Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

18 лютого 2015 року позивач звернулася з вище вказаним позовом, вказуючи, що відповідно до запису в трудовій книжці, який відповідає фактичним обставинам справи, вона 15.01.1981 року відповідно до наказу № 3о/с від 15 січня 1981 року прийнята на посаду комірника (кладовщика) частини інтендантського забезпечення в установу ІК-305/6 відділу виправно-трудових установ Управління внутрішніх справ Кіровоградського облвиконкому. Установа ІК 305/6 відповідно до реформування органів пенітенціарної системи відповідно до наказу Державного Департаменту України по виконанню покарань № 165 від 29 листопада 1999 року перейменована в Кіровоградську виправну колонію № 6 управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Кіровоградській області. Згідно наказу Державної пенітенціарної служби України від 01.11.2011 року № 480 та наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області № 78 від 09.04.2012 року Кіровоградську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області (№6) перейменовано у Кіровоградську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6). Перейменування установи не було повязано з її економічною ні цільовою діяльністю, так як установа є державною, то при зміні назви вищого відомчого органу проводилась зміна назви всіх підпорядкованих державі виправних закладів. Відповідач - Підприємство Кіровоградської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6) будучи структурним підрозділом Кіровоградської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6), але маючи статус юридичної особи також змінювало свою назву відповідно до зміни назви головної установи. Згідно поданої заяви та відповідно наказу начальника КВК УДПС України в Кіровоградській області (№6) № 14 о/с від 15.08.2013 року її було звільнено 15 серпня 2013 року з займаної посади за власним бажанням. У відповідності до ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до ч. 2 згаданої статті до досягнення віку, встановленого абзацом 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: - 56 років, які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року. Законом України від 16.12.1993 року № 3721-XII (3721-12) «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» встановлено, що громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. Відповідно до ч.3 цього закону за рішенням трудових колективів для поліпшення умов життя громадян похилого віку в колективному договорі чи угоді за рахунок власних коштів підприємств можуть передбачатися пільги щодо пенсійного забезпечення, надання і оплати житла, торговельно-побутового, медичного і санаторно-курортного обслуговування, а також надання безоплатної допомоги в погашенні заборгованості за банківським вкладом. Постійно працюючи в одній і тій же установі вона пропрацювала з 15 січня 1981 року по 15 серпня 2013 року, таким чином її трудовий стаж склав 32 роки і 7 місяців. Відповідно до п.8.2. розділу VIII діючого колективного договору між адміністрацією відповідача та трудового колективу одноразову допомогу працівникові виробництва при виході на пенсію ( з обовязковим звільненням в 2-х місячний термін з дня досягнення пенсійного віку) при стажі роботи від : (при наявності прибутку) 10 до 15 років тримісячний оклад; 15 до 20 років чотиримісячний оклад, 20 до 25 років пятимісячний оклад; 25 років і більше семимісячний оклад. В разі, якщо працівник в 2-х місячний термін не звільнився після досягнення пенсійного віку, він втрачає право на вказані пільги. Відповідно до ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до ч.1.ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, вона, як працівник, що пропрацювала більше 25 років та досягнувши пенсійного віку (20 червня 2013 року) і звільнившись не пізніше 2-х місяців після досягнення вказаного колективним договором віку повинна була отримати одноразову допомогу в розмірі семимісячного окладу. При звільненні адміністрація відповідача неодноразово обіцяла їй таку допомогу виплатити, але на даний час такої виплати не здійснено. Щомісячний оклад на час її звільнення складав 1200 грн. Таким чином відповідач порушуючи її права не виплатив їй одноразову грошову допомогу при звільненні 8400 грн. Звертає увагу суду, що на момент звільнення ( 2013 рік) підприємство планові показники виконало в повному обсязі та не мало заборгованості, яка надавала б можливість не виконувати свої зобовязання зазначені в колективному договорі щодо одноразової допомоги працівникам виробництва при виході на пенсію. Просить зобовязати Підприємство Кіровоградської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6) виплатити їй одноразову допомогу в розмірі семимісячного окладу - 8400 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач пропустила тримісячний строк для звернення до суду, оскільки про порушене право їй було відомо ще в серпні 2013 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку подається до суду одночасно з позовною заявою, що не було зроблено позивачем. Посилання позивача на ч.1 ст.116 КЗпП України щодо виплати одноразової допомоги при виході на пенсію в день звільнення спростовується ст.2 ЗУ «Про оплату праці», відповідно до якої встановлено, що заробітна плата складається із трьох елементів: основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, заохочувальних і компенсаційних виплат. На практиці для визначення які саме доходи відносяться до заробітної плати використовується Інструкція зі статистики заробітної плати № 5 від 13.01.2014 року, зареєстрована в Мінюсті України 27.01.2004 року за № 114/8713. Одноразова допомога при виході на пенсію в вищевказаних нормативних документах не згадується як вид заробітної плати. Таким чином, виплата одноразової допомоги при виході на пенсію не відноситься до фонду оплати праці. Колективним договором Державного підприємства «Підприємство Кіровоградської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6) на 2013 рік передбачено здійснювати одноразові грошові виплати працівникам при наявності прибутку. З письмовою заявою до профкому щодо виплати одноразової допомоги при виході на пенсію [PERSON]І не зверталась. Згідно довідки бухгалтерії про фінансово-господарську діяльність підприємства за 9 місяців 2013 року, підприємство мало збитки, що позбавляє працівника права на одержання згаданої допомоги. Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу допомоги при виході на пенсію. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Частиною 1,2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.1 статті 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно заяви [PERSON] від 15.08.2013 року вбачається, що вона просила звільнити її з посади продавця ВІГЗ підприємств Кіровоградської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6) за власним бажанням. Як вбачається з наказу Підприємства Кіровоградської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Кіровоградській області від 15.08.2013 року № 14о/с [PERSON] звільнено за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з посади продавця відділу інтендантського та господарського забезпечення підприємства Кіровоградської виправної колонії управління ДПтСУ в Кіровоградській області (№6) з 15.08.2013 року у звязку з виходом на пенсію. Виплатити компенсацію за невикористану відпустку в період роботи з 1977 року по 2013 рік в кількості 235 календарних днів. Згідно наказу № 23/ОД від 14 травня 2013 року Державного підприємства Підприємство Кіровоградської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Кіровоградській області (№6) видно, що розмір посадового окладу [PERSON] складає 1162 грн. Розділом VIII колективного договору на 2009 -2013 роки Підприємства Кіровоградської виправної колонії № 6 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Кіровоградській області вбачається, що за згодою сторін колективним договором встановлюються додатково до норм чинного законодавства такі гарантії і пільги: п.8.2. Одноразову допомогу працівникові виробництва при виході на пенсію ( з обовязковим звільненням в 2-х місячний термін з дня досягнення пенсійного віку) при стажі роботи від : (при наявності прибутку) 10 до 15 років тримісячний оклад; 15 до 20 років чотиримісячний оклад, 20 до 25 років пятимісячний оклад; 25 років і більше семимісячний оклад. В разі, якщо працівник в 2-х місячний термін не звільнився після досягнення пенсійного віку, він втрачає право на вказані пільги. Як вбачається з довідки первинної профспілки Кіровоградської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№6) від 25.06.2015 року № 17/2818 згідно з Законом «Про професійні спілки, їх права та гарантії» № 1045-14 від 15.09.1999 р. зі змінами від 26.10.2014 року член профспілки, який має право на отримання матеріальної допомоги (за рахунок членських внесків) подає заяву на імя голови профкому та надає підтверджуючи документи. В архіві профкому не міститься заяви [PERSON] щодо виплати їй одноразової допомоги при виході на пенсію. Згідно листа Державного підприємства Підприємство Кіровоградської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Кіровоградській області (№6) від 25.06.2015 року № 17/219 та звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2013 року вбачається, що підприємство Кіровоградської виправної колонії № 6 веде фінансово-господарську діяльність виробничому напрямку по виготовленню запасних части для сільгосптехніки, виробів з дроту, наданню послуг по теплопостачанню, виготовлення виробів з картону та паперу та виготовлення виробів на замовлення підприємств різних форм власності, а також фізичним особам. Від виробничої діяльності підприємством КВК № 6 за 9 місяців 2013 року отримано збитку на суму 25,0 тис. грн. З урахуванням викладеного, та враховуючи, що [PERSON]І при звільненні в заяві не зазначала про виплату їй одноразової допомоги при виході на пенсію, дане питання не розглядалося підприємством разом з профкомом, від виробничої діяльності підприємством КВК № 6 за 9 місяців 2013 року отримано збитку на суму 25,0 тис. грн., тому у відповідності до п.8.2 розділу VIII колективного договору на 2009 -2013 роки Підприємству Кіровоградської виправної колонії № 6 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Кіровоградській області одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі семимісячного окладу [PERSON] виплатити не було підстав, крім цього про порушення свого права [PERSON] дізналася ще 15 серпня 2013 року, а до суду звернулася тільки 18 лютого 2015 року з порушенням строків для звернення до суду про порушення свого права, одноразова допомога працівникові виробництва при виході на пенсію не відноситься до структури заробітної плати, тому суд приходить до висновку, що не має підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зобовязання виплатити одноразову допомогу при виході на пенсію. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України , Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed