Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

19.01.2021 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 02 травня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву №6252620787 від 02.05.2018 про отримання кредиту, що в сукупності становить кредитний договір. 09.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги №20191209, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки, відповідач [PERSON] свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконав, в зв`язку з чим нього утворилась заборгованість, яка в загальній сумі з відсотками та пенею становить - 52656,01 грн. А тому просила, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у своїй позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявсь про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред`явлений позов відповідач не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України наявні всі умови для ухвалення у даній справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 02 травня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву №6252620787 від 02.05.2018 про отримання кредиту, що в сукупності становить кредитний договір (а.с.5-8). Відповідно до умов договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 25960 грн. строком на 24 місяців. Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобов`язань, комісії, пені та штрафи. 09.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги №20191209, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с.17) вбачається, що станом на 09.12.2019 у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі - 52656,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 25960,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 2767,69 грн., заборгованість за щомісячними процентами - 13231,64 грн., заборгованість за пенею - 10696,68 грн. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А тому, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що банком штрафні санкції нараховані в межах строку позовної давності. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 52656,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 25960,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 2767,69 грн., заборгованість за щомісячними процентами - 13231,64 грн., заборгованість за пенею - 10696,68 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved