Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

18.09.2018 року АТ КБ\~«Приватбанк»\~звернувся до суду з позовом до\~[PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 06.09.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту\~на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~У звязку з порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 31.07.2018 року має заборгованість у розмірі 115404,21 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 09.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08.11.2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано від позивача виписку по особовому рахунку та відомості про строк дії кредитної картки. 13.11.2018 року до суду надійшли витребувані документи. 15.01.2019 року від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки вона останній раз вносила кошти на погашення кредиту в 2013 році. 24.01.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно до якого представник позивача вказує, що кредитний договір між сторонами був укладений шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком Умов та Тарифів, підтвердженням чого є підписана відповідачем заява про отримання кредиту. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності зазначено, що згідно до п.1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності становить 50 років. Відповідачу надавалася кредитна картка, строк дії якої до 06.2015 року, тому представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущений. Від представника позивача надійшла заява\~про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Судом встановлено, що 06.09.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана відповідачем. З Тарифів обслуговування кредитних карт вбачається, що за умовами і правилами надання банківських послуг погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням нею умов договору судом встановлено наступне. Відповідно до наданої позивачем [PERSON] по особовому рахунку відповідача по основній карті № 5577 **** **** 7424 за період з 15.02.2012 року по 31.10.20188 року видно, що відповідач в період часу з 15.02.2012 року по 16.05.2012 року активно користувалася кредитною картою та знімала з неї готівкові кошти та проводила оплату товару. Пять разів відповідач вносив готівкові кошти на вказану карту, а саме 15.02.2012 року на суму 151,20,00 грн., 29.03.2012 року на суму 62,92 грн., 27.04.2012 року на суму 68,88 грн., 16.05.2012 року на суму 53,00 грн. та 11.11.2013 року на суму 50,00 грн. Надалі відповідачу нараховувалися лише відсотки та штрафні санкції, а 05.10.2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 26**69 в розмірі 52,36 грн. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою\~постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим\~постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(далі\~Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обовязкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. [PERSON] з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом певного періоду, та є підтвердженням виконаних операцій. Отже, позивачем надані належні докази отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~умов,\~визначених\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки\~прострочення\~позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Згідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В пункті 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку. Пунктом 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначений в памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, вказана в заяві. У пункті 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. У звязку із порушенням відповідачем умов договору, станом на 31.07.2018 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 115404,21 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1198,84 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 114205,37, що підтверджено відповідним розрахунком. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті\~256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.\~ Зокрема, ч. 2 ст.\~258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність відповідно до частини першої статті\~260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п'ятою статті\~261 ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 1\~ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.\~ Частиною другою статті\~264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Під час судового розгляду відповідачем подана заяву про застосування строків позовної давності. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25\~числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна\~обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк наполягав на тому, що за згодою з відповідачем, між ними була збільшена позовна давність до 50 років. Проте, визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що 05.10.2015 року було здійснено автоматичне погашення заборгованості. Однак самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача про визнання ним свого боргу, не свідчать про те, що відповідач свідомо вчиняв дії, направлені на погашення кредитної заборгованості та відповідно не може бути підставою для переривання позовної давності. Отже, враховуючи те, що \~відповідачу 06.09.2011 року було надано кредит\~у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» на 12 місяців та\~умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним, кредитна картка відповідача має строк дії до червня 2015 року, останній місячний платіж відповідач внесла у листопада 2013 року, а банк звернувся до суду з позовом у вересні 2018 року,\~тобто з пропущенням строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідач, то суд приходить до висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed