Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

18.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що 30.03.2007 року між ним та відповідачем укладено шлюб, про що Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено відповідний актовий запис № 138. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем на склалось, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено 07.05.2018 року. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, які були свідками сварок. Позивач на примирення не згоден і вважає, що необхідно розірвати шлюб, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 30.03.2007 року, про що 30.03.2007 року зроблено відповідний актовий запис № 138, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). 10.10.2007 року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 261551 від 12.09.2018 року\~ (а.с. 7). 13.06.2011 року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 261552 від 12.09.2018 року\~ (а.с. 8). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112\~СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст.\~141,\~142 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved