Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

17 листопада 2016 року до суду звернувся орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської Ради Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення коштів на утримання дитини та накладення заборони на відчуження житла. Вказував, що з 16 липня 2014 року неповнолітній [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах та в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області № 1019 від 24 жовтня 2016 року було надано висновок щодо доцільності позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку кожного місяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які перераховувати на особистий рахунок дитини, який буде відкрито у відділенні Державного ощадного банку України; - накласти заборону на відчуження 2/3 частини квартири [ADDRESS], власником яких є [PERSON], до досягнення неповнолітнім [PERSON], [INFO] повноліття. Прокурор, представник позивача - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області - Соколова А.В., третя особа [PERSON] у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, позов підтримали, про що надали письмові заяви. Відповідач [PERSON] не прибула повторно у судові засідання призначені на 26 грудня 2016 року, 25 січня 2017 року повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи засобами рекомендованого поштового зв'язку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснено у п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30 березня 2007 року (з наступними змінами та доповненнями) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, у п. 16 цієї постанови вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Батько дитини - [PERSON] рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 червня 2008 року позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 13). До 15 квітня 2015 року неповнолітній [PERSON] проживав з бабусею [PERSON], оскільки мати [PERSON] залишила дитину на неї, що постає з її заяви, а сама ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріально не утримує сина, не контролює його поведінку та навчання. Згідно з інформації, наданою 05 травня 2016 року Кременчуцькою спеціалізованою школою-інтернатом І-ІІІ ступенів № 21 з поглибленим вивченням окремих предметів Кременчуцької міської Ради Полтавської області, в якому навчається неповнолітній [PERSON], [INFO], у восьмому класі, за час навчання зарекомендував себе безініціативним і байдужим учнем, рівень навчальних досягнень середній (а.с.29). Неналежні житлово-побутові умови в сім'ї відповідача підтверджуються відповідними актами обстеження, складених 28 квітня 2016 року, 24 травня 2016 року, 21 червня 2016 року, 12 липня 016 року, 21 липня 2016 року, 22 липня 2016 року, 04 серпня 2016 року, 18 серпня 2016 року, 29 серпня 2016 року, 01 вересня 2016 року, 09 вересня 2016 року спеціалістами служби у справах дітей позивача у справі та які наявні в матеріалах справи (а.с.а.с. 23-28). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області № 1019 від 24 жовтня 2016 року було надано суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 8-10). Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України наданих у Постанові Пленуму за № 3 від 30 березня 2007 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 19 грудня 2008 року), зокрема у п. 15: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п. 16 цієї Постанови зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно п. 18 цієї ж Постанови Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Судом констатовано, що має місце факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов'язків, який полягає у тому, що вона, як мати, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори виникли внаслідок фактичного нехтування матір'ю своїми обов'язками стосовно дитини, халатного відношення до виконання обов'язків по утриманню і вихованню дитини, забезпечення його фізичного та духовного розвитку. Відповідач не подала належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин, позову в цілому чи у певній його частині. Суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина і за таких обставин необхідно позбавити її батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO]. Тим самим, суд погоджується з таким рішенням органу опіки та піклування. Також, необхідно стягнути з [PERSON] кошти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий банківський рахунок дитини. Крім того, необхідно накласти заборону на відчуження на 2/3 частини квартири [ADDRESS], власником яких є [PERSON], до досягнення неповнолітнім [PERSON], [INFO] повноліття. Відповідно п. 7 ч.1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу аліментів за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. З відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1920 грн. (3 х 640 грн.) в частині вимог майнового (стягнення аліментів) та немайнового (позбавлення батьківських прав, накладення заборони) характерів згідно п.п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на день розгляду справи).

Outcome: approved