Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

17 січня 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, зокрема: 1/2 частину квартири [ADDRESS]; 1/2 частину автомобіля [NUMBER]; 1/2 частину коштів, що знаходяться на депозитах в кредитних спілках. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що померлий [PERSON] був її батьком і тому позивач, як спадкоємець першої черги звернулась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, померлий залишив заповіт в якому все своє майно заповів відповідачці [PERSON] Вважає, що заповіт є незаконним, оскільки на момент складання заповіту її батько страждав психічним захворюванням. 13 червня 2014 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог та просила визнати право власності на обов'язкову частку у спадщині, зокрема: 1/2 частину квартири [ADDRESS]; 1/2 частину автомобіля [NUMBER]; 1/2 частину коштів, що знаходяться на рахунках КС «Івано-Франківська» та грошові вклади, що знаходяться в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України 26 січня 2015 року згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано судді Бойчуку О.В., у зв'язку із перебуванням судді Островського Л.Є. на лікарняному. 20 січня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано судді Бабій О.М., у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку призначення судді Бойчука О.В. 21 січня 2016 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні 24 травня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів наведених позивачкою у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, оскільки кватира та автомобіль не входили до спадкового майна, а свідоцтво на 1/4 частину грошових вкладів та 1/8 частину внеску видано позивачці. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити, оскільки за безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки [PERSON] та її представника, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.139). [PERSON] був батьком позивачки та чоловіком відповідачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.140 зв., 148). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, за яким все належне йому майно заповів [PERSON] (а.с.148 зв.). Позивачка вказаний заповіт не оспорює, хоча і вказує у позовній заяві, що вважає його незаконним. Представник позивачки в судовому засіданні 12 квітня 2016 року просив суд надати йому час для збільшення позовних вимог, однак позовні вимоги не змінив та збільшив. За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Позивачка вважає, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на момент складання заповіту вона вже була непрацездатною дитиною спадкодавця, оскільки перебувала на пенсії. Копією пенсійного посвідчення підтверджується те, що позивачка на час смерті батька [PERSON] є непрацездатною (а.с.140). Отже, вона має право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Однак, така позовна вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного. 25 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно з умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належала відчужувачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Госпрозрахунковою групою з приватизації державного фонду 25.01.2001 р. на підставі розпорядження міського голови від 26.12.2000 р. №659-р та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. від 20.01.2009 року (а.с.50-51). Після смерті [PERSON] 22 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.53-54). Позивачка оспорювала договір довічного утримання та договір купівлі-продажу квартири, однак рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2013 року (а.с.175-178), яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (а.с.40-42), у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним шлюбу, договору довічного утримання, договору купівлі-продажу квартири відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, спірна квартира відчужена [PERSON] правомірно, вона не входила до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Щодо вимоги про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля [NUMBER], то в задоволенні такої вимоги слід відмовити, виходячи з наступного. Вказаний автомобіль був наданий [PERSON] як інваліду безоплатно відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, в особливих відмітках вказано «Без права продажу та передачі» (а.с.70). Відповідно до порядку, автомобіль не міг бути ним відчужений іншим особам, а тому не входив до складу спадщину. Як вбачається із довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА, автомобіль [NUMBER] перереєстрований на [PERSON] відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, отже, відповідачка [PERSON] не спадкувала вказаний автомобіль та він не входив до складу спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Щодо вимоги про визнання права на 1/2 частину коштів, що знаходяться на рахунках КС «Івано-Франківська» та грошові вклади, що знаходяться в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України, то така вимога також не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається із листа відповіді КС «Івано-Франківська» державному нотаріусу (а.с.164), [PERSON] мав внесок (вклад) на депозитний рахунок по договору від 01.09.2009 року, сума якого складає 25 000 грн. Також на ім'я [PERSON] відкриті рахунки в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України (а.с.146). Отже, внесок в КС «Івано-Франківська» та грошові кошти на рахунках в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Але, до складу спадщини входять не всі кошти, а тільки 1/2 частина внеску (вкладу) на депозитний рахунок по договору від 01.09.2009 року, оскільки інша 1/2 частина коштів є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та всі кошти на рахунках в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України. 31 жовтня 2013 року відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1/2 частну внеску (вкладу) на депозитний рахунок по договору від 01.09.2009 року у КС «Івано-Франківська. Позивачка та відповідач [PERSON] звернулись із заявами про прийняття спадщини. 31 жовтня 2013 року відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: на 3/4 частини грошових вкладів в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України та 7/8 частин внеску в КС «Івано-Франківська». 15 квітня 2016 року позивачка також отримала свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку, а саме: 1/4 частину грошових вкладів в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України (половину частки, яку б вона мала успадкувати по закону) та 1/8 частину внеску (вкладу) в КС «Івано-Франківська» (половину від 1/2 частки, яка входила до складу спадщини). Отже, підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину грошових вкладів в КС «Івано-Франківська» та в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України не має. Отримавши свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку позивачка фактично погодилась із таким розміром часток. Свідоцтва, які видані відповідачці [PERSON] позивачкою не оспорюють ся та є чинними. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 1222, 1223, 1233, 1235, 1241 ЦК ,

Outcome: dismissed