Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

19 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 10791 гривню 20 копійок, вказавши, що відповідно до укладеного договору №HMXRFE07698955 від 05.12.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 6657 гривень 13 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичними особами «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідач у заяві. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.07.2014 року має заборгованість 10791 гривню 20 копійок, яка складається з 9801 гривні 14 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 гривень штраф (фіксована частина); 490 гривень 06 копійок штраф (процентна складова). Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує та заявив клопотання про застосування строку позовної давності звернення до суду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 05.12.2008 року між [PERSON] та ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 6657 гривень 13 копійок на строк 8 місяців з 05.12.2008 року по 04.08.2009 року. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Судку України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах , є обовязковими для всіх субєктів власних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) викладено, що статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору п.5.5 договору - терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Суд вважає, що Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] пені та штрафу. Клопотань про поновлення пропущеної позовної давності представниками позивача не заявлялися. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved