Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

19.09.2017 року позивач звернувся з вказаним позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що 29.08.2017 року між ним та відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» підписано Договір №3647 фінансового лізингу.29.08.2017 року відповідно до квитанції №0.0.837553563.1 на розрахунковий рахунок №26007532869 ТзОВ «Єврокар Україна», що відкритий в АТ «[PERSON] Аваль», позивачем проведено перерахунок грошових коштів у сумі 48 372 грн. 00 коп., як оплата згідно договору Фінансового Лізингу №3647 за автомобіль. Однак, у вказаному договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, у разі звернення споживачем, у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено марку KiaCid, модельBusiness, у кількості 1 шт., вартістю 483720 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову, номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу, відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингооодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) лізингу не зазначено взагалі. Відповідно до розділу «Визначення термінів» у договорі №3647 фінансового лізингу терміни вживаються в наступному значенні, зокрема: комісія за супроводження договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір комісії за супроводження договору відображається у додатку №3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток; обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між вартістю предмета лізингу, на момент його передачі та сплаченим лізингоодержувачем авансовим платежем та можливою доплатою у відповідності до умов договору. На суму обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця. Порядок та розміри сплати обсягу фінансування визначається у договорі та додатку №3 до договору; лізинговий періодичний платіж щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до даного договору та до графіку сплати лізингових платежів (додаток №3 до даного договору); лізингові платежі - це поняття включає всі види платежів передбачені даним договором; лізинговий період - період за який лізингоодержувач здійснює оплату за користування предметом лізингу. П. 8.1 договору №3647 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ «[PERSON] Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. П. 8.5 договору №3647 фінансового лізингу передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку №1 та додатку №3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. П. 10.1. договору №3647 фінансового лізингу передбачено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 20% річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) комісія за супроводження договору в розмірі 6%. Пунктом 10.3 договору №3647 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладення даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 433 долари 08 центів, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного договору, що відповідно становить 11151 грн. 81 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладення цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані підписати додаток №3 до даного договору (графік сплати лізингових платежів або додаток 33 до даного договору). Пункт 16.12 договору №2647 фінансового лізингу визначає, що додатки до нього є невідємною частиною даного договору. Також, статтею 17 Договору №3647 фінансового лізингу визначено, що додатками до даного договору є: додаток №1 графік сплати авансового внеску; додаток №2 специфікація; додаток №3 графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, які позивачем підписано не було. Також, змістом основного тексту договору №3647 фінансового лізингу не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати. Як слідує зі змісту основного тексту договору №3647 фінансового лізингу, розмір активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, у грошовому виразі та строк і сплати визначається додатком №3, який підписано позивачем так і не було. Зміст основного тексту договору №3647 фінансового лізингу не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «Єврокар Україна», відповідно до підписаного 29.08.2017 року основного тексту договору №3647 фінансового лізингу, а відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують права позивача, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов договору фінансового лізингу №3647 підлягали фіксації в декількох документах та підлягали підписанню сторонами, підписано не було, є обставиною, що вказує на неукладення договору №3647 фінансового лізингу, а відтак з урахуванням положень норм цивільного законодавства, у відповідача не виникло підстав для отримання сплаченого 29.08.2017 року платежу по вказаному договору в сумі 48372 грн. 00 коп., в результаті чого ним безпідставно здійснено перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Єврокар Україна». Згідно п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку його розірвання лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахування штрафу за дострокове розірвання 80% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. Однак, дане положення суперечить нормі п.4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку із розірванням або невиконанням договору. Окрім того, позивач зазначає, що укладений договір фінансового лізингу №3647 є нікчемним з огляду на невиконання зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки, отримує вигоду у виді штрафу у розмірі 20% від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору (п. 12.1 договору). Пункт 12.5 договору передбачає, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів, лізингоодержувач зобовязаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи від дня наступного, за днем оплати поточного лізингового платежу до дня фактичної оплати цього лізингового платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю проценти за користування чужими коштами у розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня наступного за днем оплати поточного лізингового платежу по день фактичної оплати цього платежу включно. Пунктом 12.7 договору за створення перешкод в інвестування предмету лізингу представниками лізингодавця, лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 5% від вартості предмета лізингу за кожний випадок такого порушення. Пунктом 12.5 договору за використання предмету лізингу не за призначенням, лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Пунктом 2.10 договору сплата лізингоодержувачем штрафів не позбавляє лізингодавця права вимагати від лізингоодержувача повернення предмета лізингу і не звільняє лізингоодержувача від обовязку повернути лізингодавцю предмет лізингу. Пункт 12.14 договору, у випадку відмови лізингоодержувача від прийняття предмету лізингу, останній сплачує штраф у розмірі 10% від вартості предмета лізингу на користь лізингодавця. Таким чином, вищезазначені умови положення договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п.п.4,5.,7,11,13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, згідно п.4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідно ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою , згідно п.11-1 ст. 34 вказаного Закону. Однак, відповідач не має відповідної ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею буз відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В звязку із викладеним. посилаючись на ст. ст. 11, 202, 206-208, 215-216, 220, 509, 526, 536, 625-628, 768, 799, 806-808, 1212-1214 ЦК України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про фінансові послуги», ст.ст. 6, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 15, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу №3647, укладений 29.08.2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] недійсним; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія 2Єврокар Україна» на користь позивача майно, набуте ним на виконання договору фінансового лізингу №3647, укладеного 29.08.2017 року, а саме: грошові кошти у сумі 48372 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі. Відповідно до п.9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач до початку проведення судового засідання надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його присутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення 27.11.2017 року, 30.01.2018 року, про причини неявки до суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «Єврокар Україна» (лізингодавець), в особі представника [PERSON], який діяв на підставі довіреності №110 від 30.06.2017 року та [PERSON] (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу за №3647 від 29.08.2017року, за умовами якого, згідно із п.1.1 предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме: KiaCeedBusiness (а.с.17). Згідно із п.1.2 вищевказаного договору, вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та в Додатку №1. Згідно із п.1.3 вищевказаного договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до пункту 1.7 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 договору. Згідно із п.8.2 вищевказаного договору, укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору, за цим договором становить 80785, 24 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного договору. На дату укладення цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 483720 гривень з ПДВ. Згідно із п.9.1 вищевказаного договору, комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію договору зазначено у додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Згідно із п.9.2 вищевказаного договору, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку №1 до даного договору. На підставі наданого позивачем розрахункового документу квитанції №0.0.837553563 про оплату, встановлено, що 30.08.2017 року позивачем на виконання умов договору на рахунок відповідача було сплачено комісію за організацію по договору фінансового лізингу №3647 від 29.08.2017 року, в сумі 48372 грн. 00 коп. (а.с.16). Відповідно до п.2.1 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами-субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №21 від 22 січня 2004р., юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно з установчими документами; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг; 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. Із змісту загальнодоступних відомостей на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ ua/freesearch вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» має такий основний вид діяльності фінансовий лізинг. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] засвідчив своїм підписом повне розуміння ним значення та умов договору, його правові наслідки, отримав від представника усі пояснення, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору (стаття 17 договору). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Згідно із положеннями цієї статті за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу. Відповідно до вимог ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Отже, згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За п. 12.1 спірного договору фінансового лізингу лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається. З п. 12.2 договору фінансового лізингу вбачається, що лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Судом встановлено, що оспорюваний договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства, встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору та умови договору про повне неповернення комісії за організацію договору у випадку розірвання договору, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, наносить шкоду споживачеві. Крім того, спірний договір не містить істотної умови - предмет лізингу не визначений індивідуальними ознаками (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, номер шасі). Марка та модель транспортного засобу не є такими ознаками. Відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 203, 204 ЦК України, підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Виходячи із вимог ст. ст. 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, прийнятих відповідно до Конституції. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з правових наслідків недійсності правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 48372 грн. 00 коп. на повернення внесеного ним за договором адміністративного платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., виходячи із того, що позивач [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору, та його вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved