Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

17 липня 2019 року Виссал В.В. , який є представником товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Європейська агенція з повернення боргів», звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідачки 39 674 грн 81 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором №014/0084/82/0162963, з яких 14 456 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6 254 грн 83 коп. - заборгованість за відсотками, 14 719 грн 18 коп. - пеня, та за кредитним договором №010/0084/82/0121940 в сумі 4 243 грн 87 коп., яка є заборгованістю за тілом кредиту. В обґрунтування позову зазначив, що 13 вересня 2013 року та 26 вересня 2014 року відповідачка уклала кредитні договори відповідно №014/0084/82/0162963 та №010/0084/82/0121940 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Згодом, останній на підставі Договору №114/33 відступив права вимоги за вказаними кредитними договорами ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк». 25 квітня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», з одного боку, та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», з другого боку, був укладений Договір про відступлення права вимоги №20170425, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників відповідно, в тому числі до відповідачки. Останній було направлено повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні та визначено порядок погашення заборгованості. Оскільки відповідачка добровільно не виконує зобов`язання за кредитними договорами, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» змушено звернутися з позовом до суду. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином (а.с. 67). Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, в якій він також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 4, 63). Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року [PERSON] заповнила та підписала анкету для отримання у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» карткового кредиту «Кредитна картка». Того ж дня відкриття рахунку було погоджено (а.с. 28), а 13 вересня 2013 року сторони уклали Договір №010/0084/82/0121940, за умовами якого [PERSON] було відкрито рахунок [NUMBER] із встановленим лімітом 1000 грн з можливістю його збільшення відповіднодо статті 10 Договору на строк 48 місяців, тобто до 13 вересня 2017 року з відсотковою ставкою за користування кредитом 36 % річних. У статті 10 Договору визначено, що максимальний розмір кредиту за Договором становить 200 000 грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт, який діє в межах календарного місяця, в якому він встановлений. Відповідно до статті 11.2 Договору, проценти нараховуються банком щомісяця не раніше 25 числа. Статтею 16 Договору визначено, що банк має право у встановленому законодавством України порядку без згоди клієнта відступити свої права вимоги за Договором будь-якій особі (а.с. 25). З Розрахунку заборгованості по картковому кредиту №010/0084/82/0121940 від 13 вересня 2013 року слідує, що станом на 26 квітня 2017 року загальний залишок заборгованості становить 4 243 грн 87 коп., з яких 2700 грн - заборгованість за дозволеним овердрафтом і 1 543 грн 87 коп. - заборгованість за недозволеним овердрафтом (а.с. 46). Судом також вставнолено, що 26 вересня 2014 року між [PERSON] , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0084/82/0162963, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15 952 грн 60 коп., з яких 14 000 грн - кредит на споживчі цілі, а 1 952 грн 60 коп. - на сплату страхового платежу на користь Страховика (а.с. 5-9). Кредит надано строком на 72 місяці з кінцевою датою повернення - 26 вересня 2020 року, а відсоткова ставка становить 39, 93% річних. Статтею 81.1 Договору визначено, що кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди Позичальника відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі. Відповідно до статті 10.3 Договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за Договором кредитор має право вимагати, а позичальник зобовязаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення (а.с. 8). Згідно з Розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/0084/82/0162963 від 26 вересня 2014 року, станом на 26 квітня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитом становить 14 456 грн 93 коп., за відсотками - 6 254 грн 83 коп., пеня - 14 761 грн 08 коп. (а.с. 43). З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги №114/33, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості зазначені в Додатку 1 до Договору (а.с. 36-37). 25 квітня 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» уклало Договір відступлення права вимоги №20170425 з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», внаслідок чого позивач набув права кредитора у договорах, зазначених у Реєстрі боржників (а.с. 38-39). З витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20170425 від 25 квітня 2017 року вбачається, що до Портфеля заборгованості включено заборгованість [PERSON] за договором №014/0084/82/0162963 в сумі 35430грн 94 коп. та №010/0084/82/0121940 в сумі 4 243 грн 87 коп. (а.с. 40). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК України). З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивач довів належними та допустимим доказами наявність в нього права вимоги до відповідачки в обсязі заявлених вимог, а остання свого обов`язку доказування не виконала - не надала до суду доказів, які б спростували твердження позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, суд стягує на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 1921 грн 00 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved