Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

19.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту відсутності в актовому записі інформації щодо національності дитини. Після уточнення позову вимоги звернення до суду мотивував тим, що він народився [INFO] в селі Забрідки Новосанжарського району Полтавської області. У свідоцтві про його народження, зареєстрованому Новосанжарським рай бюро ЗАГС за актовим записом № 33 від 19.05.1950 року, національність його батька [PERSON] зазначено - поляк. Зазначив, що його батько був етнічним поляком, сповідував римо-католицьку віру та, проживаючи деякий час на території України, дотримувався традицій своєї національності. Вказує, що він також виховувався відповідно до польських традицій, сповідував римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами-поляками, які проживають на території Республіки Польщі, спілкується з ними, святкує польські свята та вважає себе поляком. В свідоцтві про народження його дочки [PERSON] , [INFO] , у відомості про батька його національність вказана - українець. Вважає, що в свідоцтві про народження дочки вказано не справжню його національність. Він відносить себе до польської національності, його батько та дід були поляками і на даний час бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність. Встановлення факту національної ідентичності йому необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав, а саме для підтвердження польського походження свого роду, оскільки з 07.08.2007 року у відповідності до Закону «Про карту поляка», Закону «Про репатріацію» від 09.11.2000 року, ухвалених Сеймом Республіки Польща, громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація, що склалась з його документами, може позбавити його та його нащадків права скористатись вказаними правами. Висновком про внесення змін до актового запису про його народження від 29.09.2020 року, який надано Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), йому було відмовлено у внесенні змін до актового запису цивільного стану. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.01.2021 року розгляд цивільної справи відкладено, зобов`язано Новосанжарський РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надати до суду документ на посвідчення статусу юридичної особи. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву № 64/20.18-28 від 19.02.2021 року про розгляд справи за його відсутності. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Забрідки Новосанжарського району Полтавської області, про що Новосанжарським райбюро ЗАГС зроблено актовий запис № 33 від 19.05.1950 року, що засвідчується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.1971 року (а.с. 10). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження батько позивача [PERSON] за національність є поляком, а мати [PERSON] - українкою. В свідоцтві про народження дочки позивача [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 02.03.1971 року національність її батька [PERSON] вказано - українець (а.с. 10). З метою збереження етнічного походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні», згідно якого особа має право внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності, позивач [PERSON] звернувся до Новосанжарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) для внесення доповнення до актового запису про його народження записом «національності дитини - поляк». Однак висновком Новосанжарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 29.09.2020 року йому було відмовлено та зазначено про неможливість доповнити актовий запис про народження заявника [PERSON] № 33 від 14.05.1950 року, складеного Новосанжарським районним відділом ЗАГС Полтавської області графою «національність дитини - поляк». Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» не передбачено зазначення національності дитини. Законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту національності відділами державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», який дозволяв зміну національності особам, що при досягненні 16-річного віку та отриманні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків, втратив чинність (згідно Указу Президента України від 27.01.1999 року № 70/99) (а.с. 11). Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - це національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - поч.уттям національної ідентичності. Положеннями статті 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин від 01.02.1995 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. На підставі ч. 2 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.7. Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім зазначених у ч. 1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення приналежності до певної національності потрібно позивачу для відновлення та збереження свого етнічного польського походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні», згідно якого він має право внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності. Починаючи з 1992 року, на підставі постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження», діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1367 від 12.09.2002 року «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану», яка в наступному втратила силу в зв`язку з прийняттям постанови КМУ № 1025 від 10.11.2010 року в новій редакції, не була виключена графа про національність фізичної особи. Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі, який посвідчує таку особу. Враховуючи, що відповідними документами підтверджений той факт, що батько позивача має відношення до польської національності, то, зважаючи на передбачене ст. 11 Закону України «Про національні меншини» право позивача вільно обирати і відновлювати національність, яке залежить від волевиявлення особи і не пов`язане з обов`язковою вимогою перебування обох батьків цієї особи у одній національності, суд вважає, що є достатні підстави для встановлення факту приналежності позивача теж до польської національності, оскільки підтвердити такий факт шляхом внесення відповідних даних до актового запису про його народження або свідоцтво про народження його дочки не вдається за можливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість встановлення факту його належності до польської національності.

Outcome: approved