Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

19.07.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, - [PERSON], [INFO], уродженцем м. Київ, який зареєстрований 12 вересня 2014 року відділом ДРАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 148; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені нею в зв»язку з розглядом даної справи. Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовувала наступним. 12 вересня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом ДРАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції у Київськії області, актовий запис № 148. Від спільного шлюбу спільних дітей та спірного майна не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, через протирічивість і оглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя через зловживання ним спиртними поями. Відповідачем створюються умови при яких спільне проживання з ним неможливе. На протязі майже року, з 01 серпня 2016 року, вона з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету з ним не веде, на даний час проживають окремо один від одного. Їхній шлюб з відповідачем носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення з відповідачем неможливе. В майбутньому вона має намір зареєструвати повторний шлюб з іншим оловіком, але перебування в шлюбі з відповідачем позбавляє її даної южливості, так як відповідно до ч. 1 статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а згідно частини 2 їзаної статті жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Будь-яких перешкод, що до розірвання шлюбу в органах РАЦСу немає, проте відповідач, як в період спільного проживання так і в даний безпідставно не бажав та не бажає розірвання шлюбу в позасудовому порядку без будь якої мотивації, а за таких обставин, які викладені вище, вона вимушена звернутися до суду. 19.07.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 25.07.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні, яке відбулося 02.10.2017 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, а саме, - просила не стягувати з відповідача судові витрати (судовий збір), які були сплачені нею при подачі позовної заяви, в решті позов підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, які судом викладені вище. На пропозицію суду щодо надання строку на примирення позивачка [PERSON] категорично відмовилася, так як при спільному проживанні відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, часто застосовував до неї фізичне насильство, внаслідок чого вона потрапляла на лікування до медичних закладів, до органів поліції не зверталася, так як на той час жаліла чоловіка. Також зазначила, що неодноразово просила відповідача подати спільну заяву до органів ДРАЦС про розірвання шлюбу, проте, відповідач, не пояснюючи причин, не бажає цього зробити. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Не заперечує проти винесення заочного рішення суду, процесуальні наслідки винесення заочного рішення їй судом роз»яснені та зрозумілі. Має ІІІ групу інвалідності, часто хворіє, в зв»язку з чим часто перебуває як на стаціонарному, так і амбулаторному лікуванні в Кагарлицькій ЦРЛ, навіть станом на час слухання справи знаходиться на лікуванні, прийшла після отримання крапельниць, тому вона не має змоги подати позовну заяву про розірвання шлюбу за місцем проживання відповідача, так як за станом здоров»я вона не може їздити в м. Бровари, а також це потребує додаткових коштів, яких їй і так не вистачає в зв»язку з значними витратами на лікування. В судове засідання, яке відбулося 02.10.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, вислухавши позивачку, яка позов уточнила, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, в судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленим законом порядку місцем її перебування. Згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема: - з довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії, позивачка по спарві [PERSON] має третю групу інвалідності в зв»язку з загальним захворюванням; - з паспорту громадянки України серії [NUMBER], який виданий 14 жовтня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, позивачка по справі, - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно, враховуючи вищевказані обставини справи, пояснення позивачки [PERSON] в частині стану її здоров»я, суд вважає у випадку визначення підсудності застосувати положення ч. 2 ст. 110 ЦПК України. Відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 110 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні. 12 вересня 2014 року позивачка по справі, - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 12 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець місто Київ, Україна, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик, Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 12 вересня 2014 року, про що 12 вересня 2014 року складено відповідний актовий заис за № 148. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON]. дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони дітей (в тому числі малолітніх, неповнолітніх) не мають. Як встановлено судом під час судового засідання зі слів позивачки (оцінити позицію відповідача [PERSON] суд не мав змоги в зв»язку з неявкою відповідача в судове засідання), позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не підтримують шлюбних відносин тривалий час, - більше 1 року 2 місяців, проживають на різних житлових площах, причому, в різних населених пунктах, окрім того, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками, які б надали суду змогу надати подружжю термін на примирення. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді на протязі тривалого, значного часу. Примирення між сторонами неможливе, так як позивачка [PERSON] категорично заперечує проти надання їй терміну на примирення. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді на протязі тривалого часу. Норми матеріального та процесуального права, застосовані судом при вирішенні даного спору. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»активну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивачка [PERSON] зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «[PERSON]», тому суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - «[PERSON]», причому, суд зазначає, що це є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов уточнила в сторону зменшення позовних вимог, а саме, виключила з позовних вимог стягнення судових витрат з відповідача [PERSON], а тому судові витрати суд залишає за позивачем. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивач [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, уточнений позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON]; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - захиди забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Враховуючи обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні,

Outcome: approved