [PERSON], позивача у даній справі, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після її смерті [PERSON] звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак листом від 16.09.2013 року № 5155/05-14 його було повідомлено про те, що [PERSON] залишила заповіт на все своє майно не на його корить. З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2013 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO]. Вказаний правочин було посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У зв'язку з хворобою рук [PERSON], за її дорученням, у її та нотаріуса присутності текст заповіту було підписано [PERSON]. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 1233 Цивільного кодексу України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом частини 1 статті 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що зазначений заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме вказує на те, що він як родич [PERSON] не має жодної інформації про те, хто така [PERSON], жодного разу не чув про неї від заповідачки. Позивач вважає, що [PERSON] та заповідач не були знайомі, а від так заповідач не могла сама визначити [PERSON], як особу, що підпише заповіт замість неї. Також стверджує, що при встановлені особи гр. [PERSON] як свідка в тексті заповіту її прізвище відрізняється від того, що написано її рукою двічі при посвідченні заповіту, а саме «[PERSON]». Таким чином, на думку позивача, свідок, будучи вже учасником посвідчення правочину, не може підписувати його за заповідача. Статтею 56 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, на яку посилається позивач, заповіт, складений особою, яка не мала не це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За змістом 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або з фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії із зазначенням причин, з яких текс правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Пункт 5 Глави 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 з подальшими змінами встановлює, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з іншої причини не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса він може бути підписаний іншою фізичною особою, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь якої або за участю якої його посвідчено. Аналізуючи зміст заповіту, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогами законодавства щодо порядку його укладання та посвідчення, а саме: відповідно до вимог ч.1 ст. 1247 ЦК України в заповіті вказані місце та час його складання; у відповідності до ч.2,3,4 ст. 1247 ЦК України та ч. 4 ст. 207 ЦК України за особистим проханням [PERSON] в її присутності та присутності нотаріуса заповіт був підписаний [PERSON], підпис якої посвідчена нотаріусом. Особа [PERSON] встановлена згідно паспорту гр. України серії КК 216250, крім того, [PERSON] не є особою, на користь якої заповідалося майно. Згідно ч. 3 ст. 1247 ЦК України заповіт нотаріально посвідчений та в голос прочитаний заповідачем [PERSON], про що є відповідний запис в тексті заповіту. Таким чином, твердження позивача про те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є необгрунтовані, безпідставні та жодним чином не доведені. Також суд звертає увагу на те, що заповідач [PERSON] була дієздатна та не мала вад зору, у зв`язку з чим самостійно прочитала заповіт. Наведене свідчить про те, що застосовувати положення ч.2 ст.1248 ЦК України щодо присутності при посвідченні заповіту свідків у даному випадку не можливо і присутність свідків [PERSON] та [PERSON] була не обов`язкова. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того суд залишає поза увагою висновок № 378 від 07.10.2013 року комісійної судово-медичної експертизи по факту смерті [PERSON], [INFO], виходячи з наступного. З вказаного акту вбачається, що проведення експертизи було розпочато 29.10.2013 року та закінчено 05.12.2012 року, однак як вбачається з довідки № 1705 на одержання та підпоховання праху, виданої КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеський крематорій», кремація тіла [PERSON] відбулась ще 22 червня 2013 року, тому висновки експертизи робились лише на підставі акту №2154 судово-медичного дослідження тіла [PERSON] Більш того у вищевказаній експертизі зазначено, що стан кістково-м'язового-суглобного апарату рук [PERSON] дозволяв їй виконати активні дії, зокрема, виконати підписи на документах в тому числі й 07.06.2013 року. Однак, в матеріалах справи міститься медична картка амбулаторного хворого № 41, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, записи в якій протирічать вищевказаним доводам експерта. Також під час розгляду справи в якості свідка в суді була допитана [PERSON], дільничий терапевт поліклініки №20, яка з 28.04.2013 року спостерігала за станом здоров`я [PERSON] та повідомила суду, що стан здоров`я останньої був тяжким, у неї були трофічні язви, набряки рук та лиця, вона мала хронічну венозну та серцево-судинну недостатність, порушення кровообігу. Крім того, [PERSON] навіть не могла держати у руках чашку, щоб попити самостійно, у зв`язку з чим її поїли з соломинки. Ознаки зазначених хвороб лікар помітила ще у квітні 2013 року. Разом з тим, хвора розуміла значення своїх дій, у неї була гарна пам'ять та тверезий розум. Також пояснила, що догляд за померлою здійснювала [PERSON], її гарна подруга, і даний догляд здійснювався належним чином. Зазначені обставини щодо стану здоров'я померлої також підтвердили свідки [PERSON], подруга померлої, [PERSON], її родичка, та [PERSON], який постійно навідував [PERSON] Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Зі змісту заповіту від 07 червня 2013 року вбачається, що [PERSON] склала заповіт в присутності свідків, що відповідно до ч.1 ст. 1253 ЦК України не є порушенням. Таким чином у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцем свого майна [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів того, що заповіт складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення. Крім того, вирішуючи питання по суті, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що йому не відомо хто така [PERSON], так як сам позивач [PERSON] є літньою людиною, а саме [INFO] та проживав окремо від померлої, а від так не міг часто навідувати померлу та знати всіх осіб, з якими вона спілкувалась та підтримувала приятельські стосунки. З урахуванням вищевказаного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як його доводи не були доведені під час розгляду справи. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed