Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що з 08 листопада 2014 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. З моменту одруження та на теперішній час вони з жінкою проживають у Донецькій області м Єнакієве, вул. Партзїзду, буд. 64. Вони є батьками дівчинки, яка народилася 28 лютого 2017 року в м. Єнакієве Донецької області. Але при зверненні до органів юстиції для державної реєстрації дитини заявнику було розяснено, що надане ним медичне свідоцтво про народження дитини немає юридичної сили і єдиною підставою для державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження. Просить суд встановити факт народження у нього та його дружини [PERSON] 28 лютого 2017 року дитини жіночої статі у м. Єнакієве Донецької області. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, просив задовольнити його заяву. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, начальник відділу надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, просили винести рішення на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги [PERSON] підтримала, просили суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08 листопада 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 366548, яке видано 08 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області. З копії паспорта заявника [PERSON] вбачається, що він є зареєстрованим в [INFO]. З копії паспорта дружини заявника [PERSON] вбачається, що вона є зареєстрованою в [INFO]. На підтвердження факту народження дитини заявником додано медичне свідоцтво про народження № 53 (Дублікат) від 09 березня 2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] у пологовому відділенні Комунального підприємства «Міська лікарня № 1 м. Єнакієве» 28 лютого 2017 року в 08-05 годині, народила дівчинку вагою 2700 грамів. Дитина народилася недоношеною. Перші пологи. Вказане медичне свідоцтво видане Комунальним підприємством «Міська лікарня № 1 м. Єнакієве» Донецької Народної Республіки, яке розташовано на тимчасово неконтрольованій території. З копії свідоцтва про народження ДНР № 030889 від 09 березня 2017 року, яке видане Єнакіївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, вбачається, що [PERSON] народилася 28 лютого 2017 року в м. Єнакієве, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Також до матеріалів справи долучені фотознімки, на яких містися новонароджена дитина з [PERSON] та [PERSON] та обмінна картка пологового відділення КП «Міська лікарня № 1 м. Єнакієве». Згідно довідки Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.04.2017 року № 15.32-5/565 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про народження дитини жіночої статі, батьками якої є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], органами ДРАЦС станом на 18.04.2017 року не складався. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження, яке видано органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсним і не може створювати правових наслідків. Заявник звернувся з вищевказаним медичним свідоцтвом про народження дитини до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але останньому листом начальника відділу №15.32-563 від 18.04.2017 року було відмовлено в реєстрації на підставі вищевикладеного і запропоновано звернутися до суду. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені належні та допустимі докази, які підтверджують факт народження 28 лютого 2017 року громадянкою [PERSON] дитини жіночої статі і дають суду підстави для задоволення заяви [PERSON]. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних обставин, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

Outcome: approved