Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок. В обґрунтування даного позову посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори дарування від 26.10.2013р. житлового будинку серія ВТМ №312155, земельної ділянки площею 0,25 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва серія ВТМ №312156 та земельної ділянки площею 0,3372 га для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби серія ВТМ №312157. Вказані договори були укладені одночасно та номери договорів дарування є послідовними. Позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11.05.2016р. договір дарування житлового будинку серії ВТМ №312155 від 26.10.2016р. визнано недійсним та встановлено, що цей договір укладений під впливом помилки. Враховуючи те, що договори дарування земельної ділянки площею 0,25 га та площею 0,3372 га є ділянками, які взаємно повязаними із житловим будинком, та по сьогоднішній день позивач користується вказаними земельними ділянками та житловими будинком, а також встановлені преюдиціальні факти, позивач просить суд визнати недійсними договори дарування земельних ділянок. Підставою для визнання договорів недійсними вказує про відсутність у нього волі, направленої на відчуження майна, оскільки мав намір укласти договір довічного утримання і розраховував на те, що відповідачка [PERSON], Р.Б. взамін на це доглядатиме за позивачем, оскільки через похилий вік потребує стороннього догляду. Тобто, позивач зазначає, що спірні договори дарування земельних ділянок укладені під впливом помилки. Додатково позивач звертає увагу на те, що земельна ділянка площею 0,3372 га єдиний город позивача, а земельна ділянка площею 0,25 га невідємна частина житлового будинку. Позивач не припиняв користуватися зазначеними земельними ділянками, а [PERSON] фактично не приймала ці ділянки в дарунок. Позивач та його представник в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилася, але була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала, доводів позивача не спростувала. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює в справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. І.Франка, 19 в с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області (а.с.7). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11.05.2016р. визнано недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. І.Франка, 19 в с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області, укладений між [PERSON] та [PERSON], 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] (а.с. 15-17). Ухвалою Верховного Суду України від 13.07.2017р. у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування за заявою [PERSON] про перегляд рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року відмовлено. Зокрема рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11.05.2016р. встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, на що вказує копія посвідчення від 16 листопада 2010 року, на момент звернення до суду із позовом продовжує проживати у будинку по вул. І.Франка, 19 в с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області. З моменту укладення договору і по даний час він сплачує комунальні платежі, що вбачається із квитанції про їх оплату, вказаний будинок є його єдиним житлом, ключі від нього [PERSON], ним не передані. За таких обставин, встановивши похилий вік позивача [PERSON], потребу у догляді й сторонній допомозі; наявність спірного житла, як єдиного та продовження позивачем проживати в спірному житловому будинку, після укладення договору дарування, а також сплату ним комунальних послуг, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 26.10.2013р. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 26.10.2013р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки серія ВТМ №312156, що розташована за адресою: вул. І.Франка, 19 в с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області. Розмір земельної ділянки, що є предметом цього договору становить 0,25 га, кадастровий номер: 7325087600:01:008:0055. Договір посвідчено приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2329 (а.с.9). Крім того, 26.10.2013р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки серія ВТМ №312157, що розташована за адресою: вул. І.Франка, 19 в с. Рукшин, Хотинського району, Чернівецької області. Розмір земельної ділянки, що є предметом цього договору становить 0,3372 га, кадастровий номер: 7325087600:01:008:0056 Договір посвідчено приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1330 (а.с.11). Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа №6-202цс15). Судом встановлено, що спірні договори дарування земельних ділянок були укладені між сторонами одночасно із договором дарування житлового будинку від 26.10.2013р., який в подальшому визнаний недійсним в судовому порядку, а номери договорів дарування є послідовними (ВТМ №312155, ВТМ №312156, ВТМ №312157). Тобто помиляючись стосовно договору дарування житлового будинку позивач також помилявся стосовно договору дарування земельної ділянки площею 0,25 га, яка є невідємною частиною житлового будинку та земельної ділянки площею 0,3372 га, яка використовується позивачем в якості городу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази прийняття [PERSON] земельних ділянок в дарунок, а також доказів того, що відповідач обробляла чи користувалась спірними земельними ділянками. При цьому відповідачем не спростовано доводи позивача, що останній на даний час користується вищезазначеними земельними ділянками. За таких обставин, встановивши похилий вік позивача [PERSON], потребу у догляді й сторонній допомозі; наявність спірної земельної ділянки площею 0,3372 га як єдиного городу та єдиного засобу для існування, а також земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначення для житлового будинку та продовження позивачем користуватися земельними ділянками, після укладення договору дарування, суд приходить до висновку, про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1102,40 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved