Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

18.01.2016 року позивач подала у суд позов, в якому просила стягнути з відповідача кошти на лікування [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2015 року. Від шлюбу вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO] року. З серпня 2014 року позивач мешкає окремо від відповідача, дитина проживає разом з позивачем, окремо від батька і утримання дитини лежить на ній. Рішенням суду від 09.12.2015 року з відповідача на утримання неповнолітньої доньки було стягнути аліменти. В жовтні 2015 року неповнолітня [PERSON] була госпіталізована до Міської дитячої клінічної лікарні №16 з діагнозом хронічний обструктивний пієлонефрит. На лікування дитини нею були витрачені кошти в розмірі 3578,05 грн. Частину з витрачених на лікування доньки коштів в сумі 1500 грн. вона просить стягнути з батька дитини. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач та відповідач були повідомлені про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судових викликів зі зворотними повідомленнями. Позивач та представник відповідача надали через канцелярію суду заяви з проханням розглядати справу у їхню відсутність. Позивач зазначала, що позов підтримує. Представник відповідача вказала в заяві, що позов визнає в повному обсязі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частинами 1 та 2 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1 та 2 статті 185 Сімейного Кодексу України передбачного, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Крім того, зазначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи добровільне визнання представником відповідача заявлених вимог, які стосуються стягнення додаткових витрат на лікування дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. в дохід держави.

Outcome: approved