Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

19 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 38 в буд. 25 в селищі Луч Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що є власником вказаної квартири, яку придбала 22 жовтня 1999 року. З 2007 року за її згодою у даній квартири став проживати за зареєстрував своє місце проживання [PERSON], з яким вона проживала однією сімєю. У звязку з припиненням шлюбних відносин, в червні 2015 року [PERSON] змінив місце проживання, залишив її квартиру та з того часу житлом не цікавиться, участі в його утриманні чи ремонті не приймає, перешкод у користуванні цим майном нею не чиниться. В той же час з наданим нею правом відповідачу на проживання в цій квартирі, вона зобовязана нести додаткові витрати з утримання цього майна, оплати комунальних послуг, тому єдиним захистом її прав як власника вказаного майна зі здійснення дій щодо можливого користування та його розпорядження можливе лише в судовому порядку. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином з розміщенням оголошення в офіційних засобах масової інформації, що визначені відповідною постановою Кабінету міністрів України, у звязку із чим суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За даними копії договору купівлі-продажу від 22 жовтня 1999 року, з якого, в тому числі слідує про проведення державної реєстрації прав позивачки, [PERSON] є власником квартири №38 в будинку № 25 в селищі Луч Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 12). Право власності позивачки щодо вищевказаного майна зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.11.1999 року. За даними Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в квартирі позивачки, окрім неї, зареєстровані її сини, та стороння особа відповідач [PERSON], але фактично за вказаною адресою не проживає (а.с. 13). Вказане також підтверджується даними акту від 18 серпня 2016 року щодо не проживання відповідача за певною адресою, зі змісту якого слідує, що [PERSON] не проживає в квартирі № 38 по вул Лучівська 25 в с.Луч Жовтневого району Миколаївської області з червня 2015 року (а.с. 5). Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, ст.391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 401, ст. 402 ЦК України - право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. За приписами ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі, в тому числі, невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач користувався житлом [PERSON] з її волі, в той же час з червня 2015 року у її квартирі не мешкають, тобто надане право на сервітут не використовує, не має права власності на вказане житло або на його частку, та не є членом сім'ї позивачки, в той час як надане право відповідачу на проживання викликає для [PERSON] додаткові витрати та зобовязання зі сплати комунальних послуг, що має істотне значення, тому вимоги останньої законні та обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved