Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

18.03.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.1994 року вона уклала шлюб з відповідачем зареєстрований виконавчим комітетом Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, складено актовий запис №10. Від спільного шлюбу дітей не мають. Одруження виявилося невдалим, сім`я фактично розпалася та існує формально. Вони перестали поважати один одного, що привело до розпаду сім`ї, шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство не ведеться. Примирення між ними неможливе та суперечить їх інтересам. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 26.12.2011 року зареєстрований виконавчим комітетом Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, складено актовий запис №10, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ст.110 коментованого СК України законодавством не вирішено питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, рекомендують покладати цей обов`язок на позивача при пред`явлені ним позовної заяви.

Outcome: approved