Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 19 жовтня 2017 року до суду надійшла заява\~ [PERSON], про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи [PERSON], яка уклала договір довічного утримання із заявницею у справі. [PERSON], [INFO], померла 30 квітня 2017 року у м. Донецьк та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявниці було видано лікарське свідоцтво про смерть із довідкою про причину смерті [PERSON] та свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані медичним закладом та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй відмовлено, тому підтвердити смерть [PERSON] у встановленому законом порядку заявниця позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення щодо отримання витрат на поховання та оформлення спадкових прав просила встановити факт смерті особи в певний час. Заявниця в судове засідання не з*явилася, в заяві просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 2 зворот). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З*ясувавши позицію заявника та його представника, дослідивши\~ обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~Заявниця [PERSON] (а.с. 4-5) народилась 12 лютого 1967 року у м. Вуглегірськ Донецької області, згідно копії сторінки паспорту зареєстрована\~ за адресою: [INFO], відповідно до довідки УСЗН [PERSON] міської ради № [NUMBER] від 19 жовтня 2017 р. (а.с.3) перебуває на обліку в Управлінні як тимчасово внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: [INFO] (а.с. 3). [PERSON] (а.с.14) народилась 14 липня 1921 року у с. Любовка Волноваського району Донецької області, значилась зареєстрованою за адресою: [INFO] (а.с. 14 зворот); перебувала на обліку, як отримувач пенсії та мала пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни (а.с.15). 27 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1516 (а.с. 11), за яким відчужувач передає, а набувач майна приймає у власність належний відчужувачу на праві приватної власності житловий будинок за № 24 по вул. Седова у м. Донецьку. За даним договором набувач майна зобов*язується: зберегти за відчужувачем право безоплатного довічного проживання у кімнаті № 1-5 жилою площею 5,3 кв.м; надавати санітарно-гігієнічні та побутові послуги (прання білизни, прибирання житлового будинку, готування їжі тощо); забезпечувати придатним для носіння одягом і взуттям; забезпечувати належним медичним обслуговуванням; забезпечувати продуктами харчування. До смерті відчужувача не укладати щодо майна, яке отримане за цим договором правочини купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, застави чи іншим способом не передавати майно у власність іншій особі (п.п. 1, 5 договору), що також вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів за № 1041961 від 27 травня 2005 року (а.с. 12). [PERSON] померла 30 квітня 2017 року у віці 95 років про що заявниці видано лікарське свідоцтво про смерть № 112 від 01 травня 2017 (а.с. 9), відповідно до довідки про причину смерті, причина смерті зазначена як «Церебральний атеросклероз з гіпертензією. І67.27» (а.с. 8, 9), а також заявницею одержано свідоцтво про смерть останньої (а.с. 13) видане Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька. Судом оглянуто надані заявником на підтвердження заявлених вимог довідку ТОВ «Авто-Експресс» за вих. № б/н від 12 жовтня 2017 р. (а.с.17) про замовлення [PERSON] автобусу для поховання [PERSON], довідку Андріївської сільської ради за вих. № 291 від 12 жовтня 2017 р. (а.с.7) про місце захоронення [PERSON], а також фотознімки з місця захоронення [PERSON] (а.с.16). При цьому, оскільки документи, що підтверджують смерть [PERSON], видані медичним закладом та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03 березня 2017 року за вих. № 15.18-60-2743 (а.с. 6) заявниці [PERSON], відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з причини пред*явлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~ \~ Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав\~ для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON] 30 квітня 2017 року, що мало місце у м. Донецьк, Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці - спадкоємця за договором довічного утримання після смерті [PERSON], оскільки з цим пов*язане виникнення, зміна та припинення для [PERSON] відповідних правовідносин, та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено\~ (а.с. 6). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка проживала за адресою:\~ [INFO], - 30 квітня 2017 року у м. Донецьк\~ Донецької області, України.

Outcome: approved