Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

19 грудня 2019 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, згідно якої позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 20 липня 2006 року, укладеним між акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , в розмірі 30 770,02 гривень, яка виникла через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачі ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали, проте за змістом ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачам, оскільки надсилались за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У визначений строк від відповідачів відзив на позовну заяву не надійшов. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року витребувано у Другої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Від представника позивача Савіхіної А.М. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] повторно не з`явилися. Про день місце та час розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв від них не надходило. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку, що є передбачені ст.ст. 280, 281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2006 року між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 10). [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 20 липня 2006 року становить 30 770,02 грн., яка складається з: 2 728,80 грн. - заборгованість за кредитом, 28 041,14 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 4-9). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості закрито(а.с. 22). Позивачу АТ КБ «Приватбанк» про смерть позичальника [PERSON] , померлого [INFO] стало відомо у грудні 2017 року після отримання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року про закриття провадження по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З матеріалів спадкової справи № 528/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що дана спадкова справа відкрита на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 01 серпня 2018 року (а.с. 66-67). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що відповідачі, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняли спадщину після смерті [PERSON] оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідачів та спадкодавця, адреса їх реєстрації є спільною: [ADDRESS] . Однак, доказів реєстрації зазначених осіб за адресою: [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини з боку позивача не надано. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню заборгованості за кредитними зобов`язаннями включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа № 6-33цс/15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Зокрема, ст. 1281 ЦК України передбачено пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачу було надано право протягом шести місяців від настання строку вимоги, тобто до 05 червня 2018 року звернутися до суду з даним позовом до спадкоємців [PERSON] , проте позивач не скористався своїм правом у визначений законом строк. В порушення строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивач звернувся з позовом про стягнення богу за кредитом спадкодавця 19 грудня 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою цієї статті, позбавляється права вимоги. З урахуванням того, що позивач пред`явив вимоги з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed