overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

19.12.2014 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і суду показала, що від спільного шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні, мешкають з нею. Відповідач грошову допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Однак має таку можливість, оскільки є працездатним. Інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав і суду показав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

19.12.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про: 1) розірвання шлюбу; 2) стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], 2014 року народження, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнення аліментів на її особисте утримання в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем, його ухилення від надання матеріальної допомоги на утримання дочки та її особисте утримання. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона також повідомила про своє бажання залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище. Відповідач позов визнав. Від надання судом строку на примирення сторони відмовилася. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 04.07.2013 року сторони перебувають в шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З липня 2014 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, шлюб підлягає розірванню. Згідно статті 180 Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 Кодексу). В силу положень частини другої статті 84 Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки відповідач ухиляється від матеріального утримання дочки і позивача, яка здійснює за нею догляд, зазначене, є підставою для стягнення з нього аліментів на їх утримання. У той же час, враховуючи те, що відповідач вже сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], 2007 року народження, в розмірі 400 грн щомісячно, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а на утримання позивача - в розмірі 1/7 частини заробітку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

19.12.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2011 року по листопад 2014 року включно, в розмірі 131043 грн 05 коп. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов не визнав. Він пояснив, що йому ніхто не повідомляв про те, кому і в якому розмірі необхідно сплачувати аліменти. Крім того зазначив, що тривалий час ніде не працює, а тому не має реальної можливості сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2011 року шлюб стрін розірвано, а з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4, 5) Відповідач брав участь у розгляді судом справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, проте, як убачається з довідок державного виконавця довідок (а. с. 6 - 8, 27), починаючи з вересня 2009 року жодного разу аліменти на користь позивача не сплатив, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2015 року становить 23367 грн 63 коп. Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, підставою для стягнення неустойки (пені) є наявність у платника аліментів заборгованості, яка виникла внаслідок його винних дій. Визначаючи розмір неустойки (пені) суд повинен врахувати матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів і, за наявності відповідних підстав, - має право зменшити її розмір. Згідно наданого позивачем розрахунку (а. с. 2, 3), правильність якого відповідачем не спростовано і з яким погоджується суд, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з вересня 2009 року по листопад 2014 року включно складає 131043 грн 05 коп. Оскільки сплата аліментів за рішенням суду є обов'язком, а не правом відповідача, заперечуючи проти позову останній повинен був довести в суді відсутність його вини у виникненні заборгованості. Втім, відповідач таких доказів суду не надав, що є підставою для стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів. У той же час, як убачається з трудової книжки відповідача (а. с. 29, 30), з 14.12.2006 року по теперішній час відповідач не працює, а тому не має регулярного заробітку. Зазначене свідчить про скрутне матеріальне становище відповідача, що є підставою для зменшення розміру неустойки (пені) до 20000 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

19.12.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що вона з відповідачем з березня 2003 року до березня 2014 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею, а відповідач не надає матеріальної допомоги, просила стягнути на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом про розгляд справи була повідомлена належним чином, суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила проводити судовий розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з березня 2003 року до березень 2014 року та мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження , в яких батьком дітей вказаний відповідач - [PERSON] (а.с. 2-3 ). Неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 19.12.2014 року (а.с.5). Відповідно до ст. 180, ч 3 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та кошти на їх утримання присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON], який є батьком неповнолітніх дітей зобов'язаний до їх утримання, тому вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Виходячи з положень ст. 79 СК України час з якого слід присудити аліменти визначається з дня пред'явлення позову, тобто з 19.12.2014 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК Українирішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 80, 88 ЦПК Україниз відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

19.12.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, тривалий час між подружжям виникають непорозуміння та суперечки, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Позивачка та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивачка позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1997 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, актовий запис №1497 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом, спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

19.12.2014 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн. щомісячно, на період навчання доньки, так як остання, після досягнення повноліття, навчається на першому курсі денного відділення Чорноморського державному університеті імені Петра Могили в Інституті філології за контрактом і термін закінчення навчання 30.06.2018 року. Знаходиться на повному утриманні у матері, тому вона просить стягнути аліменти на період навчання. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти в розмірі 30% заробітної плати відповідача. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Копією свідоцтва про народження підтверджено, що [PERSON] народилась [INFO] і її батьками являються [PERSON] та [PERSON], яка після розірвання шлюб з відповідачем 31.08.1999 року зареєструвала одруження з [PERSON] 15.08.2001 року і їй присвоєно прізвище [PERSON]. Довідкою Чорноморського державного університету імені Петра Могили від 06.11.2014 року та копією контракту від 01.09.2014 року підтверджено, що [PERSON] є студенткою вказаного університету, навчається на першому курсі денного відділення в Інституті філології за контрактом і строк закінчення навчання за програмою бакалавра 30.06.2018 року. Ст. 199 ч.1 СК України передбачає, що якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягненню 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ст. 200 ч.1 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить уточнені позовні вимоги доведеними та підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

19.12.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що 06.09.2009 року у відділі РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області, актовий запис №30, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає. У зв'язку з цим позивачка звернулася в суд з зазначеним позовом і просила стягнути на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Позивач надала суду уточнену заяву, в якій просила стягнути на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1/6 частині всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем не має. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

19.12.2016 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON]. «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що з 19.08.2005 вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. На протязі останніх трьох років сімейне життя погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення. Кожен з них має діаметрально різні погляди на шлюб і сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких є їх син, що тяжко впливає на його психічний стан. Шлюбно-сімені відносини припинені, на даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено та подальшого сенсу їх підтримувати немає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов визнає та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.08.2005, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1597. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають, діти мешкають разом з матір'ю, питанням матеріального утримання дитини вирішено в добровільному порядку. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

19.12.2016 позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 17 липня 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Іллічівському відділі реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №234. 19.01.1999 року від шлюбу народилась дочка [PERSON]. 24.11.2005 року від шлюбу народився син [PERSON]. З 2016 року однією сімєю з відповідачем не мешкають по причині відсутності взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейне життя та сімейні обовязки по веденню спільного господарства та вихованню дитини, а також у звязку з тим, що відповідач зловживає спиртними напоями. Збереження сімї неможливе та суперечить їх інтересам, негативно впливає на виховання дітей. Просила розірвати шлюб. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, зазначила що однією сімєю не проживають з серпня 2016 року. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved