Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

18 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 11 червня 2002 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та просила встановити, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2015 року. Сторонам судом надавався строк для примирення терміном один місяць. Після закінчення строку на примирення позивач у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача заперечувала проти доводів відповідача, що шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2015 року, адже вказане жодними доказами не підтверджено. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 червня 2002 року, актовий запис № 657 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Частиною 1\~статті 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. ст.\~105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). Як роз'яснено у п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5\~ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до п.5\~ст.191 ЦПК України\~у справі по розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень\~ст. 24 СК України. Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2016 року, враховуючи заперечення позивача щодо надання строку на примирення, сторонам по справі надавався строк для примирення терміном один місяць, провадження у справі було зупинено (а/с 28-29). Оскільки надання сторонам строку на примирення результатів не принесло, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved