overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

18 лютого 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] з вимогою розірвати шлюб, зареєстрований 6 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 53. Позивач посилалася на різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, систематичні сварки, що призвело до припинення спільного проживання, ведення спільного господарства та фактичного розпаду сім'ї. Дітей від шлюбу з відповідачем немає, однак оформити розірвання шлюбу у органах РАЦС відповідач не бажає. У судовому засіданні позивач просила розірвати шлюб у судовому порядку. Відповідач позов визнав і також просив розірвати шлюб в судовому порядку. Суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, копія якого долучена до справи, [PERSON], який народився [INFO] року в м. Феодосії, АРК, Україна і [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Боярка Київської області, Україна, зареєстрували шлюб 6 травня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 06.05.2006 р. зроблено відповідний актовий запис за № 53. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Встановлено, що нормальні відносини між подружжям не склалися, систематично виникали суперечки та непорозуміння, що призвело до припинення спільного проживання та ведення спільного господарства і фактичного розпаду сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За правилом ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя своїми правами не користується, свої обов'язки не виконує, проживає роздільно, спільного господарства не веде, взаємовідносини, що склалися між подружжям, не притаманні сім'ї і не відповідають її інтересам. Можливості примирення подружжя та відновлення нормальних сімейних відносин немає. Розірвати шлюб в порядку ст. 106 СК України подружжя не бажає. За встановлених обставин справи суд вважає, що позов необхідно задовольнити і розірвати шлюб. Підстав для зміни прізвища дружини при розірванні шлюбу немає. Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

18 лютого 2014 року до суду із вказаною заявою звернулася [PERSON] в обґрунтування якої зазначила, що в період з 1975 року до 1992 року вона працювала в ОРС Докучаєвського флюсо-доломітного комбінату, починаючи з 1992 року переведена у МКП «Відіс», де працювала до 2004 року. При оформленні пенсії у 2013 році виникла необхідність отримання архівних довідок про нараховану заробітну плату за період роботи з 1975 року до 2004 року. Заявником отримано з архівного відділу Докучаєвської міської ради довідки про нараховану заробітну плату за період 1975-1992 роки, за час роботи в ОРС Докучаєвського флюсо-доломітного комбінату та МКП «Відіс» за період роботи у 1994-1996 та 1996-1998 роках. У довідках при написанні прізвища наявна помилка, замість прізвища «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Наявність зазначеної помилки створює перешкоди в оформлені пенсії, просить встановити факт належності архівних довідок у судовому порядку. Заявник - [PERSON], у судовому засіданні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у поданій заяві. Представник заінтересованої особи - Альбрехт Н.В. у судовому засіданні проти задоволення вимог не заперечувала, рішення залишила на розсуд суду. Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: З наданої до суду копії паспорту громадянина України, серії [NUMBER], виданого 28 серпня 2001 року вбачається, що він виданий на ім'я «[PERSON]», [INFO], місце народження якої зазначено місто Докучаєвськ Донецької області (а.с. 3). Трудова книжка від 30 червня 1997 року видана на ім'я «[PERSON]», [INFO] (а.с. 6-7). З архівних довідок від 04.09.2013 року № 12.2-09/0229, від 04.09.2013 року № 12.2-09/0230, від 04.09.2013 року № 12.2-09/0231, від 04.09.2013 року № 12.2-09/0232, від 04.11.2013 року № 12.2-09/0315, від 04.11.2013 року № 12.2-09/0316 вбачається, що в них є розбіжності в написанні прізвища заявника, так, замість прізвища «[PERSON]» зазначено «[PERSON]» (а.с. 8-13). Частиною 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо діюче законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення. Факт належності заявниці архівних довідок від 04.09.2013 року № 12.2-09/0229, від 04.09.2013 року № 12.2-09/0230, від 04.09.2013 року № 12.2-09/0231, від 04.09.2013 року № 12.2-09/0232, від 04.11.2013 року № 12.2-09/0315, від 04.11.2013 року № 12.2-09/0316 заявнику підтверджено в судовому засіданні документально, за допомогою копій наданих документів. У суду немає жодних підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість письмових доказів та встановлених у судовому засіданні фактів. Таким чином, зібранні у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вказаної заяви, що передбачено п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

18 лютого 2014 року до суду подано цю заяву, в якій зазначено, що [INFO] померла мати заявника [PERSON], після якої відкрилася спадщина у виді житлового будинку та іншого майна. У встановлений законом строк заявник прийняв спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, проживає в житловому будинку померлої, користується її предметами повсякденного вжитку. Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій справу просив розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Погребищенської міської ради Чоловський М.В. в судове засідання не з'явився також, подав заяву про те, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе, заяву задовольнити повністю з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [INFO] [PERSON] (свідоцтво про смерть а.с.6) заявник прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, доглядає за житловим будинком померлої, користується її предметами повсякденного вжитку, здійснив поховання спадкодавця (а. с. 7-15). Окрім [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON], які від спадщини відмовилися у встановленому законом порядку. Дані правовідносини регулюються: - ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно з яким у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення; - п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] після смерті [INFO] матері [PERSON] прийняв спадщину, то цей факт необхідно встановити на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

18 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], у відділення № 2 Лисичанської обласної психіатричної лікарні строком на шість місяців, посилаючись на те, що хвора страждає тяжким психічним захворюванням, внаслідок чого є соціально неспроможна, не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, є небезпечним для себе та оточуючих. Представник Лисичанської обласної психіатричної лікарні в судовому засіданні заяву підтримав, та просив її задовольнити. Законний представник хворого [PERSON], яка приходиться хворій дочкою, надала суду письмову заяву, в якій заяву головного лікаря підтримала, просила її задовольнити і розглянути справу за її відсутності. Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала, вважала, що є передбачені законом підстави для примусової госпіталізації хворого. Судом було досліджено наступні докази: висновок комісії лікарів-психіатрів від 17.02.2014 р., а. с. 3; історія хвороби хворого, а. с. 5 11; копія паспорта [PERSON], а. с. 12; копія паспорта законного представника [PERSON], а. с. 13. Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що хвора [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], була госпіталізована у відділення № 2 Лисичанської обласної психіатричної лікарні 17 лютого 2014 р. за направленням дільничного лікаря-психіатра у звязку з неадекватною поведінкою, де була оглянута завідуючим відділення, та комісією лікарів-психіатрів. Згідно наявного у матеріалах справи висновку комісії лікарів-психіатрів від 17 лютого 2014 року хвора [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням у формі деменції обумовленою судовими ураженнями головного мозку середньої тяжкості з галюценаторно - бердовими включеннями. Враховуючи, що хвора не може надати свідомої згоди на госпіталізацію, тому комісія лікарів - психіатрів надійшла висновку про необхідність госпіталізації та лікуванні хворої [PERSON] в примусовому порядку. Таким чином, враховуючи вище наведенні обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]. На підставі ст. 14, ч. 2 ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

18 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.02.2014р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.02.2014р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дугністого лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що з хворою контакт малопродуктивний, на питання відповідає вибірково, відчуває тривогу, страхи, не спить, розмовляє сама із собою, поринула в свої слухові омани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

18 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.02.2014р. о 06 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.02.2014р. о 06 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мікульского лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. Напруджений, дратівливий, на питання відповідає не завжди в плані поставлених запитань. Виказує маячні ідеї переслідування на адресу оточуючих. Стверджує, що він «Міссія, що в нього місія створити або Мир, або Війну», що свої плани він «отобразив в своїх трудах». При спробі корекції афектується. Психічно хворим себе не враховує. Мислення паралогічне, непослідовне. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

18 лютого 2014 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, а саме, що вона та [PERSON], [INFO] проживають однією родиною без реєстрації шлюбу з 07 січня 2005 року по теперішній час, посилаючись на наступні обставини: Заявниця мешкала разом з [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбу з 07.01.05 р. у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Вони разом вели спільне господарство, мали спільний грошовий бюджет, але офіційно шлюб не оформили. Разом з ними проживала дочка заявниці [PERSON]. З 2010 року по теперішній час [PERSON] проживає на території іноземної держави Канади у місті Монреаль та з 18.10.13 р. має статус постійного мешканця Канади. Однак заявниця та [PERSON] продовжують підтримувати сімейні відносини, спілкуються в мережі Інтернет та у телефонному режимі, останній продовжує утримувати сім'ю. Встановлення даного факту заявниці необхідно для реалізації її права на оформлення документів у посольстві Канади в Україні з метою виїзду на постійне місце проживання до Канади у якості члена сім'ї [PERSON]. В судове засідання заявниця надала заяву, в якій вона свою заяву підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні, просила справу розглянути за її відсутності. Від заінтересованої особи - [PERSON] в судове засідання надійшла заява, в якій він підтвердив факт проживання однією родиною з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 07.01.05 р. по теперішній час, був не проти задоволення її заяви, просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню. Факт проживання заявниці з [PERSON] однією родиною без реєстрацію шлюбу підтверджується актом депутату Валуйської сільської ради від 18.12.13 р., складеного зі слів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 2005 р. фактично проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за вказаною вище адресою, вели спільне господарство, мали спільний грошовий бюджет. В період перебування [PERSON] в місті Монреаль по теперішній час вони продовжують підтримувати сімейні відносини, спілкуватися в мережі Інтернет та у телефонному режимі. Також цей факт підтверджується копіями банківських чеків, які свідчать про те, що [PERSON] в період перебування на території Канади продовжує матеріально утримувати сім'ю [PERSON]. За таких обставин, враховуючи, що заінтересована особа - [PERSON] підтвердив факт проживання однією родиною з [PERSON] без реєстрації шлюбу, не заперечує проти його встановлення, у суду не виникає сумнівів в доведеності заяви, тому її слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

18 лютого 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № [NUMBER] від 18 лютого 2014 року, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 18780,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. Правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ «ОТП Банк» є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 20967,86 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 17737,30 гривень, залишок заборгованості за відсотками 0,18 гривень, сума комісії 3530,38 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 20967,86 гривень та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 18 лютого 2014 року укладено кредитний договір № [NUMBER], згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 18780,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом та відсоткам. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 20967,86 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 17737,30 гривень, залишок заборгованості за відсотками 0,18 гривень, сума комісії 3530,38 гривень. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачки обов'язок по сплаті судових витрат. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

18 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 14 частини заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час шлюб між ними розірвано, дитина мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, інших утриманців він не має. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, на підставі доказів, що маються в матеріалах справи. Відповідач до суду не прибув по невідомим причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд в порядку ст..ст.224-225 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення по наявним у справі доказам. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина здорова. На теперішній час дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами виник спір з приводу матеріального утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе урегулювати спір шляхом зобов'язання відповідача виплачувати аліменти в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я, а також матеріальний стан сторін, те, що відповідач фізично здоровий, працює, дитина здорова, тому суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 14 частини з усіх видів доходу відповідача. Окрім того, з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved