Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON], третя особа - [PERSON] міське управління юстиції Донецької області, про визнання незаконним рішення міської ради щодо надання у власність земельної ділянки. В обгрунтування позову зазначила, що земельна ділянка за №22, розташована по пров.Полєтаєва, 22 в Орджонікідзевському (нині Лівобережному) районі м.Маріуполя, площею 487 кв.м. була надана під забудову житлового будинку [PERSON] на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської ради депутатів від 26 вересня 1973 року. 17 листопада 1981 року рішенням Орджонікідзевського народного суду м.Жданова було встановлено порядок користування земельною ділянкою за №22 по пров.Полєтаєва в м.Маріуполі між співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] була надана у користування земельна ділянка відповідно до його частки в зазначеному домоволодінні 51/100 - площею 248 кв.м., [PERSON] відповідно до її частки 49/100 - площею 239 кв.м., з встановленням з пров.Полєтаєва на відстані 3,3 м., шириною 2,6 м. відповідно до схеми БТІ загального проходу. На цей час, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 01 червня 2012 року, вона є власником 51/100 частки (що раніше належала [PERSON]В.) домоволодіння №22 по пров.Полєтаєва у м.Маріуполі. Власником 49/100 частини домоволодіння (що раніше належала [PERSON]К.) є [PERSON] Вказувала, що у звязку із набуттям права власності на 51/100 частку домоволодіння за №22 по пров.Полєтаєва в м.Маріуполі до неї перейшло право користування земельною ділянкою, що було встановлено для попереднього власника - у розмірі 248 кв.м., а [PERSON] - 239 кв.м. Однак, рішенням [PERSON] міської ради за №6/28-3390 від 18.06.2013 року у власність [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,0105 га та площею 0,0128 га по пров.Полєтаєва, 22. Із зазначеним рішенням [PERSON] міської ради, вона не згодна, вважала його незаконним та необгрунтованим, оскільки під час приватизації земельної ділянки [PERSON], не була виконана вимога про погодження меж ділянки з суміжними землекористувачами. Тобто з нею межі земельної ділянки ні яким чином не погоджувались і її права та інтереси враховано не було. Окрім того, наданням [PERSON] у власність земельної ділянки в межах, в яких вона в теперішній час визначена рішенням міської ради, значною мірою порушуються границі встановлені рішенням суду та їх фактичним користуванням земельною ділянкою. Вважала, що рішення виконкому [PERSON] міської ради №6/28-3390 від 18.06.2013 р. було прийнято з порушенням встановленого порядку, а також порушило її права стосовно користування земельною ділянкою, а тому, має бути визнано недійсним. Посилаючись, зокрема на ст.ст.116, 120, 152, 155 ЗК України, просила суд: 1) визнати недійсним рішення [PERSON] міської ради №6/28-3390 від 18.06.2013 р. «Про надання громадянам України у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, які перебувають у їх користуванні» в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0105 та 0,0128 га по пров.Полєтаєва, 22 у м. Маріуполі; 2) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно на імя [PERSON] від 18.07.2013 року №6456615 на земельну ділянку 0,0128 га, кадастровий номер 1412336900:01:023:0844, по провулку Полєтаєва, 22 в місті Маріуполі, видане реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції Донецької області; 3) визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на нерухоме майно на імя [PERSON] від 18.07.2013 року №6531671 на земельну ділянку 0.0150 га, кадастровий номер1412336900:01:023:0843, по провулку Полєтаєва, 22 в місті Маріуполі, видане реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції Донецької області; 4) скасувати рішення державного реєстратора відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції про реєстрацію права власності на імя [PERSON] від 18.07.2013 року на земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер1412336900:01:023:0843 та на земельну ділянку площею 0,0128 га, кадастровий номер 1412336900:01:023:0844, по провулку Полєтаєва, 22 в місті Маріуполі. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову, в обгрунтування яких зазначила, що земельну ділянку, площею 487 кв.м. було виділено за рішенням виконкому Орджонікідзевської районної Ради Маріуполя у 1973 році [PERSON] під забудову житлового будинку. На зазначеній земельній ділянці [PERSON]В спільно зі своєю дружиною, [PERSON] побудували житловий будинок. 07.04.1981 року шлюб між зазначеними особами було припинено. У зв'язку з розірванням шлюбу, [PERSON]В звернувся до суду з позовом про поділ будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. За рішенням Орджонікідзевського районного суду Маріуполя від 17.11.1981 р (справа №2-499/81) проведено розділ будинку між подружжям з виділом кожному з них частки в натурі: у власність [PERSON]В відійшла частина будинку літ.Г-1, що складається з коридору 1-1, коридору 1-2, житлової кімнати 1-3, комори 1-7, загальною площею -23,75 кв.м., прибудови літ А-1, майданчики, що становить 51/100 будинку. У власність [PERSON]К перейшла частина будинку літ Г-1, що складається з кімнат 1-5, 1-6, 1-4, загальною площею 42.6 кв.м., а також двох сараїв і майданчики, що становить - 49/100 будинку. Згідно із зазначеним судовим рішенням, був визначений порядок користування земельною ділянкою: у користуванні [PERSON] була залишена земельна ділянка загальною площею -248 кв.м., у тому числі під забудовою 79 кв.м., ділянка загального користування - 55 кв.м. вільної площі, зайнятої під садом - 115 кв.м. розміром в кінці ділянки 12,9 кв.м., по ширині і довжині 10,0 м. з домоволодінням №24 та всередині ділянку 5,5 м., далі 4,5 м. Вагиній З.К. виділена ділянка загальною площею 239 кв.м. В тому числі під забудовою 64 кв.м., ділянка загального користування 55 кв.м. вільної площі, зайнятої під садом 120 кв.м. Цю ділянку з розмірами по ширині 113 м. по пров.Полєтаєва і по довжині всередині ділянки 11 кв.м. і з домоволодінням №20 - 7,25 м, а також по ширині 33 м. по пер.Полетаєва і по довжині по домоволодінню №24 - 18 м. Земельна ділянка, надана в користування [PERSON]К перейшла в користування наступним власникам, одним з яких стали [PERSON] і [PERSON], після смерті яких право власності в порядку спадкування на нерухоме майно у вигляді 51/100 і право користування земельною ділянкою [PERSON] міської ради розміром 0,0118 га перейшло до [PERSON] 16.02.2012 року, який в свою чергу продав частку будинку позивачці [PERSON] Частка [PERSON]К перейшла до [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 18.02.2003 року. Таким чином, на момент переходу права власності на 51/100 частку будинку по пров.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі - 01.06.2012 року до позивачки [PERSON], змінився порядок користування земельною ділянкою, визначений рішенням суду від 1981 року і даний порядок користування змінений був за згодою власників і врахований при прийнятті рішень Орджонікідзевським райвиконкомом у 1983 р. при визнанні за [PERSON] права на прибудову літ Г-1 в 1983 році та Орджонікідзевською адміністрацією в 2002 році про включення до складу домоволодіння [PERSON] сараю літ Е-1, тамбура а-1, а також рішенням Орджонікідзевського суду Маріуполя від 16.05.2012 року про визнання за [PERSON] 3 права власності на житлову прибудову А1-1. Вважала, що всі ті юридичні дії, вчинені колишнім власником або користувачем землі є обов'язковими для нового власника і додаткової згоди від нього не вимагається. На момент приватизації нею землі, колишній землекористувач [PERSON] дав свою письмову згоду на приватизацію нею землі згідно існуючого на той період порядку землекористування і воно є обов'язковим для подальшого землекористувача [PERSON], і її згоди на приватизацію землі не потрібно. Посилаючись, зокрема на ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, просила суд в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, в судовому засіданні заперечували проти позову, в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Представники відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] та [PERSON], що діють на підставі довіреності, в судовому засіданні також заперечували проти позову та в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Представник третьої особи - [PERSON] міського управління юстиції в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у будинку не проживає з 1999 року. План поділу земельної ділянки при продажу будинку був як і раніше. Він підписував погодження при приватизації [PERSON] відповідно плану, тобто все як було, так і залишилося. Порядок користування земельною ділянкою не змінювався, люди самі домовилися, як ходити по двору. Про порядок користування земельною ділянкою, він повідомляв покупців при продажі будинку. Також, під час судового розгляду, за клопотанням представника позивача [PERSON], судом були витребувані та досліджені цивільна справи №2-499/81 та цивільна справа №0538/3026/2012 (провадження №2/0538/1236/2012), які перебували в архіві Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області. Суд, заслухавши пояснення сторін та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 26.09.1973 року під будівництво житлового будинку була відведена земельна ділянка по пер.Полєтаєва, 22 у м.Жданові (нині Маріуполь), загальною площею 467 кв.м. (справа №0538/3026/2012, а.с.43). Відповідно до рішення Орджонікідзевського народного суду м.Жданова від 17.11.1981 року у справі №2-499/81 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння, у власності [PERSON] було залишено 51/100 частки жилого будинку Г-1 по пер.Полєтаєва, 22 у м.Жданові (нині Маріуполь), яка складалася з коридору 1-1, коридору 1-2, жилої кімнати 1-3, комори 1-7, усього загальної площі 23,75 кв.м., а також прибудови А-1, газифікації, майданчика. При цьому, в користуванні [PERSON] була залишена частина земельної ділянки, загальною площею 248,0 кв.м., у тому числі: під забудовою 79,0 кв.м.; ділянка загального користування 55,0 кв.м. та ділянка вільної площі під сад, розміром 115 кв.м. В той же час, відповідно до вищевказаного рішення суду, за [PERSON] було визнано право власності на 49/100 частки жилого будинку Г-1 по пер.Полєтаєва, 22 у м.Жданові (нині Маріуполь), яка складалася з жилих кімнат 1-6, 1-5, 1-4, загальною площею 42,46 кв.м., а також сарай Е-1, майданчик, сарай [PERSON] цьому, в користування [PERSON] була надана частина земельної ділянки, загальною площею 239,0 кв.м., у тому числі: під забудовою 64,0 кв.м.; ділянка загального користування 55,0 кв.м. та ділянка вільної площі під сад, розміром 120 кв.м. 20.04.1983 року відповідно до рішення Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів №261, [PERSON] була надана згода користування прибудовою Г-1 по пер.Полєтаєва, 22 у м.Жданові (нині Маріуполь) (а.с. 126). 21 серпня 1987 року, [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу №3361 набула у власність 51/100 частини жилого будинку по пер.Полєтаєва, 22 у м.Жданові (справа №0538/3026/2012, а.с.8 -9). З матеріалів справи №0538/3026/2012 вбачається, що 24 травня 1989 року, [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів №268/6, було надано дозвіл на будівництво прибудов, а саме: під житлову кімнату, під веранду та під ванну (справа №0538/3026/2012, а.с.10). 24 липня 2002 року рішенням засідання колегії Орджонікідзевської райадміністрації [PERSON] міської ради №198, до складу домоволодіння [PERSON], за згодою сусідів, було включено сараї Е-1 та тамбур (а.с.125). При цьому, як вбачається з технічного паспорту на будинок по пер.Полєтаєва, 22 від 22.02.2012 року, будівництво цих споруд частково відбулося на земельній ділянці загального користування (справа №0538/3026/2012, а.с.12, справа №2-499/81, а.с.41). Будь-яких доказів щодо наявності на той час заперечень від [PERSON] та/або [PERSON] з приводу будівництва прибудов на земельній ділянці по пер.Полєтаєва, 22 у м.Жданові (нині Маріуполь) та зміни у звязку з цим порядку користування земельною ділянкою суду не надано. 18 лютого 2003 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування №182 передала у власність [PERSON] 49/100 частини жилого будинку по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі (а.с.88-89). 09 квітня 2011 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON], право власності на 51/100 частини будинку по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі 16.02.2011 року перейшло до її сина [PERSON] Станіславова (справа №0538/3026/2012, а.с.15 - 20). В подальшому, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.05.2012 року по справі №0538/3026/2012 за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування, після смерті матері [PERSON], проти якого [PERSON] не заперечувала, на самовільно побудовану прибудову А-1-1, площею 18,0 кв.м., яка розташована на земельній ділянці по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі. Будь-яких доказів щодо наявності заперечень від [PERSON] з приводу будівництва [PERSON] на той час прибудови А-1-1 на земельній ділянці загального користування та зміни у звязку з цим порядку користування земельною ділянкою суду також не надано. При цьому, суду не надано доказів того, що після здійснення [PERSON] будівництва прибудов до своєї частини будинку, розмір часток в спільній власності на будинок між [PERSON] та [PERSON], а в подальшому [PERSON] змінився. Відповідно до ст.91 Земельного кодексу Української РСР, положення якого діяли до 15.03.1991 року, тобто протягом часу виникнення правовідносин щодо спільного користування спірною земельною ділянкою, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Будь-якої обовязкової форми, зокрема письмової, щодо угоди про порядок користування земельною ділянкою, законом на час виникнення правовідносин щодо спільного користування спірною земельною ділянкою, законом передбачено не було. Таким чином, приймаючи до уваги рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 року щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, та враховуючи зміни, що відбулися на земельній ділянці по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі внаслідок будівництва [PERSON] та [PERSON] прибудов до своїх частин будинку, у тому числі й на земельній ділянці загального користування, а також відсутності заперечень щодо такого будівництва, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON], а в подальшому [PERSON], було досягнуто згоди щодо зміни порядку спільного користування земельною ділянкою по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі, який до цього часу було встановлено рішенням Орджонікідзевського народного суду м.Жданова від 17.11.1981 року у справі №2-499/81. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2011 року, [PERSON] розпочав підготовку технічної документації щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі. 14 вересня 2011 року за участю [PERSON] (пер.Полєтаєва, 22), [PERSON] (пер.Полєтаєва, 22) та геодезиста було складено акт встановлення на місцевості та узгодження меж земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі, площею 0,0118 га. 28.11.2011 року вказаній земельній ділянці, площею 0,0118 га було визначено відповідний кадастровий номер. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 30.03.2012 року, [PERSON] розпочала підготовку документів щодо приватизації частини земельної ділянки по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі (а.с.83). 10 квітня 2012 року за участю [PERSON] (пер.Полєтаєва, 22), [PERSON] (по пер.Полєтаєва, 20), [PERSON] (по пер.Полєтаєва, 19), представника Держкомзему та голови КСН «Дружба» було складено акт встановлення на місцевості та узгодження меж земельної ділянки, площею 0,0105 га по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі (а.с.95). 07 травня 2012 року за участю [PERSON] (пер.Полєтаєва, 22), [PERSON] (по пер.Полєтаєва, 22), [PERSON] (по пер.Полєтаєва, 24), представника Держкомзему та голови КСН «Дружба» було складено акт встановлення на місцевості та узгодження меж земельної ділянки, площею 0,0128 га по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі (а.с.96). 18.10.2012 року вказаним земельним ділянкам, площею 0,0105 га та 0,0128 га були визначені відповідні кадастрові номери. Відповідно до абз.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Доказів того, що межі земельних ділянок з визначеними кадастровими номерами перетинаються або мається накладення їх меж, під час судового розгляду, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що між користувачами земельної ділянки по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі, а саме: [PERSON] та [PERSON], а також суміжними користувачами, була остаточно досягнута згода щодо встановлення та узгодження на місцевості меж земельної ділянки по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі, яка фактично перебуває у користуванні [PERSON] 01 червня 2012 року, право власності на 51/100 частини будинку по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], перейшло до останньої. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При цьому, ч.2 цієї статті передбачає, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Доказів того, що між [PERSON], а в подальшому [PERSON] та [PERSON], а в подальшому [PERSON], було встановлено інший порядок спільного користування земельною ділянкою по пер.Полєтаєва, 22 у м.Маріуполі, а також в інших межах, ніж це визначено актами встановлення на місцевості та узгодження меж земельної ділянки від 14 вересня 2011 року, від 10.04.2012 року, від 07 травня 2012 року, під час судового розгляду з боку позивача [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки суд вважає, що до [PERSON], як нового власника частини будинку по пер.Полєтаєва, 22 право користування земельною ділянкою перейшло на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, зокрема [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed