Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ФОП [PERSON], в якій просив розірвати договір на туристичне обслуговування та стягнути із відповідача сплачені кошти за ненадані йому послуги. 05 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на туристичне обслуговування № 141/2014, згідно якого було замовлено тур до Болгарії, терміном з 07 липня 2014 року по 16 липня 2014 року з поселенням у готелі. На виконання цього договору позивач [PERSON] сплатив 5 810 грн. 25 червня 2014 року у телефонному режимі позивачу було повідомлено, що тур скасовується, та рекомендовано звертатися з усіма претензіями до туроператора «ІльТур». Оскільки позивач [PERSON] укладав договір з турагентом ФОП [PERSON], тому вважає, що саме вона повинна нести відповідальність за неналежне надання йому туристичних послуг. В ході судового розгляду було задоволено клопотання відповідача ФОП [PERSON] та залучено до участі у справі у якості співвідповідача ТОВ «ІльТур». В судове засідання позивач не з'явився, участь приймав його представник, який наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні 05.06.2015 року участі не приймала, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. З раніше наданих заперечень слідує, що відповідачка ФОП [PERSON] свою вину у ненаданні послуг позивачу не визнає. Зазначає, що вона лише діяла від імені ТОВ «ІльТур» на підставі агентського договору від 30.09.2013 року № 30091301, за її даними туроператор ТОВ «ІльТур» є банкрутом, тому саме ним не виконано зобов'язання за договором. Крім того, відповідачка вважає, що всі залежні від неї дії виконані в повному обсязі: тур заброньовано, візу посольством відкрито, грошові кошти передано туроператору «ІльТур». Другий відповідач ТОВ «ІльТур» у судове засідання не з'явився, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, які повернулись до суду з відміткою про «відсутність організації» за місцем отримання кореспонденції. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. 05 червня 2014 року між ФОП [PERSON] - «Турагент», що діє від імені та за дорученням «Туроператора» ТОВ «ІльТур» та [PERSON] - «Турист» було укладено договір № 141/2014 на туристичне обслуговування (надалі - Договір) (а.с. 5-7). Згідно з п. 1.1 Договору Турагент за встановлену в договорі плату зобов'язується забезпечити надання Туристу й особам, що слідують з ним, комплексу туристичних послуг, а Турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Вартість послуг з урахуванням візи та агентської винагороди складає 5 810, 00 грн. (п. 3.1. Договору). Позивач у повному обсязі сплатив визначену договором вартість послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 200 від 05 червня 2014 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статті 526, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та у строки, визначені договором або законодавством України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що до договору на туристичне обслуговування застосовуються положення договору про надання послуг, а порядок і способи захисту порушених прав туриста визначаються законодавством про захист прав споживачів. Стаття 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи зазначене, оскільки суду не було надано доказів, що позивач [PERSON] у повному обсязі отримав туристичні послуги, і жодна зі сторін не оспорює той факт, що заброньований тур не відбувся, то вимога позивача про розірвання договору від 05 червня 2014 року № 141/2014 підлягає задоволенню. Відносно стягнення понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку, що вони підлягають відшкодуванню відповідачем ФОП [PERSON] з огляду на наступні обставини. Відповідно до п. 2.1.1. Договору від 05 червня 2014 року № 141/2014 Турагент зобов'язаний надати замовлені послуги в обсязі і термінах, передбачених даним Договором, уклавши з правомочними контрагентами від імені Туриста і за його рахунок договори на туристичне обслуговування. В обґрунтування виконання вказаного зобов'язання відповідач ФОП [PERSON] посилається на агентський договір № 30091301 від 30 вересня 2013 року, укладений між нею та ТОВ «Туроператор «ІльТур» (надалі - агентський договір) (а.с. 16-23). Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що Турагент від імені, за дорученням та за рахунок Туроператора за винагороду надає посередницькі послуги з реалізації туристичних послуг Туроператора шляхом укладання договорів. Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідачем ФОП [PERSON] як підтвердження виконання своїх зобов'язань по переказу коштів відповідачу ТОВ «Туроператор «ІльТур», сплачених позивачем [PERSON], надано копію бланку поштового (кур'єрського) відправлення (а.с. 69). Однак, із вказаного відправлення вбачається, що отримувачу ТОВ «ІльТур» надсилається заява № 19555 від туриста [PERSON] (розділ 10 «опис вкладення»), яка оцінена у 5495, 16 грн. (розділ 5 «сума оцінки»). З огляду на зазначене, не вбачається, що Турагент ФОП [PERSON] направила кошти Туроператору ТОВ «ІльТур». Крім того, відповідно до п. 5.3. агентського договору оплата заброньованих туристичних послуг здійснюється Турагентом у національній валюті України, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок Туроператора. Жодних доказів, що вказані кошти надійшли на рахунок Туроператора суду також не було надано. Враховуючи зазначене, з матеріалів справи не вбачаться, що ФОП [PERSON] було належним чином виконано всі зобов'язання як за договором на туристичне обслуговування та і за агентським договором. Отже, відсутнє підтвердження, що позивач [PERSON] не отримав замовлені туристичні послуги з вини саме Туроператора ТОВ «ІльТур», а вбачається порушення з боку Турагента ФОП [PERSON] Крім того, п. 1.3. договору від 05 червня 2014 року № 141/2014 передбачає, що за своїм змістом вказаний договір є змішаним та містить у собі зобов'язання договору на надання послуг і договору доручення. Так, норми глави 63, 68 ЦК України не містять конкретного виду відповідальності особи, винної у невиконанні взятих на себе договором зобов'язань. Договір від 05 червня 2014 року № 141/2014 дійсно передбачає, що ФОП [PERSON] є турагентом та діє від імені і за дорученням ТОВ «ІльТур» - туроператора (а.с. 5), однак, даним договором не визначено коло обов'язків Туроператора, а визначені лише зобов'язання Турагента. Розділ 4 вказаного договору «Відповідальність сторін» також не містить конкретного виду відповідальності Туроператора за неналежне надання послуг Туристу, а лише п. 4.1. передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Поряд із цим, п. 6.4.3. агентського договору передбачає, що Туроператор не несе відповідальність і не компенсує збитки по відшкодуванню грошових витрат Туриста за оплачені туристичні послуги, якщо турист у період обслуговування за своїм розсудом чи у зв'язку із своїми інтересами не скористався всіма чи частиною замовлених Туроператором послуг. (а.с. 20, 21). Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач [PERSON] - Турист не скористався туристичними послугами саме у зв'язку з необхідністю захисту своїх інтересів у судовому порядку. Пунктом 5.9. Договору від 05 червня 2014 року № 141/2014 означено, що у випадку невиконання з вини Турагента своїх зобов'язань, передбачених Договором, відповідальність Турагента перед туристом за цим Договором обмежується розміром фактично завданих Туристу збитків, але не більше розміру подвійної плати вартості туристичного продукту. Отже, зазначена у позові сума, яка заявлена до стягнення, не суперечить умовам договору, а відповідачем ФОП [PERSON] не підтверджено належними доказами відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України відсутність її вини у ненадані туристичних послуг позивачу, з обставин, які були описані вище, суд дійшов висновку, що сплачені позивачем [PERSON] кошти підлягають стягненню у повному обсязі саме з ФОП [PERSON] В частині стягнення коштів з другого відповідача ТОВ «Туроператор «ІльТур» позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю його вини у невиконанні зобов'язань з туристичного обслуговування. Крім того, якщо ФОП [PERSON] вважає, що у неї та другого відповідача виникає солідарний обов'язок боржників, то відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відносно розподілу судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, однак вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки від його сплати звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. На момент винесення судового рішення від позивача не надходило заяв про повернення помилково сплаченого та надмірно сплаченого судового збору.

Outcome: partial