Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

18 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON] пред'явили вказаний позов, посилаючись на наступні обставини. На підставі протоколу засідання правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання № 7 від 15. 04.1987 р. їм була виділена земельна ділянка площею 0,06 га, яку у лютому 1990 року винесено в натуру та на якій того ж року ними збудовано житловий будинок [ADDRESS]. З метою реєстрації права власності на вказаний будинок вони зверну- лися до Державного реєстратора відділу з надання адміністративних послуг Татарбунарської рай- онної державної адміністрації Одеської області Чебана Г.А., однак отримали відмову у зв'язку з ві- дсутністю правовстановлюючих документів на будинок та не надання документів, які вимагає ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки майно, набуте ними за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної су- місної власності, просили визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частині за ко- жним на спірний житловий будинок. Представник позивачів у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розгля- нути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача також у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, позовні вимоги визнав, у відповідності до ст.178 ЦПК України відзиву на позовну заяву не надав. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного за- собу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7), 19.02.1987 р. Борисі- вською сільською радою Татарбунарського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 5. Як вбачається з копії протоколу засідання правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання № 7 від 15.04.1987 р. (а.с.5), правління ім.Татарбунарського повстання прийняло рішення про ви- діл та закріплення земельних ділянок колгоспникам, у тому числі [PERSON], розміром 0,06 га. З копій матеріалів справи, а саме паспорту на забудову садиби, проекту забудови земельної ді- лянки індивідуального забудовника та акту виділу в натуру земельної ділянки (а.с.13-15), видно, що земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована по [ADDRESS], виділено в натурі та передано забудовнику [PERSON] З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Татарбунарським РБТІ за станом на 30.10.2017 р. (а.с.8-12), вбачається, що [PERSON] замов- лено технічний паспорт на будинок по [ADDRESS]. Вартість житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] складає 133190 грн., що слідує із звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, складеного ТОВ «Імперіал-777» 22.02.2018 р. (а.с.19-20). Державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Татарбунарської районної державної адміністрації Чебаном Г.А. 22.05.2018 р. повідомлено [PERSON] та [PERSON], що відповідно до поданих ними документів провести державну реєстрацію права власності на бу- динок по [ADDRESS] не можливо, оскільки це суперечить вимогам ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здій- снює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності, згідно ч.1 ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені за- коном, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі вт- рати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 р. № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ре- гулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Зі змісту ч.1 ст.2 та ст.3 даного Закону вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердже- ження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяже- нь таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реє- страції відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом п.6, п.9 ч.1 ст.27 згаданого Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не вста- новлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чо- ловіка є рівними. В судовому засіданні встановлено, що за період шлюбу, а саме у1987 році, позивачам була виді- лена земельна ділянка площею 0,06 га, яка розташована по [ADDRESS], та на якій ними у 1990 році збудовано житловий будинок № 108. Однак зареєструвати право власності на вказаний будинок неможливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих до- кументів на будинок, які вимагає ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин, вважає суд, за [PERSON] та [PERSON] має бути визнано право спі- льної часткової власності - по 1/2 частині кожному, на житловий будинок [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved