Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

19 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому, надавши суду письмову заяву про підтримку позовних вимог та можливість розгляду справи за його відсутності. Зі змісту позовної заяви убачається, що з 02 вересня 2008 року [PERSON] перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. З вересня 2013 року вони припинили з відповідачкою шлюбні стосунки. З цього ж часу вони проживають окремо. За наведених обставин він дійшов висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Відповідачка [PERSON] яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на участь у судовому, надавши суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та можливість розгляду справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 вересня 2008 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 1095. Від сумісного проживання подружжя дітей не має. Даний шлюб для обох сторін другий. Наведені факти та обставини визнані позивачем під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 2013 року припинили шлюбні відносини і з цього часу мешкають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, строк, протягом якого подружжя проживає окремо, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі позивача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Клопотання про зміну теперішнього прізвища на дівоче відповідач не заявляла. Судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи, позивач просить покласти на нього. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved