Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

18.03.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, зазначаючи про те, що вона є власником житлового буди\-нку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори 04 березня 2021 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №40847511. 06 січня 1975 року [PERSON] , попередня власниця зазначеного нерухомого майна, отримала позику на будівництво житлового будинку на Синельниківській швейній фабриці, яка припинила свою діяльність у зв`язку із визнанням її банкрутом на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2007 року, що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На підставі повідомлення №1 від 06 січня 1975 року вказаного підприємства, державною нотаріальною конторою було накладено заборону на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 06.11.2006 року заборона на відчуження нерухомого майна перенесена реєстратором: Перша синельниківська державна нотаріальна контора до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №4008234, а 08.12.2006 року за №4191308. У зв`язку із наявними заборонами, позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право щодо розпорядження будинком, тому просить суд зняти заборону на відчуження належного їй житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , накладену 06 січня 1975 року Синельниківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення №1 Синельниківської швейної фабрики, внесену до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06 листопада 2006 року Першою синельниківською державною нотаріальною конторою за №4008234 і 08 грудня 2006 року за №4191308, здійснивши їх перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вилучити відповідні записи про заборону на відчуження зазначеного житлового будинку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Частиною 1 ст.16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інте\-лектуальної, творчої діяльності. На належний власнику [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори 04 березня 2021 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №40847511, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено заборону на відчуження, яку зареєстровано Першою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, на підставі повідомлення №1 від 06 січня 1975 року Синельниківської швейної фабрики (а.с.4, 5). 06.11.2006 року заборона на відчуження нерухомого майна перенесена реєстратором: Перша синельниківська державна нотаріальна контора до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №4008234, а 08.12.2006 року за №4191308 (а.с.6). Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, встановлено, що Колективне підприємство «Синельниківська швейна фабрика» припинило свою діяльність на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2007 року у зв`язку із визнанням юридичної особи банкрутом (а.с.7). Враховуючи те, що позивачу належить на праві власності житловий будинок, отриманий нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , на будівництво якого останньою за життя отримано позику у юридичної особи, яка на дату розгляду справи в суді є банкрутом, зважаючи на те, що відповідач у судове засідання не з`явився, не надав суду заяв та/або доказів, з яких можливо встановити його позицію у справі, суд вважає наявність підстав для задоволення позову [PERSON] з метою усунення обставин, які перешкоджають їй у реалізації належних прав власника, отриманих в порядку спадкування за заповітом. Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1, ч. 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, ст. ст.16,317,319,321 ЦК України,

Outcome: approved