Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

19.09.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №537 (а.с. 5). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем, дитина проживає з матірю [PERSON], спір про визначення їх місця проживання між сторонами відсутній. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у звязку з відсутністю порозуміння, взаємо протилежних поглядів на життя. Сторони спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають, мешкають окремо. Відповідно до ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114, ч.3 ст. 115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 315104 від 19.09.2015 слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Мирошниченко» на «Вірко», яке після розірвання шлюбу просить залишити без змін. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення в підготовчому провадженні із задоволенням позовних вимог [PERSON] та розірванням шлюбу, зареєстрованого між нею та [PERSON] 19.09.2015 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №537, та після розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище Вірко. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 352 грн. 40 коп., а інші 50% (352 грн. 40 коп. відповідно) повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved