Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

19.08.2019 р. [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що вона працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 34 роки 09 місяців. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримала професійні хвороби, а саме: 1) радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами та синдромом хребтової артерії, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В», ЛН першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 18.07.2019 р. їй первинно з 08.07.2019 р. встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності, безстроково. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, яке зазнало незворотних змін. У результаті захворювань порушений її звичайний спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації її життя. Просить стягнути на її користь з відповідача 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 28.08.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 02.10.2019 р. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№18202 від 02.10.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням позиції викладеної у відзиві на позовну заяву (вх.№18201 від 02.10.2019 р.). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чиним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від неї самої, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самої потерпілої, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у неї професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача (а.с. 41-42). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у її трудовій книжці з 26.11.1980 р. по 06.04.2006 р. працювала машиністом крана рудозбагачувальної фабрики № 1, з 06.04.2006 р. по 04.10.2006 р. працювала машиністом крана ДФ-3 та з 04.10.2016 р. по 08.04.2016 р. бункерувальником дробильної фабрики № 3 ордера Леніна «ПівнГЗК» імені Комсомолу України, яке згодом було перейменовано на «Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат», та яке 31.10.1996 р. перетворено на ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», з 04.04.2011 на ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а з 05.05.2016 р. на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». 08.04.2016 р. позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 28-32). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 09.04.2019 р. №627 вбачається, що [PERSON] встановлено два професійні захворювання з діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами та синдромом хребтової артерії, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В», ЛН першого-другого ступеня (а.с. 14-15). Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння), наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №809/4.6-7 від 12.10.2018 р. умови праці бункерувальником [PERSON] згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248 відносяться до 3 класу 2 ступеню (шкідливі). Згідно з результатами лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: - по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 2 класу (допустимі); - по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Умови праці машиністом крана [PERSON] визнано такими, що відносяться до 3 класу 4 ступеню (шкідливі). Згідно з результатами лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: - по важкості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеню(шкідливі); - по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по рівню загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по напруженості праці - до 2 класу (допустимі) - а.с.16-20. Згідно п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 21.05.2019 р. висновок про наявність шкідливих умов праці - на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 12.10.2018 за № 809/4.6-7 підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248 умови праці бункерувальника дробильної фабрики № 3 ПрАТ «ПівнГЗК» [PERSON] відносяться: -по вмісту аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); -по показникам важкості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі) а.с.22. Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.05.2019 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного (SiО2) з вмістом у пилу від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) в 3,8 рази (7,6 при ГДК 2,0 мг/м3); важкість праці: робоча поза (незручна) становить: 54,7% при нормативному значенні до 25% ( а.с. 23). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054798 від 18.07.2019 р. позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності по професійному захворюванню (50% - радик.; 15% - ХОЗЛ) безстроково з 08.07.2019 р. та третю групу інвалідності по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, корсет (а.с. 25). З дослідженого судом п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 травня 2019 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи бункерувальником дробильної фабрики № 3, виконувала прийом руди великовантажними автомобілями, пуск та запуск пластинчатих живильників, прибирала просипи руди з парапетів приймальної воронки дробарки та під`їзних шляхів приймальної воронки. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця та технології збагачення руди, мавших місце важких режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу. Раніше працюючи машиністом крана РЗФ-1 з 26.11.1980 р. по 06.04.2006 р. та ДФ-3 з 06.04.2006 р. по 04.10.2006 р., також підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу (а.с. 23). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 21.05.2019 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працювала позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навела доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона у 61 рік втратила професійну працездатність первинно у розмірі 65 % та їй встановлено третю групу інвалідності з 08.07.2019 р. безстроково. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, необхідністю проходити лікування, неможливістю виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації її життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження її фізичної активності, порушення душевної рівноваги. Отже, враховуючи те, що позивач працювала на підприємстві відповідача впродовж 34 років і 9 місяців у шкідливих умовах, їй встановлено первинно 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності з 08.07.2019 р. безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 150 228 грн. виходила з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року та посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ( Эрделевский А.М. «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». - 3-е изд., испр. и доп.- Москва: Волтерс Клувер, 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник Ерделевський О.М. ) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв`язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 80 000 грн. за встановлені первинно 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 08.07.2019 р. безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial