Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

17 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В будинку зареєстровані відповідачі, однак за вказаною адресою не проживають тривалий час, що позбавляє її можливості отримувати соціальні виплати та розпорядитися належним нерухомим майном. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили про їх задоволення. Позивачка пояснила, що відповідачка [PERSON] , яка є її дочкою, не проживає в будинку з 2012 року, а з серпня 2018 року перебуває за межами України, точне місце її проживання невідоме. Дочка [PERSON] та її син [PERSON] не проживають в будинку з 2015 року, коли [PERSON] вийшла заміж та вони переїхала на постійне проживання в м. Київ, де остання має постійне місце роботи. Відповідачка [PERSON] в судове не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надавала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала відзив, в якому, заперечуючи проти позову, зазначила, що відсутність її та сина [PERSON] за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , є тимчасовою та на це є поважні причини. Так, у зв`язку з хворобою сина у 2015 році вона відвезла його на лікування в м. Київ. Крім того, з 2016 року вона навчається в м. Києві в Національному педагогічному університеті ім. М.П.Драгоманова. Інше постійне місце проживання нею не обиралось, вони досить часто проживають в будинку [ADDRESS] та вважають вказаний будинок своїм постійним місцем проживання. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Очаківської міської ради Шкодіна О.С. в судовому засіданні залишила вирішення спору на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. При цьому, зазначила, що [PERSON] ухилилась від надання органу опіки та піклування документів, які необхідні були для надання відповідного висновку. Заслухавши пояснення відповідачки, її представника та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 68940007 від 29 вересня 2016 року (а.с. 51, 52). За зазначеною вище адресою зареєстровані: чоловік позивачки [PERSON] - з 19 січня 2014 року, її доньки [PERSON] , [INFO] - з 08 липня 2003 року, [PERSON] , [INFO] - з 14 лютого 2002 року, та онук [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] - з 07 грудня 2018 року, що підтверджується довідкою відділу забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг Очаківської міської ради від 10 грудня 2018 року №1/1499 та копією будинкової книги (а.с. 53). Відповідно до акту обстеження від 11 грудня 2018 року, складеного депутатом Очаківської міської ради Москальським А.П., в будинку [ADDRESS] проживають позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] Доньки позивачки [PERSON] , [PERSON] та її онук [PERSON] не проживають в будинку з жовтня та липня 2017 року, відповідно (а.с. 21). Факт того, що відповідачі не проживають за вищевказаною адресою кілька років підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. Відповідачками [PERSON] та [PERSON] не надано суду доказів того, що вони відсутні за зареєстрованим місцем проживання менше одного року та що вони тимчасово не проживають за місцем реєстрації з поважних причин. Відповідачка [PERSON] посилається на необхідність лікування сина в м. Києві та її навчання. На підтвердження факту навчання нею надано довідку від 14 листопада 2018 року про те, що вона є студентом 3 курсу факультету педагогіки і психології Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова (а.с. 79). Разом з тим, з довідки вбачається, що навчання відповідачки є заочним, а тому факт навчання суд не може прийняти до уваги як поважну причину її тривалої відсутності за зареєстрованим місцем проживання. Згідно копій медичних документів, наданих відповідачкою [PERSON] , її син [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у лікаря невропатолога, у 2015-2016 роках проходив лікування в Київській психоневрологічній лікарні №2 та обстежується в інших лікувальних закладах м. Києва (а.с. 86-94). Однак доказів того, що [PERSON] потребує постійного перебування в лікувальних закладах і таке лікування неможливе за зареєстрованим місцем проживання, відповідачкою суду не надано. Натомість, як вбачається з інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з електронної бази даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 12 квітня 2019 року № 3015/05.01 (а.с. 172), наданої відповідно до ухвали суду за клопотанням представника позивачки, відповідачці [PERSON] у період з березня 2017 року по лютий 2019 року Управлінням освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щомісячно нараховувалась заробітна плата, що вказує на те, що вона у вказаний період мала постійну роботу в м. Києві та, відповідно, не могла проживати в м. Очакові Миколаївської області. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога щодо неповнолітнього [PERSON] , який є онуком позивачки, не може бути задоволена, оскільки він зареєстрований в будинку 07 грудня 2018 року, тобто з моменту його реєстрації минуло менше одного року, а тому в цій частині позову слід відмовити. Крім цього, у порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] по 234 грн. 93 коп. з кожної на користь [PERSON] в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial