Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

19.02.16 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без дозволу батька. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 21.11.2003 р. по 13.12.2010 р. перебувала у шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Відповідач безвідповідально ставиться до виховання дитини, оскільки не приймає участі в її вихованні, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, аліменти на сплачує, у зв'язку із чим має заборгованість по сплаті аліментів більше 40000 грн. Оскільки позивач має намір здійснювати оздоровчі поїздки до своїх родичів, які мешкають на тимчасово окупованій території - в Автономній республіки Крим, а відповідач відмовляється від спілкування із позивачем та дитиною та дозвіл на виїзд дитини за кордон не надає, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причина неявки суду невідома, заяв та клопотань не надходило. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Від представника Органу опіки та піклування - Шиян Н.В. надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Крім цього представником було долучено витяг із протоколу №9 комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району відповідно до якого вирішено доручити представнику органу опіки та піклування не заперечувати проти задоволення позовних вимог [PERSON] Від представника Жовтневого РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем 21.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції, м. Запоріжжя, за актовим записом 305 був зареєстрований шлюб (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). 13.12.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 7). Ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст.10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991р.: держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Ст.33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 7 ст.7, ч. 2 ст.155 СК України: дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитині проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Неповнолітня дитина потребує оздоровлення і має право на відпочинок разом з батьками, чи окремо, з батьком або матір'ю, при цьому, позивачка має можливість оздоровити дітей на окупованій території - в Автономній республіки Крим, однак, відповідач безпідставно перешкоджає позивачці у наданні дозволу на виїзд доньки за кордон, без якого, вона позбавлена права на оформлення та виготовлення проїзних документів на право її виїзду за межі України. Суд вважає, що виїзд неповнолітньої дитини позивача за кордон є доцільним, відповідає її інтересам і бажанням, та буде сприяти її гармонійному та всебічному розвитку. Відмова відповідача у наданні необхідної згоди для її виїзду за межі України, є безпідставною, порушує її права та інтереси. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved