Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

19.06.2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до відповідача, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11400966000 у розмірі станом на 13.05.2015 року 56 804,98 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 03.10.2008 року, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом її продажу від імені Банку; виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають в іпотечній квартирі; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 03.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» /правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»/ та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11400966000, за умовами якого позичальник отримала кошти у розмірі 63\~000 дол. США на строк до 01.10.2021 року зі сплатою 14,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 03.10.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала Банку в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач змушений звернутись до суду з позовом. 07.10.2016 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11400966000 від 03.10.2008 року, застосувавши наслідки недійсності правочину; визнати недійсним договір іпотеки квартири № 38 будинку № 59/Г-1 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі, реєстровий номер № 790; визнати недійсним договір надання споживчого кредиту № 11400997000 від 03.10.2008 року, застосувавши наслідки недійсності правочину. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на погіршення становища споживача. Ухвалою суду від 31.01.2017 року зустрічний позов прийнято та обєднано в одне провадження із первісним. Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином, матеріали справи містять неодноразові заяви представника позивача про відкладення судового засідання на іншу дату, у звязку із службовим відрядженням представника Банку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги Банку не визнає, та підтримує зустрічні позовні вимоги. Суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 02.07.2015 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедент ній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади. У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, аналіз зазначених викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення стороною позивача своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду позовної заяви, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи. У зв'язку із чим, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача, повідомленого належним чином, а також за відсутності відповідача та її представника, які просили розглядати справу за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 03.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» /правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»/ та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11400966000 , за умовами якого позичальник отримала кошти у розмірі 63\~000 дол. США на строк до 01.10.2021 року зі сплатою 14,5 % річних /а.с. 8-15/. Розмір ануїтетного платежу встановлений пунктом 1.2.10 Кредитного договору визначений у 900,00 дол. США. Окрім того, матеріали справи містять Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11400997000 від 03.10.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» /правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»/ та [PERSON] /а.с. 62-63/. З договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 11400966000 від 03.10.2008 року вбачається, що сторонами до договору було підписано Додаток № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. Згідно п. 1.2.5 Договору, Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26208200231500 у Банку. Судом досліджено виписку про рух коштів по рахунку № 26208200231500 /а.с. 126, 137/.та квитанції про оплату кредиту /а.с. 64-98/. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 03.10.2008 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким відповідач передала Банку в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с. 16-19/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У ході розгляду справи представник позивача посилався на те, що відповідач [PERSON] не виконала зобовязання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору, що вбачається з довідки про розрахунок заборгованості станом на 13.05.2015 року /а.с. 20-29/, з якої вбачається, що заборгованість відповідача складає 56\~804,98 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 13.05.2015 року становить 1\~172\~316,21 грн., з яких: - 48\~316,68 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 997\~138,38 грн. сума заборгованості за кредитом; - 6\~535,61 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 134\~879,04 грн. сума заборгованості за відсотками; - 885,54 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 18\~275,40 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; - 1\~067,15 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 22\~023,38 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. Пункт 3.2 Правил встановлює, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). Відповідно до п. 3.1.Договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 11400966000 від 03.10.2008 року, підписанням цього договору позичальник підтверджує, зокрема, що перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів»; що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невідємною частиною Договору /а.с. 62-63, 138/. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ухвалою суду від 14.03.2016 року постановлено надати для огляду у судовому засіданні оригінали кредитної справи про надання споживчого кредиту № 11400966000 від 03.10.2008 року. Однак, вказана ухвала не виконана представником позивача у повному обсязі, та з часу прийняття ухвали суду не було надано для огляду кредитну справи. Таким чином, стороною позивача на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано доказів отримання відповідачем інформаційного листа, та детального розпису загальної вартості кредиту на виконання положень Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, судом встановлено, що Банком в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не надано позичальнику у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, чим порушено вимоги чинного законодавства. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК) В силу Закону та Правил обов'язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики. Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору про надання споживчого кредиту № 11400966000 від 03.10.2008 року було порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки, відсутня згода сторін щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, яка є обов'язковою в силу ч. 4 ст. 11 Закону та п. 3.3 Правил, відсутня згода сторін щодо графіку платежів за кожним платіжним періодом (тобто, на весь період кредитування), що є обов'язковим в силу п. 3.2 Правил, не виконана вимога про попередження споживача щодо валютних ризиків, що є обов'язковим в силу п. 3.8 Правил. Отже, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому, враховуючи взаємовиключення первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» та зустрічного позову [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Разом із тим, суд зазначає, що вимога ПАТ «УкрСиббанк» про виселення з іпотечної квартири відповідача [PERSON] разом із іншими особами, які зареєстровані та проживають у квартирі є неконкретизованою.

Outcome: approved