Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

17 жовтня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1990 року їй належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому з 06 жовтня 2004 року зареєстрований колишній чоловік її доньки - [PERSON] З 2004 року відповідач в належному позивачці будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання. Реєстрація [PERSON] в належному позивачці будинку має наслідком порушення її прав як власника, у зв'язку з чим просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Пояснила, що [PERSON], який є колишнім зятем позивачки по справі, приблизно з 2004 року не мешкає в будинку [ADDRESS], оскільки з власної волі змінив місце проживання; будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку відповідачу з боку [PERSON] не чинилось. Місце фактичного проживання відповідача невідоме. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною [PERSON] і підтвердила, що останній близько десяти років не мешкає в будинку [ADDRESS], оскільки з власної волі змінив місце проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що особисто знайомий із [PERSON] і йому відомо про те що останній більше 10 років не мешкає в будинку [ADDRESS]. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.6-7) на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1990 року є власницею будинку [ADDRESS] (а.с.9-10), що також підтверджується листом Костянтинівського міського бюро технічної інвентаризації № 1167 від 13 грудня 2018 року (а.с.41), довідкою Іллінівської сільської ради Костянтинівського району від 13 грудня 2018 року № 974 (а.с.42). З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], який було розірвано 31 липня 2008 року (а.с.14-17). Відповідно до довідки Іллінівської сільської ради від 08 жовтня 2018 року № 766 [PERSON] (а.с.11-12) зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з довідки Іллінівської сільської ради від 25 жовтня 2018 року № 1868, [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] фактично не мешкає (а.с.22). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі не проживає в належному позивачці будинку за адресою: [ADDRESS] більше одного року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved