Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

18.05.2016 позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 22 в будинку № 10 по вулиці Героїв Чорнобиля в м. Чернігові з підстав, встановлених статтею 405 Цивільного кодексу України, та усунення перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та їхнього зняття з реєстраційного обліку. В якості підстави для виселення відповідачів із квартири посилається на норми статей 321, 383, 391 Цивільного кодексу України та статей 116, 157 Житлового кодексу Української РСР. Позов мотивує неможливістю спільного проживання в квартирі разом із відповідачем. Ухвалою судді від 25.05.2016 залучено до участі в справі Деснянську районну у місті Чернігові раду, що діє в якості органу опіки та піклування. У судовому засіданні представники позивача предявлені позовні вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Відповідач позов не визнала. Вона пояснила, що з січня 2015 року постійно проживає в квартирі позивача в звязку з припиненням сімейних відносин з відповідачем. Вона не має права на інше жиле приміщення і в разі виселення судом залишиться разом із малолітньою дитиною без житла. Представник органу опіки та піклування вважає позов безпідставним. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] (далі Квартира) на підставі договору дарування від 05.07.2002. Відповідач [PERSON] є дочкою відповідача, а малолітній співвідповідач [PERSON], [INFO], онуком позивача і сином відповідача [PERSON] Як убачається з довідці комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради, відповідач [PERSON] зареєстрована в Квартирі з серпня 2002 року, а співвідповідач [PERSON] з січня 2012 року (а. с. 7-12, 56). На момент отримання Квартири в дар відповідач була неповнолітньою особою, а тому набула право користування нею як член сімї власника. Співвідповідач [PERSON] зареєстрований за місцем реєстрації місця проживання матері. Виходячи зі змісту позовної заяви та пояснень відповідача, після реєстрації шлюбу з [PERSON], відповідач [PERSON] певний час проживала разом із чоловіком. Утім, в січні 2015 року [PERSON] вигнав відповідача разом із дитиною із своєї квартири, а тому з 06.01.2015 року відповідачі постійно проживають в Квартирі. Допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON] (сусіди сторін) підтвердили факт постійного проживання відповідачів у Квартирі, що належить на праві власності позивачеві. Згідно із частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки зібрані по справі докази беззаперечно підтверджують факт постійного проживання відповідачів у Квартирі з січня 2015 року, відсутні законні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування Квартирою. Посилання позивача на норми статей 116, 157 Житлового кодексу України як на підставу виселення відповідачів з Квартири є необґрунтованими через те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач [PERSON] систематично руйнує чи псує Квартиру, або використовує її не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивача спільне проживання з нею в Квартирі, а норми статей 321, 383, 391 Кодексу не можуть бути самостійною і достатньою підставою для виселення відповідачів, тому як вони мають рівне з позивачем право користування Квартирою і можуть бути позбавлені цього права шляхом виселення лише з підстав, встановлених Житловим кодексом Української РСР. Додатково слід зазначити, що вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасною, при цьому предявлена до неналежних відповідачів. За таких обставин, предявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed