Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

18.06.2014 року представник Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення зі [PERSON], [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги на загальну суму 3553,95 грн. та стягнення суми судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], які являються споживачами житлово-комунальних послуг, наданих підприємством позивача. В порушення норм діючого законодавства відповідачі не виконували своїх обов'язків по своєчасному внесенню плати за користування квартирою [ADDRESS] та за надані комунальні послуги, внаслідок чого у період з 01.01.2002 р. по 01.04.2012р. утворилась заборгованість, яка станом на день подання позовної заяви становить 3553,95 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явивсь, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав вимоги позову в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] скористались своїм процесуальним правом подали до суду письмові заперечення на позов. [PERSON] в свої запереченнях зазначила, що згідно позову КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, заборгованість становить 3553,95 грн., а згідно листа позивача від 30.04.2013р. № 3.64.618 заборгованість станом на 01.04.2013р. становить 3433,05грн. Крім того, відповідно до платіжек, долучених до заяви, за період з березня 2004р. по вересень 2011 р. борг сплачено в сумі 4518,00грн. Таким чином, убачається невідповідність суми боргу. Також просить врахувати, що з 2002р. являється інвалідом ІІ групи з/з та пенсіонером за віком. Крім того, взяти до відома існування заборгованості по заробітній платі в сумі 2266,92 грн., згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.12.2003 року, яка станом на 21.07.2014 року не погашена. Відповідач [PERSON] в запереченнях зазначив, що позовна заява не підлягає розгляду, а позов не підлягає задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Також відповідачі подали спільні заперечення на позов, у яких зазначено, що позовна заява підписана та подана представником Смілик Т.М., при цьому не надано документу, на підставі якого вона здійснює представництво позивача в суді. Крім того, на підтвердження вимог позову, позивачем надано дві довідки про існування заборгованості, які підписані невстановленими особами, печатка на довідках відсутня, їх достовірність/оригінальність не засвідчена позивачем. Також позивачем не надано жодного фінансового/банківського документу на підтвердження існування боргу, а також жодного первинного документу, який би підтверджував юридичні відносини між сторонами по справі. Враховуючи період за який позивач просить стягнути заборгованість, відповідачі просять про застосування строків позовної давності, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS], що підтверджується довідкою Форми № 3 від 20.03.2012 року, виданою Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 408 (а.с. 6) та довідками адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 25.06.2014р. (а.с. 16, 17). Відповідачі також є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 20.03.1995 року Дніпровською районною радою народних депутатів (а. с. 7). Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Стаття 322 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зобов'язання по внесенню плати за житлово-комунальні послуги є грошовими, а тому на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Доводи відповідачів про те, що між сторонами не був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачі не заперечують того факту, що вони користувався послугами, які надає позивач. Крім того, п. 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, № 1875-IVпередбачено, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, являється обов'язком споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути зі [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість по оплаті за фактично надані житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2012 року на загальну суму 3553,95 грн. Наявність заборгованості за послуги з утримання будинку та за комунальні послуги підтверджується довідками виданими ЖРЕО-408 станом на 01.04.2012р. (а.с. 8, 11) та даними, які містяться в долучених до заперечень до позовної заяви рахунках на сплату комунальних послуг за період з березня 2004 року по березень 2012 року, виданих ЖЕК-408 та КП ГІОЦ (в залежності від періоду) (а.с. 29-58). При цьому сума боргу за оплату комунальних послуг розрахована шляхом вирахування різниці переплати за вище вказаний спірний період в сумі 36,60 грн. та боргу, який виник до січня 2002 року - в сумі 2231,31 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та оплату комунальних послуг, виданою ЖРЕО № 408 (а. с. 12-13). Сума заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розрахована таким же чином, шляхом додавання боргу за період з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2012 року в сумі 869,40 грн. до боргу в сумі 489,81 грн., який виник до січня 2002р., що підтверджується довідкою про нарахування та оплату з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, виданою ЖРЕО № 408 (а.с. 9-10). Таким чином фактична заборгованість за період з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2012 року становить 832,80грн. (869,40-36,60). При цьому, суд зауважує, що заборгованість в сумі 2721,15грн. (489,81+2231,34) не стосується визначеного у позові спірного періоду - з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2012 року, крім того, з наданих позивачем довідок не вбачається, коли саме вона утворилась та чи проводилась відповідачами сплата частини боргу, що виник, чи вони здійснювали плату лише за поточними платежами. Таким чином, з огляду на визначену статтею 11 ЦПК України норму стосовно розгляду цивільної справи в межах заявлених вимог, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості обмежені у позові періодом з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2012 року, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість в сумі 832,80грн. При цьому, суд убачає підстави для солідарного стягнення зазначеної суми з відповідачів, виходячи з наступного. Згідно ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Суд не приймає посилання відповідача [PERSON] на те, що їй не виплачено заборгованість по заробітній платі за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.12.2003 року (а.с. 28), оскільки невиплата заробітної плати не є підставою для звільнення від обов'язку сплачувати за житлово-комунальні послуги та квартплату. Також суд не вбачає підстав для застосування позовної давності, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 79 ЦК України (1963 року в редакції чинній на час виникнення правовідносин), по спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку; час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі періодично погашали заборгованість, що підтверджується як довідками про нарахування та оплату з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг (а.с. 9-10, 12-13), так і квитанціями по рахунках на сплату за житлово-комунальні та інші послуги (а.с. 29-58), що свідчить про визнання відповідачами боргу. Посилання в запереченнях відповідачів на те, що з позовом до суду звернулася не вповноважена особа, спростовуються долученою до позову, наявною в матеріалах справи довіреністю (а.с. 4). З огляду на вище викладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва підлягає частковому задоволенню, а саме в межах заявлених позовних вимог за період з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2012 року в сумі 832,80 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду, - по 121,80грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 322, 509, 526, 540, 541, 543 Цивільного кодексу України, 68 Житлового кодексу України,

Outcome: partial