Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

18.08.2020 року з позовом про скасування арешту з майна до суду звернулася [PERSON] , в якому просить скасувати арешт та заборону відчуження майна, яке було накладено на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Позов мотивований тим, що постановою державного виконавця Першого Київського відділу ДВС Київського РУЮ м.Одеси про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.12.2009 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] , який є її рідним братом та який за життя на випадок смерті склав заповіт на користь сестри. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно в тому числі на 1/3 частину квартир [ADDRESS] . [PERSON] як спадкоємець за заповітом звернулась своєчасно з заявою про прийняття спадщини, однак у зв`язку з наявністю арешту на майно брата не має змоги належним чином оформити свої спадкові права, що зумовило її звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою Київського районного суд м.Одеси від 31.08.2020 відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.09.2020, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати , закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Онищук Г.А. до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позов просить задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов з боку відповідача не надано. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 19.12.1997 року, яке зареєстроване та записано в реєстровій книзі під №15-4610, належить квартира [ADDRESS] загальною площею 69,6 кв.м. [PERSON] ,1945 року народження, яка померла [INFO] , за життя, а саме 06.07.2015 року склала на користь дочки [PERSON] заповіт. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2019 року [PERSON] отримала спадщину у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] загальною площею 69,6 кв.м, житловою площею 39,3 кв.м. За життя [PERSON] за життя, а саме 24.11.2015 року на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження на користь своєї сестри [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати та на що він мав би за законом право заповідає [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 09.09.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на частку квартири [ADDRESS] загальною площею 69,6 кв.м, житловою площею 39,3 кв.м, спадкоємцем якої за заповітом є його сестра позивач у справі [PERSON] , яка звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі. Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Савицькою О.Ю. повідомлено суд, що 20.12.2019 року нотаріальною конторою заведена спадкова справа №1546/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] до складу спадкоємців входить [PERSON] , яка звернулась з заявою про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину остання не в змові оскільки перешкодою у цьому є арешт, накладений державним виконавцем на майно [PERSON] . Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2004 р. державним виконавцем відділу ДВС Київського районного управління юстиції Рябченко Т.О. при примусовому виконанні виконавчого листа 2-677 виданого 14.04.2003 року Копетдагським судом страна м.Ашхабат про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам, державним виконавцем накладено арешт на 1/3 частину квартир [ADDRESS] . На звернення заявника до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса) з заявою щодо зняття арешту з майна, останній листом від 23.03.2020 вих.№11599 повідомлено, що Відповідно перевірки алфавітних покажчиків, книг обліку виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям, встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-677, виданого судом Копетдагського страна м. Ашхабат від 14.04.2003 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . У відношенні вищезазначеного виконавчого документа державним виконавцем 17.04.2006 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606/УІІІ (далі - Закон) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з закінченням передбаченого Законом строку для даного виду стягнення. 21.12.2009 державним виконавцем Відділу, для забезпечення виконання вимог виконавчого документа, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження б/н, накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Відповідно до ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Таким чином, статтею 50 Закону не було передбачено можливість зняття арешту у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень , переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить 1 рік. Тому у зв`язку із закінченням строків зберігання, зазначене виконавче провадження було знищено у порядку передбаченому законодавством. Ці факти підтверджені матеріалами справи. Відповідно до\~ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції від 16.02.2010 року (надалі\~Закон №606) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч.2, 3 ст.38\~Закону №606, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Відповідно до ч.2,3 ст. 59\~Закону №606\~у разі сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець. 02.06.2016 року було прийнято новий\~закон України «Про виконавче провадження». Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено,\~Закону України «Про виконавче провадження»\~в редакції від 07.03.2018 року (надалі\~Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього\~Закону. Відповідно до\~ст. 39 Закону №1404\~виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч.1, 2\~ст.40 Закону №1404\~у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.4\~ст.59 Закону №1404\~підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Перевірити матеріали виконавчого провадження та надати правову оцінку законності накладення арешту, у рамках якого арештовано майно неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. Наразі, існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. На даний час арешт є перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті брата - [PERSON] . Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права на вступ у спадщину. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, в т.ч. у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності.

Outcome: approved