Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

17 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його брат [PERSON]. Після смерті брата відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Супрунівське». Фактично він прийняв спадщину після брата, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном він не може у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Супрунівське», в порядку спадкування за законом після брата [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник останнього за довіреністю [PERSON] надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 23). Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 24). Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 22). Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився. В. о. начальника відділу надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника (а. с. 25). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ч. 1 ст. 528 ЦК Української РСР не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР в редакції при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] був рідним братом позивача [PERSON]. Батьками останніх були [PERSON] і [PERSON] (а. с. 5, 9). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а. с. 10). З вироку Білопільського районного суду від 10 квітня 2003 року відносно [PERSON] вбачається, що останній умисно завдав своєму сину [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого (а. с. 12 -13). З довідки Супрунівської сільської ради від 13 серпня 2015 року №566 вбачається, що [PERSON], який помер [INFO], був зареєстрований і постійно проживав на день смерті в с. Першотравневе Білопільського району Сумської області разом із своїм батьком [PERSON], який [INFO] навмисно позбавив життя останнього шляхом нанесення тяжких тілесних ушкоджень. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельний пай. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради не посвідчувався. [PERSON] успадкував спадщину після померлого брата, здійснив його поховання, але юридично спадщину не оформив (а. с. 11). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8). Згідно з повідомленням відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області від 31 серпня 2015 року та копією з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, [PERSON] отримав сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну часту (пай), площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське» (а. с. 26-28). Судом також встановлено, що спадкова справа після [PERSON], померлого [INFO], не заводились. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну часту (пай), площею 4,29 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», в порядку спадкування за законом після брата [PERSON], померлого [INFO]. Однак, він позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за останнім право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після брата [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved