Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

19.09.2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07.09.2013 року по 16.07.2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище на [PERSON]. З грудня 2013 року відповідач проживає окремо, зовсім не приділяє уваги вихованню сина, морально і матеріально не підтримує, аліменти не сплачує. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 18.07.2016 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], після чого позивач змінила прізвище сина на [INFO]. Посилаючись на ст.ст.180-183 СК України, позивач вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини доходів, оскільки він має таку можливість, так як здоровий, не є інвалідом, не сплачує аліменти на користь інших дітей за виконавчим листом. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 02.10.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз'яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 26.10.2018 року відповідач подав до суду відзив, в якому просив встановити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. При цьому вказав, що незважаючи на факт позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], завжди вважав його сином і намагався налагодити контакт з ним, періодично передавав подарунки через свою колишню тещу та навіть спілкувався з ним особисто. Вважає, що викладені в позовній заяві факти перекручені і не відповідають дійсності, адже юридично відповідач втратив право виховувати та спілкуватися зі своїм сином, а сама позивач категорично заборонила будь-яке спілкування з [PERSON]. До того ж, зазначив, що одружений та має малолітню дитину. На даний час не працює, має нерегулярні доходи та утримує свою дружину і дитину. Стягнення 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) буде непосильним тягарем для його родини та призведе до накопичення боргу по аліментам, що в свою чергу жодним чином не допоможе позивачу та дитині. 01.11.2018 року позивач подала відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на спільне життя. Відповідач не надавав жодних умов для морального та матеріального забезпечення дитини, оскільки за весь час спільного життя не працював та не приділяв уваги дитині. Коштами сім'ю забезпечував батько позивача. Вважає твердження відповідача щодо надання права побачень з дитиною неправдивими та такими, що ніяким чином не стосуються даної справи. До того ж, відповідач не підтвердив документально, що на сьогоднішній день він не працює. Натомість позивач володіє інформацією від спільних знайомих про місце роботи і займану посаду відповідача. Документального підтвердження не має, оскільки [PERSON] влаштований неофіційно. На думку позивача, відповідач вводить суд в оману і намагається приховати свої доходи. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила задовольнити. Вказала, що не працює, так як змушена доглядати сина, оскільки раніше проживали в м. Харкові, де важко влаштуватися до дитячого садка. Місяць назад переїхали до м. Валки та має намір знайти роботу. Зазначила, що розмір аліментів визначила на свій розсуд, вважаючи, що 1/3 частини доходів відповідача буде достатньо для належного забезпечення дитини. Відповідач позов не визнав. Посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, просив відмовити в задоволенні позову, так як не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в будь-якому розмірі. Вказав, що працював водієм на м'ясокомбінаті про трудовому договору, але після ДТП забрали свідоцтво про право керування т/з, в зв'язку з чим втратив роботу. Враховуючи наявність утриманців в новій сімї, вважає сплату аліментів непосильним тягарем для своєї родини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 05.10.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 15. На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 16.07.2014 року у цивільній справі № 615/532/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 18.08.2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] В судовому засіданні сторони визнали, що їх малолітній син [PERSON], [INFO], на даний час має прізвище [INFO], як зазначено у свідоцтві про народження серії [NUMBER]. З наданих відповідачем доказів 15.09.2018 року він зареєстрував шлюб із [PERSON], що підтверджується даними Свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 15.09.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції Харківської області, актовий запис № 78. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 17.10.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції Харківської області, актовий запис № 130. Зі слів відповідача, його дружина не має можливості працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Він тимчасово не працює через судові тяжби з приводу ДТП, інших доходів не має. Позивач не надала доказів щодо свого матеріального стану, вказала, що здобула вищу освіту, тому має намір працевлаштуватися. Розмір аліментів визначила на свій розсуд, щоб дитина бала всім забезпечена. На даний час дитина ходить до дитячого садочку, що потребує додаткових витрат. Ст.180 СК України зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, з урахуванням положень ч.2 ст.181 СК України може брати участь у її утриманні в грошовій (або) натуральній формі. За рішенням суду згідно положень ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання двох дітей, становить одну третину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до приписів абз.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Прожитковий мінімум у відповідності до ч.1 ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року становить 1626 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, враховуючи встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язок обох батьків утримувати дітей, з метою створення умов, необхідних для всебічного розвитку обох дітей, відносно яких відповідач має батьківські зобов'язання, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття, що не позбавляє сторони звернутися до суду в подальшому щодо зміни розміру та способу стягнення аліментів.

Outcome: partial