Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

19 грудня 2018 року позивачка звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В прохальній частині позову, яка є в останній редакції, позивач просить суд визнати [PERSON] [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є одноособовою власницею будинку [ADDRESS]. Незважаючи на те, що відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, фактично з 2006 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з'являється. Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надають, але нараховуються на нього, чим об'єктивно порушуються права позивача. (а.с. 1, 79). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 14). 08 лютого 2018 року Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська в якості третьої особи було залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 24). Ухвалою Самарського м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року цивільна справа у в зв'язку зі зміною складу суду була повторно перерозподілена та призначена до судового розгляду (а.с. 67). В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали просили його задовольнити. Позивачка пояснила, що відповідач в даній квартирі не проживає з 2006 року, його речей в квартирі немає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через смс повідомлення та оголошення на офіційному сайті «Судова Влада». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляд справи повідомлявся. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачем її брат, в даній квартирі він не проживає вже довгий час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивачки більш ніж 30 років. Відповідач останній раз проживав в даній квартирі близько 8-6 років тому, з того часу перестав мешкати з позивачкою. Вислухавши пояснення позивачки, доводи представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину № НМІ 343492 за заповітом, виданого 20.10.2017 року державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS], який розташований [ADDRESS] (а.с. 5). З свідоцтва про народження виданого 10 травня 1973 року Придніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області вбачається, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №133 (а.с. 4). З довідки виданої 25.11.2017 року Самарською районною у місті Дніпрі ради вбачається, що в будинку [ADDRESS] за адресою [ADDRESS], зареєстрованій [PERSON] та її син [PERSON], який за даною адресою не проживає (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження домоволодіння на предмет проживання в ньому осіб від 29.10.2017 року виданого Самарською у місті Дніпрі радою, вбачається, що в будинку [ADDRESS] за адресою [ADDRESS], зареєстрованій [PERSON] та її син [PERSON], однак син в даному житловому приміщенні є зареєстрованим але не проживає. Даний акт складений в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). З долучених до матеріалів справи копій квитанцій про сплату комунальних послуг за централізоване водопостачання, водовідведення, опалення, електроенергію та газопостачання, вбачається, що комунальні послуги за житловий будинк [ADDRESS] по [ADDRESS] сплачувалися [PERSON] та [PERSON], [PERSON] витрати за комунальні послуги не сплачував (а.с. 37-44). З до довідки Сер. МСЕ-ДНА-01 за № 327679, виданої Управлінням охорони здоров'я в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] має другу групу інвалідності і є не працездатною (а.с. 14). Тож, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї (ч.2). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки виданої 25.11.2017 року Самарською районною у місті Дніпрі ради, в будинку [ADDRESS] за адресою [ADDRESS], зареєстрованій [PERSON], та [PERSON], за вказаною адресою [PERSON] не проживає хоча зареєстрований (а.с. 9). Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів та показів свідків, які підтвердили, що за вказаною адресою відповідач не проживає на протязі 6-8 років. З копії акту, вбачається, що відповідач у будинку [ADDRESS] по [ADDRESS] не мешкає, його особистих речей в будинку не має (а.с.10). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved