Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

18 червня 2019 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до\~Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича, Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 06 грудня 2017 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, по реєстру №14524 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 04 квітня 2011 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.08.2017 року, грошових коштів в сумі 94562,11 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4256,26 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 81257,02 грн.; заборгованості з комісії і пені у розмірі 3799,68 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від розміру заборгованості) у розмірі 4479,15 грн., стягнення здійснюється із 04 квітня 2011 року по 31 серпня 2017 року, а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем Мелих А.І., 06 березня 2018 року було відкрите виконавче провадження №55938027, про що винесена відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження та здійснено заходи, щодо його примусового виконання, відповідно до Інформації про виконавче провадження (витяг). Вважає, що виконавчий напис вчинено в супереч вимогам закону, оскільки заборгованість стягнуто за період з 04 квітня 2011 року по 31 серпня 2017 року, тобто більше трьох років. Також, виконавчий напис нотаріусом було вчинено не на документі, який встановлює заборгованість, а на окремому новоствореному нотаріусом документі, кредитний договір, позивачем не підписувався. З врахуванням наведеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 03 липня 2019 року відкрито провадження\~у вказаній\~цивільній справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, відзиву на позов не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Треті особи, які не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору\~-\~приватний виконавець\~Мелих А.І.\~та приватний\~нотаріус Чернігівського\~міського нотаріального\~округу Завалієв\~А.А.в судове засідання не з`явились, надіславши на адресу суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх присутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.04.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 31.08.2017 року, виникла заборгованість в сумі 94562,11 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4256,26 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 81257,02 грн.; заборгованості з комісії і пені у розмірі 3799,68 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від розміру заборгованості) у розмірі 4479,15 грн. \~ \~ \~ \~06 грудня 2017 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, по реєстру №14524 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 04 квітня 2011 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.08.2017 року, грошових коштів в сумі 94562,11 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4256,26 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 81257,02 грн.; заборгованості з комісії і пені у розмірі 3799,68 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від розміру заборгованості) у розмірі 4479,15 грн., стягнення здійснюється із 04 квітня 2011 року по 31 серпня 2017 року, а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. \~ \~ \~ \~06 березня 2018 року на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем Мелих А.І., було відкрите виконавче провадження №55938027, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 2\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України\~\~22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50\~Закону «Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису банком було надано розрахунок заборгованості з 04 квітня 2011 року, тобто поза межами трирічного (річного по пені) строку. Окрім того, договір кредитування в даному випадку за формою є договором приєднання, тобто, згідно вимог Закону не може обмежуватись лише підписанням відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а необхідною умовою укладення вказаного договору є наявність письмового підтвердження про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, ознайомлення з Тарифами Банку. Однак, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, ці обставини не були враховані. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду\~від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Як вбачається із оспорюваного виконавчого напису, під час його вчинення нотаріус діяв на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаними змінами було доповнено п. 2 Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін, постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Окрім того, з матеріалів справи видно, що згідно спірного виконавчого напису стягнуто заборгованість за період з 04 квітня 2011 року до 31 серпня 2017 року, тобто за період, що перевищує визначений у ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги за періодичними платежами. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса\~від 06 грудня 2017 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2011 року за період, що перевищує визначений у ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають поновленню, а тому позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підставний та підлягає до задоволення. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений позивачем при пред`явленні позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved