Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

19.05.2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 23 418 грн. 20 коп. та судові витрати. В обґрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 21.09.2014 року о 19.00 год. відповідач, який керував автомобілем [NUMBER] в м. Харкові по вул. Дружби Народів, в районі буд. №238, при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачеві на праві власності, і був під її керуванням, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода. Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року відповідач був визнаний винним у скоєнні ДТП, оскільки порушив вимоги п.1.1 ПДР України, та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно полісу №АС/5202798. Позивач у встановлені законом строки та порядку звернулась до ТДВ «МСК», та 29.12.2014 року позивачеві було відшкодовано на відновлення автомобіля грошові кошти в розмірі 9 881,50 грн. [PERSON], згідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №10638 від 05.11.2014 року, проведеного в ХНДІСЕ ім. Засл. Проф. Бокаріуса, матеріальна шкода становить 20 098,94 грн. Відповідно до платіжних документів з урахуванням індексу інфляції позивачем було витрачено на ремонт автомобіля 32 414,10 грн. (260 грн.- кріплення обшивки, 312 грн.- витрати на доставку запчастин «Новою поштою», 277 грн.-перевезення вантажу, 14\~415 грн.- відновлювальні роботи «Кузовсервіс», 4095 грн. - запчастини, 5\~405 грн.- запчастини, 1700 грн. - запчастини, 5\~950,10 грн. - вартість ремонтних робіт та запасних частин, 495 грн. - ремонтні роботи) та 885,60 грн. за проведення експертного дослідження, а всього 33 299,70 грн. В силу ст. 1194 ч.1 ЦК України, різниця між розміром фактичних витрат та розміром страхового відшкодування складає 23 418,20 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання з`явилась, свій позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ліміт страхового відшкодування повністю покриває збитки завдані внаслідок ДТП, ТДВ «Міжнародна страхова компанія» має нести зобов`язання за укладеним договором страхування, оскільки з урахуванням норм діючого законодавства обов`язок страхового відшкодування покладено саме на страхову компанію. Крім того, позивач надав висновок експертного дослідження, але дане дослідження було проведено у його відсутність, ДТП була скоєна 21.09.2014 року, а дослідження проведено 05.11.14 року. Також відповідно до висновку експертного дослідження, матеріальна шкода становить 20098,94 грн., а позивач просить стягнути 23 418,20 грн. за умови отримання від страхової компанії 9881,50 грн. А належних доказів щодо збільшення витрат по ремонту автомобіля позивач не надає. Представник третьої особи ТДВ «Міжнародна страхова компанія» [PERSON] в судовому засідання також заперечував проти позову, посилаючись, що позивачеві відшкодовано страховою компанією страхове відшкодування та відсутні підстави щодо будь-якої доплати страхового відшкодування. Товарні чеки надані позивачем до суду, які свідчать про сплату позивачем додаткових витрат є такими, що не відносяться до наслідків ДТП, яка мала місце 21.09.2014 року. Крім того, виходячи з механізму ДТП, удар прийшовся на ліву передню і бокові частини транспортного засобу позивача, проте ніяк не в праву частину, тим більше у передню, тобто пошкодження правої передньої частини (боковини) та диска колісного правового переднього автомобіля [NUMBER], були спричинені раніше, до ДТП, що мало місце 21.09.2014 року. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: -чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються; -чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; -які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; -яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що позивач є власником автомобілю [NUMBER]. (а.с. 24). 21.09.2014 року о 19.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в м. Харкові по вул. Др. Народів, в районі буд. №238, при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року, яка набула чинності 17.11.2014 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. на користь держави, та стягнуто судові витрати в розмірі 36 грн. 54 коп. (а.с. 6). В результаті даної ДТП, позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 20 098,94 грн. відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 10638 від 05.11.2014 року (а.с. 8-15) та 19 196, 39 грн. відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №11025 від 19.11.2014 року (а.с. 48-57). Оскільки висновок експертного дослідження №10638 від 05.11.2014 року був проведений на вимогу та за кошти позивача, яким була встановлена сума матеріальної шкоди в розмірі 20098,94 грн., а висновок №11025 від 19.11.2014 року був проведений за листом начальника виплат по врегулюванню виплат [PERSON], при чому не зазначено якої саме установи начальник відділу та підстава проведення, то виходячи із правових підстав відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, суд приходить до висновку, що висновок експертного дослідження від 05.11.2014 року, наданий позивачем є найбільш обгрунтованим, а тому відшкодування матеріальної шкоди повинно обгрунтовуватись, виходячи саме з цього висновку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. ТДВ «МСК» виплатило страхове відшкодування позивачеві в розмірі 9931,16 грн. (за вирахуванням франшизи) відповідно до полісу № АС/5202798 укладеного між відповідачем та третьою особою 26.09.2013 року. (а.с. 45, 69). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36,37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Даний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.\~ Тому посилання відповідача в своїх запереченнях та представника відповідача в судовому засіданні щодо покладення обовязку по здійсненню виплат страхового відшкодування виключно на страхову компанію, є помилковим, та таким, що суперечить нормам діючого законодавства. Що стосується посилання представника третьої особи щодо механізму ДТП, відповідно до якого удар прийшовся на ліву передню і бокові частини транспортного засобу позивача, проте ніяк не в праву частину, тим більше у передню, тобто пошкодження правої передньої частини (боковини) та диска колісного правового переднього автомобіля [NUMBER], були спричинені раніше, до ДТП, що мало місце 21.09.2014 року слід зазначити наступне. Відповідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 106 38 від 05.11.2014 року та висновку експертного авто товарознавчого дослідження №11025 від 19.11.2014 року, були встановлені пошкодження автомобіля [NUMBER], які не були повязані з ДТП, а саме тріщина переднього вітрового скла, крило переднє праве - деформація, бампер передній відсутня права (бокова) накладка (відсутність молдингу правого бамперу переднього). Щодо диска колісного правового переднього інформація в даних висновках відсутня. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на п. 9 роз`яснення Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, у звязку з чим позивачем були витрачені кошти на відновлення свого автомобілю в розмірі 33299,70 грн., та надання чеків на придбання певних запчастин, є такими, що суперечить ст. 57-59 ЦПК України, оскільки не доведено, що дані запчастини потрібні для ремонту автомобіля внаслідок ДТП, яка мала місце 21.09.2014 року. Висновок експерта, у відповідності до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом. На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства сторнами не надано належних та допустимих доказів, які б спростували висновки суду та змінили обставини справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає за доцільне задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 10 167 грн. 78, виходячи з висновку експертного товарознавчого дослідження №10638 від 05.11.2014 року. Також підлягають стягненню документально підтверджені витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 885,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial