Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

19 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 24.09.2011 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позичальник свої зобовязання за кредитним договором порушує, що станом на 28.02.2017 року заборгованість за кредитним договором складає 33\~370,26 грн., з яких: 1\~740,15 грн. заборгованість за кредитом; 25 914,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та Правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 1\~565,25 грн. процентна складова, просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість (а.с. 2-3). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку із пропуском строку позовної давності (а.с. 54). В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначав, що суд неповно зясував обставини справи та дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Суд не врахував, що карта № 5577 2123 0161 0948, яка була видана клієнту має строк дії до серпня 2015 року. Картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до умов договору розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Враховуючи, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з серпня 2015 року, банк звернувся до суду з позовом в квітні 2017 року в межах строку позовної давності. Суд не врахував, що відповідно до п. 1.1.7.31 [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам «термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором встановлено сторонами у 50 років», тобто сторони письмово домовилися про збільшення строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України (а.с. 60-63). В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися. Представник позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 28.12.2016 року № 7764-КО (а.с. 89), повістку про явку до суду 21 серпня 2017 року отримала згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 15 серпня 2017 року (а.с. 97). Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності юридичної особи від 30.12.2016 року № 8480-КО (а.с. 113), надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника банку (а.с. 99). Відповідач [PERSON] повістку про явку до суду 21 серпня 2017 року отримав згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 15 серпня 2017 року (а.с. 114), причини неявки в судове засідання суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не зявився у судове засідання без поважних причин. Раніше 04.08.2017 року він електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 90-91). Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що 24.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг № б/н, який складається з анкети - заяви позичальника про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до умов цього договору ПАТ КБ «ПриватБанк» видав відповідачу кредит у розмірі 2 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитом відбулось 18.02.2014 року, до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 19.04.2017 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності (три роки), про застосування якого заявив відповідач (а.с. 54). З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо, до нього суд дійшов, порушивши норми матеріального права, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Відповідно до пункту 4 частини першої ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України. Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] Так, в анкеті-заяві про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24.09.2011 року відповідач [PERSON] своїм підписом погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Згідно розділу 2.1.1 «Кредитні карти» [PERSON] та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі [PERSON]), для надання послуг [PERSON] видає [PERSON], вид якої визначений в Памятці клієнта (Довідка про умови кредитування) та Заяві, підписанням якої [PERSON] та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання [PERSON] зазначена в Заяві (п. 2.1.1.2.1) (а.с. 8-31). Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 24.09.2011 року відповідачу 24.09.2011 року була видана картка № 5577 2123 0161 0948 з терміном дії до серпня 2015 року (а.с. 66). Відповідач зазначену обставину визнає, що підтверджується його заявою про застосування позовної давності від 30.05.2017 року, в якій він зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.09.2011 року він отримав кредитну картку, строк дії якої до серпня 2015 року (а.с. 44-48). 27.09.2011 року відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду», згідно якої були передбачені наступні умови кредитування: тип кредитної лінії поновлювана, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості), валюта картрахунку UAH, базова процентна ставка на місяць (нараховується на залишок не простроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) 2,5%, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним (а.с. 7). Згідно п. 2.1.1.2.3 [PERSON] після отримання Банком від [PERSON] необхідних документів та Заяви, [PERSON] проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. [PERSON] дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банка, і [PERSON] дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.2.4 [PERSON] підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою [PERSON] стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с. 8 31). Згідно виписки по картрахунку 5577 2123 0161 0948 за період з 01.01.1999 року по 04.07.2017 року відповідачу 27.09.2011 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2 900,00 грн., відомості щодо його збільшення відсутні (а.с. 67-70). З виписки по картрахунку 5577 2123 0161 0948 встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами з 26.09.2011 року по 18.02.2014 року (знімав гроші в банкоматі, розраховувався кредитною картою за комунальні послуги через термінали, поповнював карту готівкою) (а.с. 67 70). Згідно п. 2.1.1.5.5 [PERSON] [PERSON] зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.12.4 [PERSON] строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Памятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невідємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 8-31). Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» від 27.09.2011 року відповідач мав щомісяця до 25 числа місяця наступного за звітним сплачувати 7,0% від заборгованості, включаючи плату за використання кредитними коштами у звітному періоді, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно виписки по картрахунку 5577 2123 0161 0948 за період з 01.01.1999 року по 04.07.2017 року та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач останній раз погашав кредит 18.02.2014 року. Тобто, з березня 2014 року відповідач свої зобовязання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Згідно п. 2.1.1.5.6 [PERSON] в разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку [PERSON] зобовязаний виконати зобовязання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку (а.с. 8 31). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором від б/н від 24.09.2011 р. станом на 28.02.2017 року складає: заборгованість за кредитом 1 740,15 грн., заборгованість за процентами 25 914,86 грн., з яких на поточну заборгованість 73,13 грн., на прострочену 25\~841,73 грн.; пеня та комісія - 3\~650,00 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON]: 500 грн. фіксована частина, 1\~565,25 грн. процентна складова (а.с. 4-5). Враховуючи, що з 18.02.2014 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, [PERSON] обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6 [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Відповідач 30.05.2017 року подав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 44-48). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 [PERSON] карта діє до останнього дня місяця зазначеного на лицевій стороні [PERSON], включно (а.с. 8 31). Враховуючи, що термін дії карти 5577 2123 0161 0948 встановлено 08/2015 року, вона діє до 31.08.2015 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON] мав здійснювати частинами (7% від заборгованості, включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) до 25 числа кожного місяця наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 31.08.2015 року. Відповідно до п. 1.1.7.31 [PERSON] строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с. 8 31). Відповідно до частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте згідно правової позиції, яка висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли [PERSON] надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці [PERSON] не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідач їх не підписував. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті 207, частини першої статті 628, частини першої статті 638, частини першої статті 1055 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що [PERSON] містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі [PERSON], зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Враховуючи, що в анкеті - заяві [PERSON] (а.с. 6) та довідці про умови кредитування від 27.09.2011 року (а.с. 7) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, [PERSON] та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки \- пені, штрафів, витрат Банку до 50 років. Тобто, доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано, що відповідно до п. 1.1.7.31 [PERSON] строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки \- пені, штрафів, витрат Банку збільшено до 50 років, не ґрунтуються на законі. Отже, по цій справі застосуванню підлягає загальний строк позовної давності три роки. Позивач звернувся до суду 19.04.2017 року (а.с. 2). Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідач мав сплачувати обовязкові щомісячні платежі в строк до 25 числа місяця наступного за звітним, в межах трирічного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом за період, починаючи з березня 2014 року, яку відповідач зобовязаний був сплатити в строк до 25.04.2014 року і перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо цього щомісячного платежу (за березень 2014 року) почався з 26.04.2014 року. Що стосується зобовязань відповідача сплатити щомісячний платіж за лютий 2014 року в строк до 25.03.2014 року, перебіг трирічного строку позовної давності щодо цього щомісячного платежу почався з 26.03.2014 року і на час звернення позивача до суду 19.04.2017 року сплинув. Відповідно сплинули і строки позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за період з 24.09.2011 року по 28.02.2014 року включно. Станом на 28.02.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором згідно розрахунку позивача складала: поточна заборгованість за кредитом 1\~436,70 грн., прострочена заборгованість за кредитом 303,45 грн., всього заборгованість за кредитом 1\~740,15 грн. Тобто, вимоги про стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 303,45 грн. позивачем заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 303,45 грн. Вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 1\~436,70 грн. заявлені в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню. Суд першої інстанції зазначене не врахував та дійшов неправильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності щодо всієї заявленої позивачем суми кредиту, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Станом на 28.02.2014 року заборгованість відповідача за процентами згідно розрахунку позивача (накопичувальним підсумком) складала 144,61 грн. Строк погашення зазначеної заборгованості настав 25.03.2014 року і відповідно з позовом до суду про її стягнення позивач мав звернутися в строк до 26.03.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 19.04.2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 24.09.2011 року по 28.02.2014 року в розмірі 144,61 грн. позивачу слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Проценти за користування кредитом за березень 2014 року відповідач мав сплатити в строк до 25.04.2014 року. З позовом до суду позивач звернувся 19.04.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно за щомісячними платежами за процентами за період з квітня 2014 року по 28.02.2017 року позивачем строк позовної давності також не пропущено. Тобто, в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року. Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року, апеляційним судом встановлено, що за цей період відповідачу проценти за користування кредитом нараховувалися: в період з березня 2014 року по серпень 2014 року включно, виходячи з процентної ставки 30,00% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року 34,80% річних, з квітня 2015 року 43,20% річних (а.с. 4-5). Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 1.1.3.2.3 [PERSON] має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати [PERSON], зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від [PERSON] про незгоду із змінами, вважається, що [PERSON] прийняв нові умови (а.с. 8 31). Згідно виписки по картрахунку 5577 2123 0161 0948 за період з 01.01.1999 року по 04.07.2017 року проценти за користування кредитом складають 2,5 % в місяць за кредитними операціями до 31.08.2014 року, 2,9% - за операціями з 01.09.2014 року, 3,6% - за операціями з 01.04.2015 року (а.с. 67-70). Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року з 01.09.2014 року актуалізовані тарифи, зокрема, по карті Універсальна: трати клієнтів з 01.09.2014 року 2,9%; трати клієнтів до 01.09.2014 року 2,5%; по всім тратам, які здійснені до 01.09.2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам (а.с. 101-103). Поняття термінів «трата», «операція» в пункті 1.1.1 «Терміни та поняття» [PERSON] відсутнє. Академічний тлумачний словник (1970-1980) слово «трата» визначає як дію за значенням тратити; витрата (грошей), видаток, а слово «тратити» як витрачати, розтрачувати (гроші) (Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. [PERSON]. К.: Наукова думка, 19701980). Згідно виписки по картрахунку 5577 2123 0161 0948 за період з 01.01.1999 року по 04.07.2017 року відповідач кредитною карткою, починаючи з 19.02.2014 року не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснював (а.с. 67-70), а тому підстави для нарахування йому з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Відповідно до п. 2.1.1.12.4 [PERSON] строки та порядок погашення за Кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами з встановленим Мінімальним обовязковим платежем, а також [PERSON], який виник по таким Картам, наведений в Памятці [PERSON]/Довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом,передбачену Тарифами, та частку заборгованості за Кредитом (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 [PERSON] за користування Кредитом та [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3, п. 2.1.1.12.7.3 [PERSON] проценти за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або [PERSON] нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та/або [PERSON] кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або [PERSON] стають Простроченим кредитом (а.с. 8-31). Згідно п.1.1.1 [PERSON] Кредит це розмір грошових коштів, наданих Банком [PERSON] на строк, обумовлений в Договорі, на умовах платності та повернення (а.с. 8 31). Тобто, відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.7.3 [PERSON] проценти за користування Кредитом нараховуються за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, що відповідає нормі частини 1 ст. 1048 ЦК України щодо одержання від позичальника процентів саме від суми позики. Посилання позивача на те, що з квітня 2014 року Банком були внесені зміни до [PERSON] та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості, зокрема: на поточну заборгованість (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції попереднього місяця); на прострочену заборгованість (прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця), апеляційним судом не враховуються з наступних причин: По-перше, Банком не надано суду доказів виконання ним вимог п. 1.1.3.2.3 [PERSON] щодо виконання ним свого обовязку не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати [PERSON], зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. [PERSON]. В виписці по картрахунку5577 2123 0161 0948 за період з 01.01.1999 року по 04.07.2017 року такі умови нарахування процентів не зазначені. Будь-яких інших доказів щодо інформування позичальника про таку зміну до [PERSON] та Тарифів в частині розрахунку процентів позивачем суду не надано. Посилаючись в листі № 20170818/1154 від 18.08.2017 року на внесення змін до [PERSON] та Тарифів в частині розрахунку процентів (а.с. 100), позивач не зазначив номер пункту [PERSON], яким передбачено таке нарахування процентів, а в [PERSON], які додані позивачем в квітні 2017 року до позовної заяви, такий порядок нарахування процентів не передбачений. По-друге, відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до частини 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Тобто, нарахування процентів, в тому числі на вже нараховані проценти та нараховані санкції, суперечить нормам ст. 536, ст. 1048 та ст. 550 ЦК України. Виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30,00 % річних та кількості днів за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року, яка складає 1\~096 днів, заборгованості за кредитом 1 740,15 грн. та п. 2.1.1.12.6 [PERSON] про нарахування процентів з розрахунку 360 календарних днів на рік, проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року складають 1\~589,33 грн. ( 1\~740,15 х 30,00% : 360 днів х 1\~096 днів). Згідно правових позицій, які висловлені Верховним Судом України в постановах від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, від 29.06.2016 року у справі № 6-1188цс16, згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було (суд відмовив у стягненні суми кредиту за пропуском строку позовної давності), проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду України, при розрахунку процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності апеляційний суд виходить з усієї суми неповернутого кредиту, яка складає 1\~740,15 грн., до якої входить в тому числі сума простроченого кредиту в розмірі 303,45 грн., щодо якої апеляційний суд дійшов висновку про відмову у стягненні за пропуском строку позовної давності. На пропозицію апеляційного суду надати арифметичний розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 24.09.2011 року по 28.02.2017 року з зазначенням суми, на яку нараховані проценти, процентної ставки, кількості днів, за які нараховуються проценти, та арифметичних дій, за допомогою яких в розрахунку заборгованості визначена сума нарахованих по кожній строчці процентів, позивачем такий не надано. Ним повторно направлено до апеляційного суду той же розрахунок заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви, з якого не вбачаєтьсяяк позивачем нараховані проценти за користування кредитом. Апеляційний суд вважає, що розрахунок заборгованості за процентами, який доданий позивачем до позовної заяви, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а саме, Довідці про умови кредитування та пунктам 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.6.4, 2.1.1.12.7.3 [PERSON], у звязку з чим апеляційним судом здійснено власний розрахунок, виходячи з [PERSON], які додані позивачем до позовної заяви. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає доведеним, що заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 24.09.2011 року в межах строку позовної давності за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року складає 3\~026,03 грн., з яких: 1 436,70 грн. заборгованість за кредитом; 1\~589,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] у разі порушення [PERSON] строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш, ніж на 30 днів [PERSON] зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 8 31). Такі ж умови нарахування штрафу передбачені і довідкою про умови кредитування від 27.09.2011 року (а.с. 7). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 [PERSON] у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 [PERSON], [PERSON] сплачує Банку пеню, яка розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2 [PERSON] у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25\-го числа поточного місяця (в разі непогашення заборгованості в 30\-денний строк з моменту її виникнення для елітних карт) [PERSON] сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період яка дорівнює діючій Базовій щомісячній процентній ставці від заборгованості на час списання. Пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період утримується на час переходу в звичайний період кредитування. З 26\-го числа поточного місяця за Кредитним лімітом (з 31\-го дня виникнення заборгованості за Кредитним лімітом по елітним картам) нарахування процентів за користування Кредитним лімітом здійснюється виходячи з Базової процентної ставки (а.с. 8 31). Довідкою про умови кредитування від 27.09.2011 року передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня 1 + пеня 2; де пеня 1 = базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць - нараховується один раз на місяць при наявності прострочення кредиту або процентів на 5 та більше днів на суму від 50 грн. та більше (а.с. 7) Згідно розрахунку позивача заборгованість за пенею та комісія за кредитним договором за період з 24.09.2011 року по 28.02.2017 року складає 3\~650,00 грн. (а.с. 4-5). Відповідно до п. 2.1.1.12.8 [PERSON] стягує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів/Памятки [PERSON]/Довідки про умови кредитування, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 8 31). З виписки по картрахунку 5577 2123 0161 0948 встановлено, що комісія відповідачу не нараховувалася (а.с. 67 70). Отже, заборгованість в сумі 3\~650,00 грн. є пенею. З розрахунку заборгованості встановлено, що фактично зазначена заборгованість по пені виникла за період з 01.02.2014 року по 28.02.2017 року. Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно паспорту громадянина України відповідач [PERSON] є громадянином України та з 06.09.1995 року зареєстрований та постійно проживає у [INFO] (а.с. 32). Місто Білицьке Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Крім того, місто Білицьке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Тобто, нарахування відповідачу [PERSON], який є громадянином України та з 06.09.1995 року постійно проживає у м. Білицьке, пені та штрафів на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється, а тому вимоги про стягнення пені за період з 14.04.2014 року по 28.02.2017 року та відповідно штрафів у сумі 500 грн. (фіксована частина) та у сумі 1\~565,25 грн. (процентна складова) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок апеляційного суду ґрунтується також на правовій позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16. Що стосується пені, яка нарахована за період з 24.09.2011 року по 14.04.2014 року у розмірі 250,00 грн. (накопичувальним підсумком), то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити у звязку із пропуском позивачем спеціального однорічного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Відповідно до п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач з вимогами про стягнення пені, зокрема за період до 14.04.2014 року, звернувся 19.04.2017 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності. Враховуючи зазначене, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2017 року про відмову у задоволенні позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року в розмірі 3\~026,03 грн., з яких: 1 436,70 грн. заборгованість за кредитом; 1\~589,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Решта вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовних вимог в розмірі 33 370,26 грн. був сплачений судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с. 1), з апеляційної скарги - у розмірі 1 760 грн. (а.с. 65). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 3\~026,03 грн., з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору з позовної заяви підлягають стягненню 145,09 грн. (3\~026,03 х 1 600 : 33 370,26), з апеляційної скарги - 159,60 грн. (3\~026,03 х 1 760: 33 370,26). Всього з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню 304,69 грн. (145,09 + 159,60).

Outcome: partial