Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

18.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.05.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №2203968681, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 18260,00 дол. США Кредит надано на строк по 05.03.2015 року. Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 13,80% річних. (1.2 кредитного договору). Кредит надано Позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1 кредитного договору). Відповідно до п. 3.2 цього договору, надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів банком з позичкового рахунку позичальника на його поточний рахунок з можливістю: подальшої видачі готівки через касу банку; безготівкової оплати наданих платіжних документів (доручень) позичальника. Позивач зазначає, що банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Факт видачі позичальнику кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку, станом на дачі видачі кредитних коштів, а саме за 22.05.2008 року. Згідно п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку погашення, що є додатком до цього договору. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частин кредиту. Платіж рівними частинами розраховується таким чином, щоб всі щомісячні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору. Відповідно до п., п. 3.13, 6.6 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховану відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках не виконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Відповідно до п. 10.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п. 12.7 до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Позивач вказує, що позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов'язання за кредитним договором, не здійснює обов'язкових платежів в сумах та строки, передбачених графіком погашення, внаслідок чого за кредитом виникла прострочена заборгованість. Загальна сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором №2203968681 від 22.05.2008 року станом на 08.04.2015 року становить 4304,23 долари США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ складає 101175,37 коп., з яких: 2555,73 доларів США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ станом на 08.04.2015 року складає 60075,07 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 233,07 долари США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ станом на 08.04.2015 року складає 5478,55 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1515,43 доларів США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ станом на 08.04.2015 року складає 35261,75 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Позивач зазначає, що вказана сума заборгованості, визначена станом на дату виконання розрахунку заборгованості, є для банку значною та щоденно збільшується, згідно умов кредитного договору. Посилаючись на положення ст. ст. 257-259, 509, 526, 530, 536, 610, 625, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що банк виконав свої обов'язки по видачі кредиту, однак відповідач своїх обов'язків належним чином не виконує у зв'язку із чим виникла заборгованість. За твердженням представника позичальник не дотримується графіку погашення кредиту, його строків та сум, а з листопада 2014 року платежі взагалі перестали надходити. Попередньо банк звертався до відповідача з вимогою про дострокове погашення кредиту, однак позичальник вимоги банку не виконав. Здійснити реструктуризацію боргу за кредитним договором не можливо, оскільки термін дії договору завершився. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Відповідачка зазначила, що не погоджується з розміром наявної заборгованості. За твердженням відповідачки, саме співробітники банку запевняли її, що оформлення кредиту у доларах є вигідною справою і у будь-який момент такий кредит можна переоформити у гривневий. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.05.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №2203968681 за змістом якого, сума кредиту становить 18260,00 доларів США, відсоткова ставка 13,8% річних, дата остаточного повернення кредиту - 22.05.2015 року. Кредит надано Позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1 кредитного договору). Згідно п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку погашення, що є додатком до цього договору. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частин кредиту. Платіж рівними частинами розраховується таким чином, щоб всі щомісячні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору. Відповідно до п. 10.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2. ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.ст. 549, 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України). В порушення умов договору та вимог чинного законодавства України щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, кредитні зобов'язання належним чином не виконані, що призвело до виникнення заборгованості за договором кредиту, яка станом на 08.04.2015 року становить 4304,23 долари США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ складає 101175,37 коп., з яких: 2555,73 доларів США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ станом на 08.04.2015 року складає 60075,07 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 233,07 долари США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ станом на 08.04.2015 року складає 5478,55 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1515,43 доларів США, що в еквіваленті національної валюти за курсом НБУ станом на 08.04.2015 року складає 35261,75 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Наявність вказаних сум заборгованості підтверджуються розрахунком заборгованості, який перевірений судом з урахуванням умов кредитного договору та за наявними проплатами і відповідає дійсності. За наведених обставин позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Також, вирішуючи спір по суті, з урахуванням роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд зазначає, що зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти України - гривні. За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved