Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

19 грудня 2013 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від [PERSON] надійшла позовна заява про визнання звільнення незаконним та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні, моральної шкоди. 19 березня 2014 року позивачем було уточнено позовні вимоги та викладено в новій редакції, а саме : стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки при звільнення в сумі 1 990,03 гривень, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки в сумі 34 112 гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, понесені судові витрати з оплати правової допомоги в розмірі 4 000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 червня 2013 року [PERSON] було зараховано на посаду адміністратора сайту відділу реклами комерційної дирекції Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на умовах строкового трудового договору до 30 вересня 2013 року. 29 серпня 2013 року перебуваючи в приміщенні терміналу «F» ДП МА «Бориспіль», під час виконання службового завдання начальника відділу [PERSON], [PERSON] отримав травму, а саме: перелом п'ятої плюснової кістки лівої стопи, що підтверджується довідкою № 9752 від 29 серпня 2013 року з Деснянського районного травматологічного пункту Поліклініки № 2 Деснянського району м. Києва. До 04 жовтня 2013 року він перебував на лікарняному. 30 вересня 2013 року він отримав від відповідача листа щодо отримання трудової книжки. 07 жовтня 2013 року позивач прийшов на роботу та письмово звернувся до відповідача з листом, яким просив оплатити лікарняний № 1 та № 2 та провести повний розрахунок при звільненні та надати розрахункові відомості. Відповідач відмовив в прийомі лікарняних листів, пояснивши це тим, що нещасний випадок, який стався, не пов'язаний з виробництвом. 08 жовтня 2013 року [PERSON] повторно письмово звернувся до відповідача з листом, з проханням видати належним чином оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок. 25 листопада 2013 року, після неодноразових звернень, відповідач видав трудову книжку із внесенним до неї записом про його звільненні, у зв'язку із закінченням строкового трудового договору з 30 вересня 2013 року. Крім того, відповідач до цього часу не розрахувався з [PERSON] та не сплатив повного розрахунку при звільненні, що становить 1990,03 гривень за 7 календарних днів. Окрім виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, що становить 120 робочих днів та складає 34 112,00 гривень. Крім майнової шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача, [PERSON] завдано моральну шкоду, яка виразилась в тому, що позивач мав витрачати непередбачені значні зусилля і багато часу на вирішення питань щодо відновлення порушених прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, яка оцінюється в сумі 1000,00 гривень. Позивач поніс значні судові витрати, пов'язані з оплатою роботи адвоката - фахівця в галузі права, що становлять 4000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти заявленого позову та просила відмовити в повному обсязі. При цьому пояснила, що між позивачем та відповідачем був укладений строковий трудовий договір терміном з 19 червня 2013 року по 30 вересня 2013 року, який у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України 30 вересня 2013 року був припинений. Випадок травмування здоровя позивача на підприємстві був визнаний таким, що не пов'язаний з виробництвом, а тому надані ним лікарняні листи не приймаються до оплати, оскільки в них вказано причину травмування - нещасний випадок на виробництві. Крім того, згідно наданого письмового заперечення, яке надійшло до суду 14.01.2014 року (а. с. 31-35), сторони не дійшли згоди щодо продовження строкового трудового договору укладеного між ними, і тому 30 вересня 2013 року є день закінчення строкового трудового договору та припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем. Вимоги ст. 47 КЗпП України ДП «МА «Бориспіль» були виконані. Оскільки [PERSON] на прохання ДП «МА «Бориспіль» не прийшов до відділу кадрів для отримання належним чином оформленої трудової книжки та розрахункового листа у день закінчення строкового трудового договору, відповідач з метою дотримання вимог законодавства листом від 30 вересня 2013 року № 11-22-459 попросив позивача забрати належним чином оформлену трудову книжку. Даний лист [PERSON] отримав, про що зазначив у позовній заяві. У вересня 2013 року позивач жодного дня не відпрацював, і тому підстав для нарахування оплати праці за відпрацьований час за вересень 2013 року у позивача не було. На виконання вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України позивачу було нараховано компенсацію за не використану щорічну відпустку тривалістю сім календарних днів у розмірі 1388,73 гривень. Також, позивачу був виплачений аванс у розмірі 2200,00 гривень. В результаті цього на момент проведення розрахунку при звільненні у позивача виникла заборгованість перед відповідачем у сумі 811,27 гривень ( 2200,00-1288,73= 811.27 гривень). Таким чином виникла переплата в розмірі 811,27 гривень. Крім того, станом на день закінчення трудового договору у ДП МА «Бориспіль» не було доказів та інформації, що позивач знаходиться на лікарняному, а отже не було підстав для оплати листків непрацездатності. Листом від 08.10.2013 року позивач зазначає, що листки непрацездатності 07.10.2013 року не були прийняті начальником відділу реклами [PERSON], що не відповідає дійсності, оскільки станом на 07.10.2013 року [PERSON] був звільнений з підприємства за угодою сторін. На адресу відповідача надходили лише копії листків непрацездатності, проте підставою для проведення фондами соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є оригінали листків непрацездатності. Враховуючи, що відповідачем станом на 30 вересня 2013 року було проведено повний розрахунок з позивачем та виплачені всі належні виплати на дань звільнення, підстав виплати середнього заробітку, тобто у відповідності до ст. 117 КЗпП України, немає. Грошова сума в розмірі 1000,00 гривень, що заявлена в позові як відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та жодним доказом не підтверджена. Крім того, згідно заперечення, яке надійшло на адресу суду 19.03.2014 року, відповідач заперечує проти стягнення на користь позивача судових витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо представлення його інтересів адвокатом, який має на це право та фактичне понесення витрат на правову допомогу, а тому відповідач ставить під сумнів те, що правова допомога взагалі надавалась позивачу по даній справі. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та Державним підприємством Міжнародний аеропорт «Бориспіль» було укладено трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, що підтверджується наказом № 11-07/1-713/п від 19 червня 2013 року (а. с. 47). Згідно вказаного наказу, [PERSON] був прийнятий на роботу з 19 червня 2013 року по 30 вересня 2013 року на посаду адміністратора сайту комерційної дирекції відділу реклами (а. с. 47). В період з 29 серпня по 04 жовтня 2013 року позивач перебував на лікарняному, в зв'язку з отриманою ним травмою, а саме переломом п'ятої плюснової кістки лівої стопи, що підтверджується довідкою № 9752 від 29 серпня 2013 року та листами непрацездат-ності ( а. с. 7-9). Згідно акту № 3 від 13.09.2013 року ДП МА «Бориспіль» щодо проведення розслідування нещасного випадку, що стався 29 серпня 2013 року, нещасний випадок з адміністратором сайту відділу реклами комерційної дирекції ДП «МА «Бориспіль» [PERSON] було визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом, тому що однозначно стверджувати, що травма отримана у робочий час комісія не може, оскільки відсутні свідки і не виключено, що травма отримана після закінчення робочого дня та обмежитись складанням акту (а. с. 49-52). 30 вересня 2013 року [PERSON] було звільнено з роботи, у зв'язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується наказом № 11-07/1-1130/п від 30.09.2013 року (а. с. 46). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку ( пункти 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. З вище зазначеного судом встановлено, що будь-яких порушень у прийнятті, оформленні та звільненні позивача з займаної посади судом не встановлено. Відповідача було звільнено із займаної посади, саме з причин закінчення строку дії договору, тобто у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Пунктом 4.2. зазначеної інструкції, визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 30.09.2013 року відповідачем на адресу позивача було направлено лист № 11-22-459 щодо отримання трудової книжки, а також з проханням у разі згоди на пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу, надати письмову згоду на її пересилання та зазначити адресу на яку її надіслати (а. с. 10). У судовому засіданні, з пояснень позивача, було встановлено, що лист від 30.09.2013 року № 11-22-456 щодо отримання трудової книжки він отримав 30.09.2013 року. Згідно ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Крім того, згідно ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно витягу з особового рахунку за 2013 рік [PERSON] було нараховано 1388 гривень 73 копійок компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки (а. с. 61). Проте, станом на день звільнення, тобто 30.09.2013 року, зазначена сума позивачу не була виплачена. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи, що в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснені виплати грошової компенсації за не використані ним дні щорічної відпустки, з відповідача слід стягнути середній заробіток за період з 30.09.2013 року по день ухвалення рішення суду, тобто у відповідності до 117 КЗпП України. Позивачем зазначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в період з 01.10.2013 року по 19.03.2014 року - 34 112,00 гривень. Проте, під час математичного розрахунку, було встановлено, що сума середнього заробітку за період з 01.10.2013 року по 19.03.2014 року становить - 33 546 гривень 22 копійок, виходячи з наступного. У відповідності до п. 8 порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно довідки про середню заробітну плату від 13.01.2014 року за № 11-5911-23 (а. с. 48), розмір середньоденної заробітної плати становить 284,29 гривень. Таким чином, за період з 01.10.2013 року по 19 березня 2014 року середній заробіток за весь час затримки становить 33 546 гривень 22 копійок, виходячи з розрахунку : 118 робочих днів (жовтень - 23 дні, листопад - 21 день, грудень - 22 дні, січень - 20 днів, лютий - 20 днів, березень - 12 днів) х 284,29 гривень ( середньоденна заробітна плата). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Пунктом 1 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України. При визначені розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить із засад виваженості, розумності, справедливості, а також враховуючи несвоєчасність виплати позивачу всіх сум при звільненні, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 500 гривень. Щодо відшкодування коштів в сумі 4000 гривень за договором про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року (а.с. 56), укладеного позивачем та адвокатом [PERSON], що приймав участь у розгляді справи, то зазначені витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З наданого позивачем розрахунку та калькуляції суми гонорару та оплати за надану правову допомогу встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Враховуючи вище викладене, суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши всі зібрані у справі докази прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути : грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки при звільнені в сумі 1388 гривень 73 копійок; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки в сумі 33 546 гривень 22 копійок; моральну (немайнову) шкоду в розмірі 500 гривень та понесені витрати з оплати правової допомоги в розмірі 4 000 гривень, а в іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial