Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

19.07.2019р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулось ТОВ «Лан-Агро» із позовом до [PERSON] , ТОВ «СВК Мрія» та держреєстратора Вовчоцької сільради Немирівського району Вінницької області [PERSON], в якому просить: 1) скасувати рішення держреєстратора Вовчоцької сільради Немирівського району Вінницької області [PERSON], яке датоване 11.03.2019р. з індексним номером 45892429, в частині державної реєстрації прав припинення права оренди земельної ділянки площею 2,2423га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, яка знаходиться на території Пиківської сільради Калинівського району Вінницької області, за ТОВ «Лан-Агро» згідно укладеного 02.02.2009р. договору оренди землі із [PERSON] ; 2) визнати недійсним укладений 12.06.2019р. між [PERSON] та ТОВ «СВК Мрія» договір оренди землі площею 2,2423га. із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, яка знаходиться на території Пиківської сільради Калинівського району Вінницької області, який був зареєстрований за рішенням держреєстратора Вовчоцької сільради Немирівського району Вінницької області від 20.06.2019р., індексний номер 47435245; 3) визнати укладеною додаткову угоду від 05.04.2019р. до договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», предметом якої є оренда земельної ділянки площею 2,2423га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, на відповідних умовах; 4) відшкодувати понесені судові витрати. В обґрунтування цих вимог зазначило, що 02.02.2009р. між ТОВ «Лан-Агро» та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,2423га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, строком на 10 років, який був зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.06.2009р. за № 040986300156. Оскільки відповідний запис про державну реєстрацію зазначеного договору внесений до Книги записів про державну реєстрацію договорів оренди 10.06.2009р., а строк дії договору становить 10 років, то в такому разі даний договір діє в період часу з 10.06.2009р. по 10.06.2019р., в межах якого товариство має право самостійно господарювати на земельній ділянці [PERSON] в обсязі встановленому договором. Однак, позивачу стало відомо, що за відсутності на те законодавчих підстав, під час дії договору оренди вказаної земельної ділянки, рішенням держреєстратора Вовчоцької сільради Немирівського району Вінницької області, з індексним номером 45892429, проведено 26.02.2019р. державну реєстрацію припинення права оренди за ТОВ «Лан-Агро», підставою для чого став лист-повідомлення [PERSON] щодо відмови в пролонгації договору оренди. Оскільки, на момент вчинення держреєстратором вказаної дії, строк дії договору оренди не закінчився, його сторони не укладали жодних угод про його розірвання, підстав для державної реєстрації припинення права оренди за ТОВ «Лан-Агро» не існувало, а відтак держреєстратор [PERSON] діяла всупереч закону, чим незаконно та безпідставно обмежило позивача в праві оренди спірної земельної ділянки, а тому це рішення підлягає скасуванню. Після цього, позивачу стало відомо, що [PERSON] всупереч договору оренди землі від 02.02.2009р. та актам цивільного законодавства України, які регулюють відносини пов`язані з орендою землі, 12.06.2019р. був укладений договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого проведена 14.06.2019р., із ТОВ «СВК Мрія», чим порушене переважне право ТОВ «Лан-Агро» перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), а тому підлягає визнанню недійсним. Так, позивач 26.04.2019р. направив [PERSON] лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. та проект додаткової угоди до нього від 05.04.2019р., які отримані останнім 03.05.2019р. У відповідь на вказаний лист [PERSON] направив лист-повідомлення, який датовано 06.05.2019р., щодо відмови в пролонгації договору оренди землі, який обґрунтований бажанням використовувати її для власних потреб на свій розсуд або самостійно її обробляти. Однак, як з`ясувалось пізніше, на момент направлення листа про бажання скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі, ця земельна ділянка вже перебувала в оренді у ТОВ «СВК Мрія» відповідно до договору оренди від 25.02.2019р., який вподальшому за угодою сторін від 07.06.2019р. був розірваний. Дані дії відповідача [PERSON] свідчать про невизнання переважного права позивача на поновлення договору оренди землі, оскільки орендодавець всупереч ст.33 Закону України «Про оренду землі», ст.777 ЦК України та умов укладеного договору, позбавив першочергового права ТОВ «Лан-Агро» оренди спірної земельної ділянки, надавши перевагу в передачі земельної ділянки в оренду ТОВ «СВК Мрія», який немає будь-якого переважного права на оренду земельної ділянки як позивач. Таким чином, переважне право ТОВ «Лан-Агро» припиненим не було, а направлений лист [PERSON] , не є в розумінні ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі» запереченням в поновленні договору оренди землі позивачу, оскільки має інший зміст та обґрунтування. За вказаних обставин, договір оренди землі, укладений 12.06.2019р. між [PERSON] та ТОВ «СВК Мрія» підлягає визнанню недійсним, що гарантуватиме можливість позивачу безперешкодно користуватись спірною земельною ділянкою. Оскільки договір оренди від 02.02.2009р., укладений між ТОВ «Лан-Агро» та відповідачем [PERSON] вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 24.07.2019р. за вказаним позовом було відкрите провадження за правилами позовного провадження. Заявою (яка зареєстрована 29.08.2019р. за вх.№ 7813/19) позивач ТОВ «Лан-Агро» збільшив розмір своїх позовних вимог, в якій просить: 1) визнати недійсним укладений 02.07.2019р. між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак», договір оренди землі площею 2,2423га., кадастровий номер 0521686300:06:000:0287, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, який був зареєстрований за рішенням державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області від 11.07.2019р., індексний номер 47736672; 2) зобов`язати ТОВ «Агро Трак» звільнити земельну ділянку площею 2,2423га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з передачею ТОВ «Лан-Агро» незібраного врожаю сільськогосподарських культур на вказаній земельній ділянці. Дані вимоги мотивовані тим, що укладений 02.07.2019р. договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак», також є недійсним, оскільки укладений в порушення вимог діючого законодавства, а саме позивач вважає, що дії [PERSON] та ТОВ «Агро Трак» по укладенню договору оренди спірної земельної ділянки свідчать про невизнання та порушення переважного права ТОВ «Лан-Агро» на поновлення договору оренди землі із [PERSON] , оскільки всупереч ст.33 Закону України «Про оренду землі», ст.777 ЦК України, та умовам укладеного договору із ТОВ «Лан-Агро», останнього вказаним правочином позбавлено першочергового права оренди спірної земельної ділянки, оскільки надано перевагу в передачі земельної ділянки в оренду ТОВ «Агро Трак», не зважаючи на наявність листа-повідомлення з проектом додаткової угоди від ТОВ «Лан-Агро» про бажання скористатись переважним правом на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки. Вимога про зобов`язання ТОВ «Агро Трак» звільнити спірну землю з передачею ТОВ «Лан-Агро» незібраного врожаю сільськогосподарських культур на вказаній земельній ділянці пояснюється тим, що маючи зареєстроване право оренди спірної землі, вказана юридична особа може здійснити її обробіток. Тобто, провести сільськогосподарські роботи, в той час коли на спірній землі знаходиться засіяна сільськогосподарська культура ТОВ «Лан-Агро» за час дії укладеного договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», який має право зібрати позивач. У разі проведення сільськогосподарських робіт ТОВ «Агро Трак» на спірній землі за наявності на ній врожаю належного ТОВ «Лан-Агро», останній понесе значні збитки, що стане підставою для виникнення нових судових справ та витрат, які можуть бути понесені під час їх розгляду, що в свою чергу може вплинути на господарську діяльність позивача. Ухвалою Калинівського районного суд Вінницької області від 30.08.2019р. задоволено заяву ТОВ «Лан-Агро» про забезпечення позову. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно земельної ділянки площею 2,2423га. із кадастровим номером земельної ділянки 0521686300:06:000:0287, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , уродженцю села Шепіївка Калинівського району Вінницької області, РНОКПП [NUMBER] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022591 від 01.09.2004р. Відповідач [PERSON] із відзивом на позовну заяву до суду не звертався, що відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами. Відповідач ТОВ «СВК Мрія» в особі представника - адвоката Каспрук Л. звернулось до суду із відзивом на позов (зареєстрованим 02.09.2019р. за вх.№ 7914/19), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, обґрунтовуючи свою позицію наступним: вимога про скасування рішення державного реєстратора, не є похідною від вимоги про визнання недійсним договору оренди, а тому даний спір в цій частині є публічно-правовим, який належить розглядати виключно в порядку адміністративного судочинства. Щодо законності самого рішення держреєстратора про реєстрацію припинення права оренди, то у останнього були відсутні передбачені ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» підстави для відмови в державній реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, оскільки за договором оренди спірної земельної ділянки, укладеного 02.02.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», право оренди за останнім припинилось 02.02.2019р. Відтак, при укладенні 12.06.2019р. договору оренди між [PERSON] та ТОВ «СВК Мрія» не було порушено право попереднього орендаря на пролонгацію договору оренди від 02.02.2019р., оскільки орендодавець неодноразово листами повідомляв ТОВ «Лан-Агро» про небажання продовжувати дію договору від 02.02.2009р. Крім того, договір від 12.06.2019р. був укладений з орендною платою, вищою ніж пропонована ТОВ «Лан-Агро», та вигіднішими для орендодавця термінами її виплати. Таким чином, власник землі діяв провомірно, укладаючи 12.06.2019р. договір з ТОВ «СВК Мрія», оскільки переважне право орендаря на продовження орендних правовідносин за вищевказаних обставин перешкод для укладення цього договору не ставило, у зв`язку із наявністю більш вигідної пропозиції для орендодавця. З урахуванням вказаних обставин, підстав для визнання укладеною додаткової угоди, не має. Відповідач ТОВ «Агро Трак» в особі представника - адвоката Сидорова П.В. також звернулось до суду із відзивом на позов (зареєстрованим 27.11.2019р. за вх.№ 11059/19), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що на момент укладення 02.07.2019р. договору оренди між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак» будь-яких інших договорів в реєстрі зареєстровано не було, а попередній орендар ТОВ «СВК Мрія» розірвало договір оренди в порядку передбаченому діючим законодавством. Таким чином, договір оренди від 02.07.2019р. не суперечить актам цивільного законодавства, був вчинений з додержанням в момент його укладення вимог, які встановлені в ст.203 ЦК України. Зі сторони ТОВ «Агро Трак» не було вчинено порушені, ані в процедурі укладення договору, ані в процедурі його реєстрації, всі дії вчинялись добросовісно з урахуванням всіх вимог закону, і як добросовісний набувач майнових прав на земельну ділянку, ТОВ «Агро Трак» не може бути їх позбавлений. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 29.11.2019р., закрите підготовче провадження у справі, її призначено до судового розгляду. Ухвалою Калинівського районного суд Вінницької області від 16.04.2020р. задоволено заяву ТОВ «Лан-Агро» про забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку площею 2,2423га. із кадастровим номером земельної ділянки 0521686300:06:000:0287, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , уродженцю села Шепіївка Калинівського району Вінницької області, РНОКПП [NUMBER] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022591 від 01.09.2004р. Представник позивача ТОВ «Лан-Агро» - адвокат МЕЛЬНИК Ю.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені як в позовній заяві, так і заяві про збільшення позовних вимог, та просив їх задовольнити, з підстав, зазначених в цих процесуальних документах. Представник відповідача ТОВ «СВК Мрія» - адвокат КАТРИЧ П.С. в судовому засіданні під час розгляду вказаної цивільної справи, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав для цього. Представник відповідача ТОВ «Агро Трак» - адвокат СИДОРОВ П.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, із заявою чи клопотанням з приводу відкладення розгляду справи не звертався. Відповідач - держреєстратор Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в передбаченому законом порядку. Згідно розпорядження сільського голови Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Кобринчук М.М. № 81 від 11.10.2019р., [PERSON] звільнено з посади державного реєстратора Вовчоцької сільської ради з 11.10.2019р., за згодою сторін. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 022591, виданого 01.09.2004р. Калинівською районною державною адміністрацією Вінницької області на підставі розпорядження від 05.03.2004р. № 64, є власником земельної ділянки площею 2,2423га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського товариства, кадастровий номер 0521686300:06:000:0287. 02.02.2009р. між позивачем ТОВ «Лан-Агро» та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого [PERSON] надав, а ТОВ «Лан-Агро» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,2423га., яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить орендодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 022591 від 01.09.2004р., строком на 10 років. Даний договір оренди землі зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.06.2009р. за № 040986300156, про що свідчить Книга записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, витяг з якої наданий згідно листа Відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах від 15.04.2019р. № 0-2-0.181-309/124-19. Відповідно до п.14.1 р.14 вказаного Договору оренди землі від 02.02.2009р., він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору оренди землі від 02.02.2009р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Частиною 1 ст.210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статей 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладення договору оренди землі від 02.02.2009р.) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, а не з моменту його укладення. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 та від 07 червня 2017 року у справі № 6-872цс17, а також постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №702/764/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №704/1413/16-ц. По справі встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 02.02.2009р. було зареєстровано у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах» 10.06.2009р. за №040986300156. У матеріалах справи відсутні відомості щодо розірвання, чи припинення дії договору оренди землі, укладеного 02.02.2009р. між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON] . З огляду на викладене строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 02.02.2009р. між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON] , розпочався з моменту його державної реєстрації, тобто - з 10.06.2009р., та є чинним протягом 10 років з дня його державної реєстрації, тобто - до 10.06.2019р., що було погоджено сторонами під час укладення цього договору (п.3.1 р.3 та п.14.1 р.14 Договору). 15.02.2019р. [PERSON] направлено лист-повідомлення (датований 14.02.2019р.) на адресу ТОВ «Лан-Агро» про небажання продовжувати дію договору оренди земельної ділянки площею 2,2423га., кадастровий номер 0521686300:06:000:0287, так як має намір використовувати її для власних потреб на свій розсуд або самостійно її обробляти. Вказаний лист-повідомлення отримано ТОВ «Лан-Агро», про що свідчить її засвідчена копія, яка додана позивачем до позовної заяви. ТОВ «Лан-Агро» направило 26.04.2019р. лист-повідомлення (датований 05.04.2019р.) на адресу [PERSON] з пропозицією поновлення договору оренди земельної ділянки № 318 від 02.02.2009р. шляхом підписання додаткової угоди, до якого долучило її проект. На вказаний лист-повідомлення, [PERSON] направив 10.05.2019р. повторно лист-повідомлення (датований 06.05.2019р.) ТОВ «Лан-Агро» щодо відмови в пролонгації договору оренди, у зв`язку із наміром використовувати земельну ділянку для власних потреб на свій розсуд або самостійно її обробляти. Дану відмову [PERSON] в пролонгації договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., отримано ТОВ «Лан-Агро», про що свідчить її засвідчена копія, яка додана позивачем до позовної заяви. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 3 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою-другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Частиною першою статті 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до частини першої статті 78 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 90 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків (стаття 152 ЗК України). Частиною першою статті 153 ЗК України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частини друга та третя статті 33 Закону України «Про оренду землі»). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини вісім та дев`ять статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина перша статті 34 Закону України «Про оренду землі»). Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Судом встановлено, що [PERSON] двічі до закінчення строку дії договору оренди № 318 від 02.02.2009р. направив на адресу ТОВ «Лан-Агро» лист, у якому повідомив, що не бажає продовжувати термін дії договору оренди. Такий лист є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Розділом 3 договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. передбачено, що даний договір укладено на 10 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право на продовження його на новий строк та переважне право на викуп земельної ділянки (п.3.1 договору). Сторони дійшли згоди, що у разі відсутності за один рік до закінчення строку дії договору письмового повідомлення Орендодавця про ненадання згоди на продовження терміну дії даного Договору оренди, цей договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах. Як вбачається з листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., підписаного 05.04.2019р. директором ТОВ «Лан-Агро» [PERSON] , та направленого 26.04.2019р. на адресу [PERSON] , відповідно до Закону України «Про оренду землі» та п.3.1. договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., ТОВ «Лан-Агро» повідомляє орендодавця про намір скористатись своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, у зв`язку із чим надсилає на адресу останнього проект додаткової угоди. Згідно проекту цієї додаткової угоди до договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., ТОВ «Лан-Агро» пропонує викласти п.3.1 договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. в новій редакції «Договір укладено на 7 (сім) років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Строк дії договору оренди, що минув, станом на момент підписання даної додаткової угоди, до строку вказаному в даному пункті додаткової угоди не враховується». Крім цього, ТОВ «Лан-Агро» пропонує і п.4.1 цього ж договору викласти в новій редакції «Орендна плата Орендодавцю, сплачується Орендарем у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот)грн. 00коп., з якої вираховується податок з доходів Орендодавця згідно Податкового кодексу України та військовий збір». Отже, вказані дії засвідчили небажання ТОВ «Лан-Агро» продовжувати дію договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. на термін та на умовах, зазначених в ньому, як це було передбачено п.3.2 Договору. Листами-повідомленнями до ТОВ «Лан-Агро» щодо відмови в пролонгації договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., [PERSON] висловив своє волевиявлення як до умов договору в редакції підписаній сторонами, так і в редакції запропонованій проектом додаткової угоди. Відповідно до п.12.1 договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., зміна умов цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Згідно частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Оскільки проект додаткової угоди до договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., містить інші умови, ніж сам договір оренди, а саме товариством запропоновано змінити розмір орендної плати та строк дії цього договору. На зміну вказаних істотних умов договору необхідна згода сторін (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі). Між сторонами такої згоди досягнуто не було, відповідач [PERSON] відмовив у продовженні дії договору оренди земельної ділянки з позивачем на інших умовах, а тому ТОВ «Лан-Агро» втратило своє право на поновлення договору оренди земельної ділянки. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 395/167/17. Виходячи із встановлених судом обставин у справі та вимог закону, позовна вимога про визнання укладеною додаткову угоду від 05.04.2019р. до договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро», предметом якої є оренда земельної ділянки площею 2,2423га., із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, на відповідних умовах, не підлягає до задоволення. В межах заявлених позовних вимог встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., [PERSON] уклав 12.06.2019р. договір оренди належної йому земельної ділянки площею 2,2423га. із кадастровим номером 0521686300:06:000:0287, розташованої на території Пиківської сільради Калинівського району Вінницької області, із ТОВ «СВК Мрія». який був зареєстрований за рішенням держреєстратора Вовчоцької сільради Немирівського району Вінницької області від 20.06.2019р., індексний номер 47435245. Відповідно до рішення державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON], за індексним номером 47735869, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 11.07.2019р. відомості про дострокове розірвання договору оренди землі б/н від 12.06.2019р., на підставі угоди б/н від 01.07.2019р. 02.07.2019р. між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак», був укладений договір оренди землі площею 2,2423га., кадастровий номер 0521686300:06:000:0287, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що був зареєстрований за рішенням державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області від 11.07.2019р., індексний номер 47736672. Відповідно до положень статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом достеменно встановлено, що ТОВ «Лан-Агро» втратило право на поновлення договору оренди земельної ділянки № 318 від 02.02.2009р. на новий строк, а тому його право зазначеними договорами не порушені, оскільки спірна земельна ділянка передавалась у користування ТОВ «СВК Мрія» та ТОВ «Агро Трак» вже після закінчення дії договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., а відтак підстав для визнання їх недійсними суд не вбачає. Оскільки, позовна вимога про визнання недійсним укладеного 02.07.2019р. між [PERSON] та ТОВ «Агро Трак», договору оренди землі, не підлягає до задоволення, а відтак і підстав для задоволення похідної вимоги про зобов`язання ТОВ «Агро Трак» звільнити спірну земельну ділянку суд не находить. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Доказами відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). У порушення зазначених норм закону, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині зобов`язання ТОВ «Агро Так» передати незібраний врожай сільськогосподарських культур на спірній земельній ділянці, а матеріали цивільної справи не містять доказів того, що після припинення дії договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р., та переходу спірної земельної ділянки у користування ТОВ «СВК Мрія» та ТОВ «Агро Трак», на ній фактично знаходилась засіяна та залишилась незібрана сільськогосподарська культура ТОВ «Лан-Агро», а тому у задоволенні цієї вимоги позивачу необхідно також відмовити. Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Приписами статті 126 ЗК України регламентовано, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є загальною засадою державної реєстрації прав (п.4 ч.1 ст.3 Закону). Відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться в порядку, встановленому статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на підставі документів, визначених у статті 27 цього Закону. Так, згідно пункту чотирнадцятого частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту першого частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора слідує, що одним із його обов`язків є встановлення за допомогою поданих йому документів факту набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Для перевірки цієї інформації, державний реєстратор в межах наданих йому повноважень, не лише вправі, а й зобов`язаний, зокрема, запитувати від відповідних органів необхідну інформацію, а також у разі потреби вимагати подання додаткових документів тощо. Такий обов`язок узгоджується із закріпленими в пункті першому частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Разом з тим, через неналежне виконання державним реєстратором своїх обов`язків під час розгляду заяви про державну реєстрацію припинення права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Лан-Агро», та прийняття відповідного рішення від 11.03.2019р. за індексним номером 45892429, не було встановлено строк дії договору оренди землі, а отже не перевірено умови правочину, що призвело до передчасного припинення за ТОВ «Лан-Агро» належного йому права користування землею згідно умов договору оренди землі № 318 від 02.02.2009р. Оскільки рішення державним реєстратором Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] від 11.03.2019р. за індексним номером 45892429, прийняте з грубим порушенням чинного законодавства, воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зважаючи на заявлену вимогу позивача про скасування рішення держреєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] від 11.03.2019р., індексний номер 45892429, фактичні обставини справи, судову правозастосовну практику, яка склалася за наслідками розгляду справ за подібних спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що ця вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із пунктом третім частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Врахувавши вищевикладене, суд стягує з державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] на користь ТОВ «Лан-Агро» понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог /6000грн. (витрати сплачені на надання професійної правничої допомоги) х 16,66 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 1000грн./. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд стягує з державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] на користь ТОВ «Лан-Агро» понесені та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1921грн. /1921грн. (витрати понесені на сплату судового збору за позовну вимогу про скасування рішення держреєстратора)/. Таким чином, з державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] на користь ТОВ «Лан-Агро» суд стягує документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921грн.00коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000грн.00коп., а всього 2921грн.00коп.

Outcome: partial