Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

17 квітня 2018 року Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради звернувся до суду з позовом в інтересах дитини, [PERSON], [INFO] до [PERSON] та [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться в обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Шостка. [PERSON] ніде не працює, раніше засуджувалася, а [PERSON] - працює робітником з благоустрою на території Марківського старостату. Останні зловживають спиртними напоями, схильні до бродяжництва, не виконують батьківських обов'язків, за що притягувалися до адміністративної відповідальності. З 18 грудня 2017 року сім'я відповідачів перебуває на обліку в Миколаївській селищній раді як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Крім того, 10 квітня 2018 року органом опіки та піклування Миколаївської селищної ради встановлено факт залишення батьками малолітнього [PERSON] зачиненим у будинку без нагляду дорослих на тривалий час. З огляду на викладене, на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради №102 від 10 квітня 2018 року «Про негайне відібрання дитини від матері та батька без позбавлення батьківських прав» малолітнього [PERSON], [INFO] вилучено у матері [PERSON] та батька [PERSON] та поміщено до Сумського Центру соціально психологічної реабілітації області Служби у справах дітей Сумської обласної адміністрації, про що повідомлено Конотопську місцеву прокуратуру. Батьків дитини попереджено про необхідність належного виконання батьківських обов'язків відносно дитини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON] та [PERSON] дитину - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі: з [PERSON] - 1/3 частини заробітку та з [PERSON] - 1/2 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача - Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області [PERSON] позов підтримала. Суду зазначила, що на даний час залишення малолітнього [PERSON] у сім'ї небезпечне для життя та здоров'я останнього, так як відповідачі зловживають спиртними напоями і у цей час не контролюють своїх дій та залишають дитину на тривалий час без нагляду, що з огляду, зокрема, на проживання сім'ї у будинку з аварійним пічним опаленням та малолітній вік дитини, є небезпечним. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суду пояснив, що у ті періоди, коли [PERSON] повертається у сім'ю, становище в родині щоразу погіршується. Вони зловживають спиртними напоями та не звертають уваги на дітей. Про обставини, за яких малолітнього сина [PERSON] залишили одного вдома, коли він був виявлений сусідом 10 квітня 2018 року, та скільки часу дитина була сама, не пам'ятає. Вважає, що для безпеки та здоров'я сина буде краще, щоб останній деякий часу побув у державному закладі, поки він працевлаштується та пролікується від алкогольної залежності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася без повідомлення причин. Повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки про виклик у судове засідання, направлене за зареєстрованим місцем проживання останньої, повернулося без вручення. Крім того, про час, день і місце розгляду справи відповідач була повідомлена шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а. с. 51). На підставі ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд розглядає справу без участі відповідача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Сумської області Бутенко А. О. позов підтримав, зазначивши, що у 2016 році малолітній [PERSON] разом із братом [PERSON] відбиралися у батьків та перебували у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації для дітей області Служби у справах дітей Сумської ОДА. Відповідачам надавалася можливість виправитися та повернути дітей. Однак, після того як [PERSON] та [PERSON] були повернуті у сім'ю, [PERSON] та [PERSON] знову почали зловживати спиртними напоями, внаслідок чого не приділялася належна увага вихованню дітей, що стало причиною для поміщення старшого сина [PERSON] до обласного центру психологічної реабілітації м. Шостка та виникнення у подальшому загрози для життя та здоров'я малолітнього [PERSON] та повторного поміщення його до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації для дітей області. Заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи Бутенка А. О., повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 77 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], який народився в с. Марківка Білопільського району Сумської області, про що виконкомом Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області складено відповідний актовий запис за №05 (а. с. 5). З 27 березня 2017 року по 06 квітня 2018 року [PERSON] відвідував Марківський ДНЗ (я-с) «Ластівка» Білопільського району Сумської області. Хлопчик рухливий, активний, швидко реагує на навколишні події, допитливий, має нестійку увагу. Програму виховання та навчання за основними областями засвоює на середньому рівні. В ігровій діяльності проявляє інтерес до іграшок, ігор, розуміє правила гри, виконує їх, бере участь у колективній грі. Зауваження вихователя з приводу допущених помилок сприймає не завжди адекватно, може відмовитися від виконання завдання. Дитина товариська, добра, легко вступає в контакт з дітьми і дорослими, дотримується правил елементарної ввічливості. У взаєминах з однолітками проявляє вибірковість. Позитивними рисами особистості дитини, на яких можливо побудувати корекційну роботу, є допитливість та працьовитість. Дитина має сформовані в достатній мірі навички самообслуговування (а. с. 11-12). З 2009 року сім'я [PERSON] перебувала на обліку у Білопільському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як така, що опинилися в складних життєвих обставинах з причин неналежного виконання батьківських обов'язків, порушення санітарно-гігієнічних норм проживання, періодичного вживання спиртних напоїв, була предметом розгляду на засіданнях районних комісій, перебувала під соціальних супроводом (а. с. 20). Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області №336 від 18 грудня 2017 року сім'ю [PERSON] постановлено на облік як таку, що потрапила в складні життєві обставини. Останню попереджено про необхідність належного виконання батьківських обов'язків стосовно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 8). Працівниками Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області неодноразово здійснювалися обстеження умов проживання сім'ї відповідачів, про що складалися відповідні акти, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями. Малолітній [PERSON] проживає разом із батьком, який часто та на тривалий час залишає сина вдома одного, без нагляду дорослих. Мати не бере участі у вихованні дитини (а. с. 16-19). З доповідної мешканця с. Марківка Білопільського району [PERSON] на ім'я Миколаївського селищного голови вбачається, що 10 квітня 2018 року близько 09 години він почув із сусіднього будинку крик малолітнього [PERSON]. Двері у будинок були замкнені на навісний замок, а [PERSON] виглядав у кватирку і кликав на допомогу. Батьків дитини вдома не було. Останні зловживають спиртними напоями і часто залишають сина без нагляду. Оскільки зайти до будинку він не зміг, то витягнув хлопчика через кватирку і забрав до себе додому, так як залишати останнього самого у будинку було небезпечно. Зі слів [PERSON], він перебував сам удома з 09 квітня 2018 року (а. с. 23). У зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров'я малолітнього [PERSON], [INFO], 10 квітня 2018 року на засіданні виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району прийнято рішення про негайне відібрання дитини від матері [PERSON] та батька [PERSON] (а. с. 9). У цей же день [PERSON], [INFO] передано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області Служби у справах дітей Сумської ОДА, про що складено акт прийому дитини до центру та повідомлено Конотопську місцеву прокуратуру (а. с. 10, 24). З матеріалів справи також вбачається, що малолітні [PERSON], [INFO] та його брат - [PERSON], [INFO] у період із 20 вересня 2016 року по 20 березня 2017 року перебували у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації для дітей області Служби у справах дітей Сумської ОДА, після чого, зважаючи на позитивні зміни у родині, були повернуті у сім'ю. У подальшому, 13 листопада 2017 року, після того як малолітнього [PERSON] було виявлено разом із матір'ю у той час, коли остання, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, ходила по селу зі стороннім чоловіком, на контакт не йшла, вела себе агресивно та погрожувала, хлопчика повторно було поміщено до обласного центру психологічної реабілітації у м. Шостка, де він і знаходиться на даний час. Крім того, рішенням Білопільського районного суду Сумської області відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та стягнуто користь дитячого закладу або опікуна, де буде виховуватися дитина, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] за місцем реєстрації у [ADDRESS] не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, ніде не працює, раніше засуджувалася за вчинення кримінальних правопорушень та притягувалася до адміністративної відповідальності, схильна до бродяжництва, зловживає спиртними напоями (а. с. 13, 20, 54-57). Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. У період із 01 лютого по 18 квітня 2018 року останній працював працівником по благоустрою на території Марківського старостату та був звільнений з роботи за власним бажанням, притягувався до адміністративної відповідальності, схильний до бродяжництва, зловживає спиртними напоями, не виконує батьківські обов'язки (а. с. 14, 35). Відповідно до положень ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 1 ст. 170 Сімейного Кодексу суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Ухвалюючи рішення в даній справі, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР №789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59,60). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] взагалі не піклується про свого малолітнього сина [PERSON], проживає окремо від дитини, не бере участі у його вихованні та створенні належних умов проживання, навчання, матеріально не забезпечує, не піклується про здоров'я. Разом з цим, вона зловживає спиртними напоями та веде аморальний і бродяжницький спосіб життя. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] також зловживає спиртними напоями, ніде не працює, в достатній мірі не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, часто залишає його без нагляду, наражаючи тим самим на небезпеку з огляду на малолітній вік дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам малолітнього [PERSON], спрямовані на захист його життя та здоров'я від небезпеки, на яку його наражають батьки, залишаючи без нагляду одного та дають останнім можливість переглянути свою поведінку, ставлення до дитини та виконання батьківських обов'язків, а відтак, підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини суд враховує наступне. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 5 ст. 183 СК України зазначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує, що з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], відносно якої вона позбавлена батьківських прав, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, крім того остання ще має малолітнього сина [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] інших дітей, окрім [PERSON], не має, обоє ніде не працюють, при цьому є особами працездатного віку та мають задовільний стан здоров'я, а тому зобов'язані утримувати свого малолітнього сина в обсязі, необхідному та достатньому для його гармонійного розвитку. Таким чином, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з огляду на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 та 1/2 частки заробітку (доходу) відповідно жодним чином не обґрунтовані та всупереч ст. 77 ЦПК не підтверджені належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 та 1/4 частини заробітку (доходу) відповідно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виховання якої буде передана дитина. В іншій частині позовні вимоги органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягають. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь держави підлягають судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі по 704 грн. 80 коп. із кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial