Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

19.11.20103 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень. В позовній заяві позивачка посилається на те, що він з 03.01.2012 року по час звернення до суду працює на посаді начальника Голопристанського районного управління юстиції. 10.09.2013 р. відповідач надіслав заяву до Голопристанського управління юстиції в Херсонській області в якій виклав недостовірну інформацію, а саме, що позивач незаконними діями, користуючись службовим становищем намагається відібрати у його дочки в'їзд до гаражу. Крім того, висловив не підтверджене припущення, що принижує його, а саме: «ставши начальником районного управління юстиції йому потрібні були кошти та погрожуючи розірванням земельного сервітуту запропонував купити проїзд до гаражу за 10000 доларів США.». Крім того відповідач надіслав копію цієї заяви до Міністерства юстиції України. Аналогічну інформацію відповідач надіслав до редакції газети «Новий день», намагаючись принизити його і в засобах масової інформації. Крім того, 08.10.2013р. відповідач звернувся до Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області з заявою про незаконне заволодіння позивачем земельної ділянки, чим принизив його та поширив неправдиві відомості. Крім того, 17.10.2013 р. відповідач направив заяву до Головного управління юстиції у Херсонській області, в якій зазначив неправдиву інформацію про моральні якості позивача, а саме: що позивач є жадібний до наживи, продаючи свою квартиру мав намір отримати додаткові переваги та пільги від цього продажу, намагався захопити котельню КП «Міськтеплокомуненерго», підвал багатоквартирного будинку, незаконно отримував дозволи на будівництво, залучав до ремонту гаража та котельні працівників районного управління юстиції. Неправомірними діями відповідача принижена його честь та гідність, ділова репутація, так як він працює начальником Головного районного управління юстиції, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, хвилюваннях, був вимушений постійно виправдовуватися перед сусідами, працівниками Голопристанського РУЮ, вищестоячим керівництвом. Після чого був вимушений лікуватися в Херсонському госпіталі інвалідів з 23.10.2013 по 2.11.2013 року. Погіршився стан здоров'я, відбулися зміни в житті і виробничих стосунках. 15.11.2013 року подав заяву про звільнення з займаної посади. Просив суд визнати, що поширені відповідачем відомості, викладені у листах до Головного управління юстиції у Херсонській області, до редакції газети «Новий день», у заяві до Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області про вчинення кримінального правопорушення до Головного управління юстиції у Херсонській області не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію; та стягнути з відповідача на його користь 100000 гривень в якості компенсації спричиненої йому моральної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Додав, що між ним та донькою відповідача [PERSON] на даний час існує спір, який вирішується в цивільному провадженні за його позовом про заборону користування проїздом до гаражу. Саме з цієї причини відповідач звертаючись до Головного управління юстиції у Херсонській області, Міністерства юстиції України, до газети «Новий день» та до Голопристанського РВ УМВС з неправдивою інформацією про нього тим самим принижує його честь та гідність і ділову репутацію як посадової особи. Після перевірки викладеної у зверненнях відповідача інформації вона не підтвердилася. Йому не відомо чи було надруковано в газеті «Новий день» інформація, яку направив на адресу головного редактора газети відповідач. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення, які зводяться до наступного. В заявах відповідача направлених на адресу головного управління юстиції не надавалася оцінка діям [PERSON] як начальника районного управління юстиції. Відповідач не повідомляв недостовірні відомості щодо позивача, оскільки квартиру в м.Херсоні [PERSON] дійсно отримував; до суду з позовом до [PERSON], доньки відповідача звертався; судові тяжби позивача з Голопристанською міською радою щодо повернення комунального майна, а саме котельні, яке належить територіальній громаді м.Гола Пристань ще тривають; заява до Голопристанського РВ не може завдавати шкоди особистим немайновим правам [PERSON], оскільки в ній викладено прохання розібратися з причинами відсутності реєстрації договору земельного сервітуту (перевірка проводилася відносно співробітників відділу Держземагенства в Голопристанському районі). Звернення відповідача з заявами до органів державної влади з метою перевірки зазначених в них відомостей є реалізація відповідача конституційного права на звернення і не є поширенням недостовірної інформації. На цих підставах просили суд у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. За статтею 297 ЦК України кожен має на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі та гідності. За ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення по неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду , що містяться у п.16 Постанови від 27.02.2009 р. №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Судом встановлено, що позивач займав посаду начальника Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області та відповідно до наказу начальника головного управління юстиції у Херсонській області № 1732/1 від 20.11.2013 року був звільнений за угодою сторін. 06.09.2013р. відповідач [PERSON] звернувся із заявою до начальника управління юстиції у Херсонській області, в якій виклав своє прохання «огородити його доньку [PERSON] від незаконних дій начальника Голопристанського районного управління юстиції [PERSON], який користуючись службовим становищем, зв'язками через суд бажає позбавити його доньку в'їзду до гаражу.» Крім того, в заяві зазначено, що «в 2012 році [PERSON] заявив, що йому потрібні гроші і тому запропонував купити заїзд до гаражу або він судом скасує сервітут. Сума була заявлена 10 тис. доларів США.» (а.с.5) З відповіді заступника начальника на цю заяву від 04.10.2014 вбачається, що Головне управління юстиції у Херсонській області заяву розглянуло та повідомило заявника, що порушені ним питання щодо земельного сервітуту регулюються нормами Цивільного та Земельного кодексів України та вирішення таких спорів не відноситься до компетенції Головного управління юстиції, а з доданих до заяви документів вбачається, що спірне питання на день розгляду заяви перебуває на розгляді в суді. (а.с.6). В судовому засіданні відповідач підтвердив, що в провадженні Голопристанського районного суду дійсно перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до його доньки [PERSON] щодо сервітуту, чого не заперечував позивач. Крім того, пропозиція позивача про покупку заїзду до гаражу за 10 тис. доларів США була зроблена відповідачу наодинці, чого підтвердити іншим способом він не взмозі. Таким чином, інформація, викладена в заяві не містить ознак недостовірної, яка принижує честь та гідність позивача, а звернення відповідача з даною заявою до державного органу суд розцінює як реалізацію особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України. 09.09.2013 року відповідач звернувся із заявою до головного редактора газети «Новий день», в якій виклав аналогічні попередній заяві обставини (а.с.7-8). Відомостей про опублікування інформації викладеної в заяві в засобах масової інформації позивач не надав. Відповідач заявив про відсутність публікації інформації, викладеної в заяві. Тому суд вважає, що інформація, викладена в даній заяві не поширена, в розумінні ч.6 ст.277 ЦК України. 17.10.2013 року відповідач повторно звернувся до головного управління юстиції в Херсонській області та копію звернення направив Міністру юстиції України. В даному зверненні [PERSON] звертає увагу адресата на моральні якості та моральне обличчя високопоставленого чиновника [PERSON], називає його жадібним до наживи, вказує на належне йому майно, а саме квартири та земельні ділянки, та про судові тяжби з Голопристанською міською радою, щодо майна [PERSON], також зазначає, що [PERSON] працює начальником Голопристанського РЮУ залучає до ремонту власного гаражу, сауни працівників юстиції у робочий час (а.с.9-13). Відповідно до відповіді на згадане звернення відповідача від 15.11.2013 р. №М-1039-7 в.о. начальника Головного управління юстиції у Херсонській області була проведена службова перевірка викладених в заяві фактів, а саме щодо наявності майна, яке перебуває у власності та користуванні [PERSON], яке відображено ним у деклараціях про майно, доходи, витрати та забов'язання фінансового характеру за 2011 та 2012 роки. Інформація щодо не дотримання [PERSON] трудової дисципліни та залучення до виконання домашніх робіт у робочий час працівників управління в процесі перевірки не підтвердилася. (а.с.14). Таким чином, суд вважає, що інформація, викладена в заяві не містить ознак недостовірної, яка принижує честь та гідність позивача, а звернення відповідача з даною заявою до державного органу суд розцінює як реалізацію особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України. Крім того, суд вважає, що інформація зазначена у заяві, щодо моральних якостей позивача, є оціночним судженням, а відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати. Відповідно до ч.2 ст.471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. 07.10.2013 року [PERSON] звернулася до Начальника Голопристанського РВ с заявою, в якій просила розслідувати приватизацію земельної ділянки [PERSON] під гараж та втрату технічної документації із складання державного акту на право власності [PERSON] (а.с.16). Дана заява складена від імені [PERSON], яка не залучена позивачем в якості співвідповідача, крім того, інформація, що викладена в ній не порушує особисті немайнові права позивача, не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт поширення інформації відповідачем, факт того, що інформація не відповідає дійсності, не доведена винність відповідача у приниженні честі, гідності та ділової репутації позивача, те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права та спричиненні йому моральної шкоди. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні та необґрунтовані. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed