Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

18.11.2014р. позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій покликається на те, що вироком Мостиського районного суду від 25.09.2014р. відповідачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме у тому, що 04.09.2014р. біля 22.год., остання перебуваючи у неї (позивачки) в будинку викрала картку оформлену в Мостиському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України», з рахунку якого зняла і викрала грошові кошти в сумі 4500 гривень, чим заподіяла їй матеріальну шкоду. Стверджує, що також їй заподіяно і моральну шкоду, оскільки викрадення грошей стало причиною її моральних страждань, так як вона є матір'ю п'ятьох дітей, яких необхідно одягати і годувати та через викрадення цих коштів втратила моральний спокій, особливо після того, як відповідачка до вироку суду присягала, що поверне кошти, а зараз відмовляється повертати, зустрічей з нею (позивачкою) уникає і на телефонні дзвінки не відповідає. З огляду на наведене просить суд стягнути з відповідачки на її користь 4500 гривень матеріальної шкоди і 2000 гривень моральної шкоди та понесені витрати за надання юридичної допомоги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить задоволити їх в повному обсязі. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач була своєчасно та належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилася, не повідомила про причини своєї неявки та не надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить законові та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується винною особою. Разом з тим, на підставі вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається, зокрема, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 25.09.2014 року [PERSON] визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. Зокрема, відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненні крадіжки майна грошових коштів потерпілої [PERSON] (позивачки) на загальну суму 4500 грн. Частиною 4 статі 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна»(з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум роз'яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440,450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на викладене, суд вважає - позивачка довела, що з вини відповідачки їй заподіяна майнова шкода в сумі 4500 грн., і у відповідності до ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, останній повинен відшкодувати цю шкоду. Щодо відшкодування моральної шкоди то суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 7 вказаної постанови міститься роз'яснення, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій відповідача (особи, що їх заподіяла), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для стягнення з відповідачки моральної шкоди на користь позивачки, оскільки крадіжка майна сталася з його вини. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров'я, через викрадення її грошових коштів, ступеня вини відповідача, яка полягала в навмисному таємному викраденні чужого майна, з корисливих мотивів, його поведінку після вчинення злочину, а саме небажання відшкодувати завдані збитки, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості вважає, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди належить визначити у сумі 600 гривень. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Згідно з ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 500 гривень судових витрат, згідно квитанції №323 від 12.11.2014 року, а також оскільки позивачку при зверненні до суду щодо відшкодування матеріальної шкоди звільнено від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави в розмірі 243,60 гривень. Враховуючи наведене суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідача 4500 гривень майнової шкоди, заподіяної злочином, 600 гривень моральної шкоди та 500 гривень витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підставі наведеного,

Outcome: approved