Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

19 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 червня 2018 року він уклав з відповідачем договір позики, який був оформлений у вигляді розписки, надавши йому у борг 6320 доларів США, а останній зобов`язався повертати вказану суму частинами, починаючи з 01 липня 2018 року. Відповідач свої зобов`язання по поверненню боргу у відповідності з умовами договору не виконує, тому просив стягнути з нього вказану суму заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зменшивши суму позову. Зазначив, що [PERSON] не виконує графік сплати коштів, передбачений розпискою, у зв`язку з чим [PERSON] направляв йому письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми боргу. На час звернення до суду з позовом від відповідача та його дружини [PERSON] позивачеві перераховано кількома платежами 25453 грн. та під час розгляду справи ще 16349 грн., всього 41802 грн. З цієї суми позивач зарахував 18910 грн. в рахунок боргу за отримані дружиною позивача будівельні матеріали відповідно до накладної від 18 травня 2018 року. Решту суми він зараховує на погашення заборгованості за договором позики. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 5469 доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши письмові заперечення проти позову та просив в його задоволенні відмовити. Не заперечує, що між ним та позивачем було укладено договір позики від 11 червня 2018 року, за яким він отримав під розписку грошові кошти у розмірі 6320 доларів США, з умовою повернення боргу по 200-300 доларів США щомісячно, без визначення кінцевого терміну повернення коштів. У зв`язку з тривалими відрядженнями, він повертав борг через свою дружину [PERSON] , яка щомісячно перераховувала кошти на користь позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, підтримавши письмові заперечення останнього. Зазначив, що про отримання відповідачем вимог про дострокове повернення боргу йому нічого невідомо, а тому вимогу про стягнення боргу у повному обсязі вважає необґрунтованою. Заперечує отримання [PERSON] будівельних матеріалів у позивача та наявність боргу по розрахунку за накладною від 18 травня 2018 року, яку вважає неналежним доказом у справі. Також пояснив, що відповідач [PERSON] перебуває у тривалому відрядженні, місце проживання його дружини [PERSON] йому не відоме, та вважає неможливим залучення останньої до участі у справі у якості третьої особи. Проти залучення [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи заперечував також представник позивача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 11 червня 2018 року [PERSON] власноруч написав розписку, в якій зазначив, що взяв в борг у [PERSON] 6320 доларів США, які зобов`язався повертати частинами, починаючи з 01 липня 2018 року по 200-300 доларів США щомісячно, що підтверджується оригіналом розписки, яка приєднана позивачем до матеріалів справи (а.с. 98). Факт власноручного написання вказаної розписки відповідач у запереченнях на позовну заяву та його представник в судовому засіданні не заперечували . За змістом ст.ст. 11, 14, 15, 203-205, 207, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань) є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання недопустима, якщо інше не передбачено умовами договору чи Законом. Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб. Зазначене вище в повній мірі стосується і договорів позики. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047-1051 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому, за ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обов`язку і, навпаки, знаходження такого документу у кредитора - засвідчує факти невиконання боржником зобов`язання. При ухваленні рішення щодо укладення, умов та виконання позики, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. На переконання суду, розписка [PERSON] від 11 червня 2018 року є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем 6320 доларів США за цим договором з огляду на те, що в розписці зазначено про отримання ним від позивача вказаних грошових коштів та зобов`язання повернути їх, що свідчить про факт отримання цих коштів у борг. Наявність оригіналу розписки у [PERSON] підтверджує факт існування невиконаного [PERSON] зобов`язання. Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами склались правовідносини з договору позики, який оформлений в простій письмовій формі, та зобов`язання за яким позичальником до теперішнього часу не виконано. На підтвердження часткового повернення суми боргу відповідачем та його представником надано суду квитанції: від 04 липня 2018 року на суму 3992 грн. (платник [PERSON] отримувач [PERSON].) (а.с. 57); від 08 вересня 2018 року на суму 4500 грн., від 01 листопада 2018 року на суму 5661 грн., від 01 грудня 2018 року на суму 5700 грн., від 05 січня 2019 року на суму 5600 грн., від 11 березня 2019 року на суму 5549 грн., від 24 квітня 2019 року на суму 5400 грн., від 26 квітня 2019 року на суму 5400 грн. (платник [PERSON]., отримувач [PERSON].) (а.с. 57-61). Отримання вказаних коштів на загальну суму 41802 грн. представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось. Посилання представника позивача на наявність у дружини відповідача [PERSON] зобов`язань по розрахунках за придбані нею будівельні матеріали на суму 18910 грн. суд не приймає до уваги, оскільки надана на підтвердження вказаного факту копія накладної від 18 травня 2018 року не містить підпису особи, яка отримала вказані матеріали та відомостей про те, що розрахунок не проведено, а тому є неналежним доказом у справі. З врахуванням викладеного, суд вважає, що сплачені кошти слід зарахувати в рахунок погашення боргу за договором позики від 11 червня 2018 року, виходячи з курсу НБУ на час сплати коштів, а саме: - 3992 грн. : 26,30 = 151,79 доларів США - 4500 грн. : 28,22 = 159,46 доларів США - 5661 грн. : 28,12 = 201,32 доларів США - 5700 грн. : 28,39 = 200,77 доларів США - 5600 грн. : 27,51 = 203,56 доларів США - 5549 грн. : 26,39 = 210,27 доларів США - 5400 грн. : 26,69 = 202,32 доларів США - 5400 грн. х 26,69 = 202,32 доларів США, всього 1532 долари США. Таким чином, сума непогашеного боргу складає 4788 доларів США. До відповіді на відзив позивачем додано копії його письмових вимог до відповідача від 15 серпня 2018 року та від 28 січня 2019 про повернення всієї суми боргу за вищевказаною розпискою. Вказані вимоги суд не може прийняти їх до уваги, оскільки докази отримання їх відповідачем відсутні. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача до суду з вказаним позовом відповідач мав перед ним заборгогованість за договором позики у розмірі не менше 288,75 доларів США (підлягало сплаті не менше 600 доларів США, сплачено 311,25 доларів США ). На час розгляду справи в суді така заборговагість по щомісячних платежах складає не менше 468,19 доларів США (підлягало сплаті не менше 2000 доларів США, сплачено 1531,81 доларів США). З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку що вимога про дострокове погашення боргу є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню на суму 4788 доларів США. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1768 грн. 19 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 1273 грн. 61 коп.

Outcome: partial