Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

18 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який надалі було уточнено, де вказав, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , а [INFO] - померла його мати - [PERSON]. Після їх смерті залишилася спадщина - будинок в [ADDRESS], вклад на ощадній книжці,цінні папери. Позивач прийняв спадщину після смерті батьків - проживав в будинку, отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на акції підприємств, грошові кошти з ощадної книжки. В березні 2013 року і січні 2014 року позивач звернувся до Першої нотаріальної контори Харківського району Харківської області з завою про видачу і свідоцтво про спадщину і на домоволодіння по [ADDRESS] та йому було відмовлено, оскільки відсутні правоустановчі документи на зазначений будинок та державна реєстрація на нього. Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» від 12.06.2013 року №390, адресу: [ADDRESS] на адресу - [ADDRESS] Позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташованому за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батьків, вказавши, що його батьками за життя на законних підставах було збудовано спірний будинок, який не є самочинним будівництвом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Харківська міська рада в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Після смерті в 1997-1998 роках батьків позивача [PERSON] та [PERSON] залишилася спадщина в тому числі у вигляді будинку в [ADDRESS]. Зазначений будинок було збудовано батьками позивача за власні кошти в 1971 році на земельній ділянці розміром 0,15 га, яка на законних підставах наказом дослідного господарства Українка від 03.02.79 року № 30 була передана батьку позивача - [PERSON] під забудову та обслуговування домоволодіння.(а.с.8-9, 17,37). Виконавчим комітетом Харківської районної Ради народних депутатів Харківської області було прийнято рішення №983 від 19.08.80 року про дозвіл на прийняття в експлуатацію самочинно побудованого батьком позивача - [PERSON] будинку в [ADDRESS] і вирішення питання стосовно оформлення права власності.(а.с.22,23). За самочинне будівництво будинку, прибудинкових споруд на підставі Указу ПВР Української РСР від 22.01.1979 р. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності.(а.с.25). 18.02.1981 року комісією у складі архітектора Харківського району, спеціалістів Держсанінспекції, Держпожнагляду, представника техбюро і райкомунгоспу, у присутності [PERSON], було прийнято в експлуатацію житловий будинок по [ADDRESS] з відповідними будівлями - сарай ( Літ. В ), вбиральня, про що складено акт. Зазначений акт було затверджено рішенням №24 Кулиничівської селищної Ради народних депутатів 24.12.1981 року і зроблено відповідний запис в погосподарську книгу про те, що власником і господарем домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON], а членами його сім'ї : дружина - [PERSON] , син - [PERSON].(а.с.17,24) Таким чином, на день смерті батька позивача - [PERSON] домоволодіння за адресою [ADDRESS] не було самочинним і належало на праві власності спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» від 12.06.2013 року №390, адресу: [ADDRESS] на адресу - [ADDRESS] Зазначені вище обставини підтверджуються архівною копією виписки з протоколу засідання виконкому Кулиничівської селищної ради про узаконення самовільно збудованих споруд належних [PERSON] в [ADDRESS], архівною копією рішення виконавчого комітету Харківської районної Ради народних депутатів №983 від 19.08.80 року , в якому також зазначено про виділення [PERSON] земельної ділянки, довідкою Кулиничівської селищної ради від 22.03.2013 p., актом від 18 ; лютого 1981 р. про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння по [ADDRESS], затвердженого Кулиничівською селищною радою, випискою з погосподарської книги №84 за 1996-2000 роки по домоволодінню [ADDRESS], технічним паспортом на садибний житловий будинок [ADDRESS] станом від 2.04.2013 року, відповідно якого житловий будинок і споруди по [ADDRESS] не є самочинними.(а.с.22-42). Відповідно до технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція» будинок та споруди за адресою : [ADDRESS] збудовані відповідно діючих будівельних норм і можуть в подальшому експлуатуватися.(а.с.43-58). Право власності [PERSON] на житловий будинок зі спорудами за адресою [ADDRESS] (нині [ADDRESS]) ґрунтувалося на раніше діючому законодавстві, яке за його життя не передбачало реєстрацію в органах БТІ із видачею свідоцтва про право власності на будинки розташовані в сільській місцевості. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наданих у листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва. Відповідно до положення ст.ст.100,101 ЦК УРСР(1963 р). який діяв на час володіння спадкодавцями домоволодінням громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою реєстрацією. Навпаки, ст.128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі, якщо інше не перед бачено законом або договором. Відповідно до пунктів 6,7 розділу 11 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства 31.06.1966 року , втратила чинність 13.12.1995 p., не підлягали реєстрації в БТІ будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Реєстрація будинків здійснювалась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження акту про прийняття збудованого громадянином будинку цей громадянин набував статусу власника житлового будинку, а в погосподарську книгу сільської ради вносився відповідний запис. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих»(від 02.06.1968 року) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувалися прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності сільській місцевості передбачена не була. З положень пункту 45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 р. № 5/1 (чинна на час виникнення права власності), вбачається, що запис в погосподарській книзі є належним підтвердженням приналежності жилого будинку(частини будинку) в сільському населеному пункті певній особі. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки,споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. І ст.549 ЦК УРСР позивач прийняв спадщину як єдиний спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцями на час відкриття спадщини і фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. Ці обставини підтверджуються штампом у паспорті і будинковій книзі про прописку і реєстрацію у будинку [ADDRESS], а також про членів сім'ї, довідкою вуличного комітету с. Заїки від2 4.01.2014 року №37 про те, що позивач мешкає в с. Заїки з дня народження по теперішній час , квитанціями про сплату комунальних послуг.(а.с.13-16). Доказом прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті його батьків є користування позивачем предметами домашньої обстановки та вжитку, находження у нього ощадної книжки на грошовий вклад [PERSON] Позивачем, як спадкоємцем, який вступив у володіння і управління спадковим майном, відповідно до ст.552 ЦК УРСР, на покриття витрат на поховання [PERSON] за рахунок спадкового майна з рахунку [NUMBER] її ощадної книжки були отримані відповідні кошти. Ці обставини підтверджуються ощадною книжкою на ім'я [PERSON], витягом із спадкового реєстру від 14.01.2014 р. Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області.(а.с.26-29). Таким чином, судом встановлено, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON], які померли в 1997-1998 роках були за своє життя власниками будинку в [ADDRESS]. Після їх смерті єдиним спадкоємцем зазначеного будинку є їх син позивач [PERSON], який прийняв спадщину, тому суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS]. .

Outcome: approved