Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

17 січня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 16 листопада 2013 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання дітей немає. Через відділ ДРАЦС відповідач розривати шлюб не бажає. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, через непорозуміння в сім'ї виникали конфлікти, як результат сім'я припинила існування, з відповідачем вже 1,5 року спільно не проживає. Крім того, зазначила, що на даний час перебуває в цивільному шлюбі та планує узаконити стосунки з іншою особою. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання [PERSON] не з'явилася. В поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала. Просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити і розірвати шлюб, строк для примирення не надавати, оскільки збереження сім'ї неможливе. Відповідач [PERSON], належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві позовні вимоги визнав, просив розгляд справи проводити у його відсутності, строк для примирення не надавати. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із заявами позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 16 листопада 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №54. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер. Сторони просять не надавати строк для примирення, оскільки визнають, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, що свідчить про небажання зберегти сім'ю. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved