Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

17.12.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 03.06.2017 року позивач придбав у відповідача автомобіль марки Опель Ампера, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується розпискою від 03.06.2017 року, відповідно до якої позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США. 03 червня 2017 року приватним нотаріусом було посвідчено довіреність, якою відповідач уповноважив позивача бути його представником та представляти інтереси в усіх органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах та установах, незалежно від форм власності та підпорядкування, в органах внутрішніх справах, державній міграційній службі України, Центрах надання адміністративних послуг, перед фізичними особами-підприємцями, самозайнятими особами, в органах нотаріату, в Державній прикордонній службі, Державній митній службі, Державній фіскальній службі та їх територіальних підрозділах, у відповідних органах ДАІ, органах МРЕВ ДАІ, органах поліції МВС України з питань, що стосуються володіння, експлуатації, користування та розпорядження, згідно чинного законодавства України транспортним засобом - автомобілем марки OPEL, моделі АМРЕRА, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], строком на три роки і дійсна до 02 червня 2020 року. Позивач вказує, що таким чином, між ним та відповідачем виникли правовідносини щодо представництва, які регулюються Главою 17 Цивільного кодексу України. Посилаючись на положення ст.ст. 237, 238, 239, 244 ЦК України позивач зазначає, що факт оформлення відповідачем, який є власником автомобіля, на ім'я позивача довіреності від 03 червня 2017 року, підтверджує наявність правовідносин з представництва. 17 листопада 2018 року позивач був зупинений представником правоохоронного органу відповідно до ст. 265-2 КУпАП, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», під час руху на транспортному засобі марки OPEL, моделі АМРЕRА, реєстраційний номер [NUMBER], який позивач придбав у відповідача 03.06.2017 року. Підставою для зупинки транспортного засобу стало те, що відносно відповідача відкрито виконавче провадження №57163102. У зв'язку з відкриттям виконавчого провадження здійснюється розшук майна боржника, який відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], є власником автомобіля марки OPEL, моделі АМРЕRА, реєстраційний номер [NUMBER], яким фактично з 03.06.2017 року володіє, користується та розпоряджається позивач. 17 листопада 2018 року було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу. Зазначений транспортний засіб було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-А. Позивач вказує, що оскільки автомобіль не був знятий з реєстрації в органах МВС України та не було укладено письмового договору купівлі-продажу, має місце безпідставне збагачення з боку відповідача. Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, проте жодної позитивної відповіді не отримав. Всі спроби вирішити з відповідачем питання з приводу повернення грошових коштів не принесли ніякого результату, відповідач не хоче обговорювати дане питання, ухиляється від зустрічей з позивачем, що, на думку позивача, свідчить про його небажання вирішити спір в позасудовому порядку. Позивач зазначає, що він надав кошти у сумі 15000 доларів США відповідачу за автомобіль, який фактично не переходив до позивача у власність та яким він не мав права розпоряджатися. Тобто, відповідач безпідставно заволодів належними позивачу грошовими коштами, знаючи про те, що позивач не зможе реалізувати своє право власності на зазначений транспортний засіб, оскільки на момент передачі грошових коштів відповідач знав про відкриття виконавчих проваджень по стягненню грошових коштів з нього по заборгованостям. Позивач звертає увагу суду, що сплачена ним грошова сума відповідно до розписки у сумі 15000 доларів США є безпідставно набутим майном, адже на його ім'я перереєстрація автомобіля не проводилась та письмовий договір купівлі-продажу автомобіля не укладався. Позивач посилаючись на положення ст.ст. 177, 1212, 1213 ЦК України зазначає, що у виданій відповідачем на ім'я позивача довіреності від 03 червня 2017 року на володіння, експлуатацію, користування та розпорядження автомобілем інформації про будь-які кошти, у тому числі щодо зобов'язання передання спірних коштів не зазначено. За твердженням позивача, відповідач знаючи про відкриття виконавчих проваджень по стягненню грошових коштів з нього, усвідомлюючи про те, що позивач не зможе повністю реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження автомобілем, умисно, переслідуючи корисливі інтереси, свідомо ввів позивача в оману, тим самим порушуючи засади цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, безпідставно заволодів грошовими коштами позивача у сумі 15000 доларів США, що підтверджується розпискою, яку відповідач власноруч написав. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, відповідно до якого позивачем було б набуто право власності на транспортний засіб - автомобіль марки OPEL, моделі АМРЕRА, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER], інші правочини щодо грошових зобов'язань між позивачем і відповідачем відсутні, а отже, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з відповідача безпідставно, незаконно набутих грошових коштів у розмірі 15000 доларів США. Ухвалою суду від 26.12.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 11.01.2019 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 18.02.2019 року задоволене клопотання АТ «Райффазейн Банк Аваль», залучено АТ «Райффазейн Банк Аваль» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 28.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо поданого позову, які приєднано до матеріалів справи і зі змісту яких вбачається, що третя особа просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що право власності на автомобіль позивачем не підтверджено, а обставини на які посилається позивач, як на підставу повернення безпідставно набутого майна ґрунтуються виключно на припущеннях й не доведені жодними належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, направлена за адресою місця реєстрації відповідача судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою про повернення «за терміном зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за змістом наявної в матеріалах справи копії розписки датованої 03.06.2017 року за підписом відповідача, відповідач 03.06.2017 року продав позивачу транспортний засіб - автомобіль Опель Ампера, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER], та отримав оплату за автомобіль у розмірі 15000,00 доларів США. 03.06.2017 року відповідач видав на ім'я позивача нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив позивача бути його представником та представляти його інтереси з усіх питань, що стосуються володіння, експлуатації, користування та розпорядження, згідно чинного законодавства України, належним відповідачу транспортним засобом/автомобілем Опель Ампера, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. За змістом наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], 29.04.2017 року автомобіль Опель Ампера, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON]. Як вбачається зі змісту акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 17.11.2018 року, транспортний засіб Опель Ампера, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] був оглянутий та тимчасово затриманий на підставі ст. 265-2 КУпАП, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження » (ВП №57163102). Відповідно до положень ст.ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст.ст. 204, 205, 208, 210 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до ст. 626, 638, 639, 640 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Слід зазначити, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 15.02.2018 року по справі № 640/7052/16-ц.). Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних органів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Між тим сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України і наявність довіреності свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала, а факт сплати коштів за автомобіль та передача автомобіля позивачу без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття позивачем права власності на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду: від 24 вересня 2018 року у справі № 681/1517/15-ц, провадження № 61-23209св18; від 25 квітня 2018 року у справі № 359/11498/15-ц, провадження № 61-2542св18; від 07 березня 2018 року у справі № 536/378/15-ц, провадження № 61-772св18. За наведених обставин, враховуючи викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля не було укладено. При цьому, наявною у матеріалах справи копією розписки підтверджується передача позивачем відповідачу 15000,00 доларів США як оплата за придбаний автомобіль. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно отримані 15000,00 доларів США, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля укладено не було, отже при передачі грошей була відсутня як така правова підстава набуття відповідачем вказаних коштів і за таких умов позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved