Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

17 грудня 2014 року позивач звернувся до Попаснянського районного суду Луганської області із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що починаючи з 1992 року він працював в локомотивному депо Попасна ДП «Донецька залізниця», при цьому починаючи з 16 травня 2000 року позивач обіймав посаду сторожа бази палива. Наказом №122/ос від 04 грудня 2014 року, який був виданий начальником підприємства [PERSON], позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Вважаючи, що наказ про його звільнення був винесений безпідставно та незаконно, позивач в поданому позові просить суд поновити його на попередній роботі на посаді сторожа бази палива локомотивного депо Попасна ДП «Донецька залізниця» та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість, надавши на адресу суду відповідні письмові заперечення (а.с.20-24), вважаючи при цьому, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України та за згодою профспілкового комітету підприємства. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним в задоволені позову відмовити з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В суді без запереченнь з боку сторін було встановлено, що сторони дійсно перебували в трудових відносинах, при цьому позивач починаючи з 16 травня 2000 року позивач працював на посаді сторожа бази палива локомотивного депо Попасна ДП «Донецька залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача на а.с.12-13. Наказом №122/ос від 04 грудня 2014 року, який був виданий начальником підприємства [PERSON], позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, про що свідчить копія наказу на а.с.5. Враховуючи вищенаведене та вирішуючи позовні вимоги, суд зазначає наступне. Так, згідно п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Крім того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Також, відповідно до п.25 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, «вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. Крім того, згідно із вимогами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани або звільнення. А відповідно до вимог статтей 147-1 та 148 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника і можуть бути застосовані безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення і не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому, згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Враховуючи вищенаведені вимоги діючого трудового законодавства України та перевіряючи доводи сторін, судом із пояснень сторін, свідків та наданих доказів було встановлено наступне. Так, 27 жовтня 2014 року приблизно о 18.30 позивач, який згідно графіку змінності повинен був працювати у нічну зміну, прийшов до медичного пункту локомотивного депо з метою проходження медичного огляду, так як згідно наказу начальника локомотивного депо Попасна від 13.11.2008р. за №679 (а.с.85) усі особи, які обіймають посаду сторожа бази палива, були зобов'язані щодня перед роботою проходити медичний огляд в медичному пункті з відміткою в Журналі проходження медичних оглядів. Під час проходження медичного огляду фельдшером [PERSON], яка була допитана судом у якості свідка, були виявлені зовнішні ознаки знаходження позивача у стані алкогольного сп'яніння, що виразилось у різкому запаху алкоголю з ротової порожнини, після чого [PERSON] запропонувала позивачу пройти тестування на приборі «Алкотест-203», на що позивач категорично відмовився. Про відмову позивача від проходження медичного огляду фельдшер [PERSON] зробила відповідний запис під №14 в Журналі реєстрації щозмінного медичного огляду працівників (а.с.26-27), після чого про даний випадок доповіла відповідальному черговому по депо [PERSON], який прибувши до медичного пункту, вдруге запропонував позивачу пройти медичний огляд в будь-якому медичному закладі міста Попасна, на що позивач знову відмовився. Після цього черговий по депо [PERSON] відсторонив позивача від роботи до кінця зміни, а також був складений відповідний комісійний акт про появу позивача на роботі в нетверезому стані і відмови про відмову позивача від проходження медичного огляду (а.с.25), який був підписаний безпосередньо й самим позивачем. Наступного дня 28 жовтня 2014 року о 07 годині позивач був запрошений на оперативну нараду до начальника депо, де у присутності позивача був розглянутий випадок його появи на роботі в нетверезому станірота правомірність видання наказу №585 від 12.09.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.12), судом із пояснень представника відповідача та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] його появи на роботі в нетверезому стані, при цьому були заслухані як черговий по депо [PERSON] та фельдшер [PERSON], так безпосередньо й сам позивач, який під час наради визнав факт своєї появи на роботі в нетверезому стані, про що свідчить протокол оперативної наради на а.с.29. Крім того, позивач з даного факту власноруч написав письмові пояснення (а.с.30), в яких також визнав факт своєї появи на роботі в нетверезому стані. За наслідками оперативної наради та на підставі рапорту чергового по депо [PERSON] начальником депо був виданий Наказ за №663 про відсторонення позивача від роботи до кінця робочої зміни без збереження заробітної плати (а.с.31), а також з урахуванням попередніх показників роботи позивача адміністрацією підприємства було прийнято рішення про направлення подання в профспілковий комітет підприємства на отримання згоди профспілкового комітету на звільнення позивача за п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с.32). Враховуючи вищенаведені встановлені по справі фактичні обставини, суд вважає, що факт появи позивача на роботі у нетверезому стані є доведеним, що підтверджується як поясненням свідка [PERSON], так і письмовими доказами - Актом про відмову від проходження медичного огляду (а.с.25), Журналом реєстрації щозмінного медичного огляду працівників локомотивного депо (а.с.26027), рапортом чергового по депо [PERSON] та протоколом оперативної наради (а.с.28-29). При цьому Акт про відмову позивача від проходження медичного огляду, який був складений 27.10.2014р., суд приймає як належний та допустимий доказ по справі, так як він узгоджується з іншими доказами - поясненнями свідка [PERSON] та вищезазначеними письмовими доказами. Разом з тим судом враховується, що позивач, який під час службового розслідування визнавав факт своєї появи на роботі в нетверезому стані, але в судовому засіданні став заперечувати даний факт, не надав на адресу суду жодного доказу на підтвердження таких своїх доводів. Таким чином судом встановлено, що позивач 27 жовтня 2014 року о 18.30 дійсно з'явився на роботу в нетверезому стані, чим грубо порушив «Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників та службовців локомотивного депо Попасна», п.п.14 п.3.1 розділу 3 якого передбачено, що категорично забороняється з'являтись в нетверезому стані на території депо в робочий та неробочий час (а.с.38-40). Також судом враховується, що подання адміністрації підприємства про надання згоди на звільнення позивача на підставі п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані було розглянуто 11 листопада 2014 року на засіданні профкому, на якому, крім членів профкому, були присутні як представники адміністрації підприємства, так й сам позивач, про що свідчить протокол засідання на а.с.78-84. При цьому, за наслідками розгляду цього подання профком надав згоду на звільнення позивача на підставі п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, врахувавши при цьому попередні показники роботи позивача, який раніше неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Після чого Наказом №122/ос від 04 грудня 2014 року, який був виданий начальником підприємства [PERSON], позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, про що свідчить копія наказу на а.с.5. При цьому суд приймає до уваги те, що перший наказ про звільнення позивача був виданий 27.11.2014р. за №118/ос (а.с.35), коли позивач останній день знаходився на лікарняному (а.с.34), тобто фактично цей наказ був виданий з порушенням вимог тдіючого трудового законодавства. Разом з тим, суд враховує, що адміністрація підприємства самостійно виправила допущене порушення, поновивши позивача на посаді сторожа бази палива та добровільно сплативши позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28 листопада по 04 грудня 2014 року, про що свідчить відповідний Наказ №121/ос від 04.12.2014р. (а.с.36). У зв'язку з чим суд вважає, що при таких обставинах трудові права позивача не були суттєво порушені. При таких встановлених по справі обставинах суд вважає, що звільнення позивача з займаної посади на підставі п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача щодо його поновлення на роботі є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що позивачем був неправильно обраний спосіб захисту порушених трудових прав, так як позивач в своєму позові не просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ №122/ос від 04 грудня 2014 року про його звільнення. На підставі викладеного, ст.ст.40,43,46,147-149 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р.,

Outcome: dismissed