Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

18 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] . Заяву мотивував тим, що у даному акті помилково зазначеного його прізвище як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною на праві приватної власності земельною ділянкою, оскільки має намір здавати її в оренду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Заявник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, заяву підтримав у повному обсязі, просить її задовольнити. Від сільського голови Війницької сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечив щодо задоволення заяви. Згідно ч.1 ст 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності з п.6 ч.1 ст.315\~ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відтак, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як встановлено судом, справжнім прізвищем заявника є « [PERSON] », що підтверджується копіями його свідоцтва про народження серії [NUMBER] , паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим 12 березня 2003 року Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області, а також картки фізичної особи-платника податків, за якими [PERSON] , [INFO] , уродженець села Бегета Володимир-Волинського району Волинської області, і на даний час зареєстрований у вказаному селі. Дослідженням державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , копію якого заявник долучив до матеріалів справи, а у заяві зазначив, що оригінал знаходиться у нього, встановлено, що його видано [PERSON] , жителю села Бегета Володимир-Волинського району Волинської області. Помилкове зазначення в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] прізвища власника земельної ділянки як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] » могло бути зумовлено неуважністю з боку посадових осіб, органу, який видавав відповідний правовстановлюючий документ. Помилка у прізвищі створює перешкоди заявнику у користуванні та розпорядженні власним майном, а одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ заявник не має можливості. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність захисту права заявника шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу в судовому порядку. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (п.7 ст. 294 ЦПК України).

Outcome: approved