Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

18 листопада 2014 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] до відповідача [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що17.07.2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, під час шлюбу [INFO] народився син [PERSON] батьком якого є відповідач. Дитина є інвалідом дитинства з діагнозом: дитячий церебральний параліч затримка розвитку, стійки порушення рухових функцій. Сім'я остаточно розпалася в квітні 2011 року. З цього часу відповідач [PERSON] всіляко намагався і намагається продемонструвати свою байдужість до долі сина. Відповідач в судовому порядку оспорював батьківство, по справі проводилися дві молекулярно-генетичні експертизи, які встановили, що [PERSON] є батьком [PERSON] на 99,99%; злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], за що двічі притягувався до кримінальної відповідальності; крім того перешкоджає проведенню оперативного лікування за межами України, не надаючи дозволу на виїзд за кордон; не приймає, участі у вихованні дитини, не провідує його, не цікавиться станом його здоров'ям, успіхами, морально та матеріально не підтримує. Просила позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його малолітнього сина [PERSON]. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві і просила її задовольнити. Зазначила що протягом трьох років після припинення шлюбних відносин відповідач жодного разу не інтересувався сином, не намагався допомогти. Дитина має особливості в розвитку і потребує постійного уваги, але відповідача як батька не знає. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги (а.с 68-69), підтримала позовні вимоги позивача [PERSON], просила їх задовольнити Відповідач [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що він 17.07.2010 року уклав шлюб з позивачем у справі [PERSON], від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] Після розпаду сім'ї 06.04.2011 року, пропонував взяти дитину до себе, намагався приймати участь у вихованні сина, однак позивач та її мати погрожуючи притягненням до відповідальності, такої можливості йому не надавали. Останній раз спілкувався з дитиною в квітні 2011 року . Аліменти сплачує по можливості. До суду чи органу опіки та піклування за вирішенням спору про порядок участі в вихованні дитини не звертався. заперечує проти позбавлення батьківських прав оскільки він буде позбавлений можливості контролювати виїзд дитини разом з матір'ю за кордон України. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи, Органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, Голєв С.І. (а.с. 70), який діє на підставі довіреності проти задоволення позову не заперечував. В судовому засіданні прокурор Набатова Г.С. заявлені позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні свідок [PERSON], бабуся малолітнього [PERSON], пояснила що незважаючи на те, що дитина потребує постійного догляду, уваги та турботи відповідач [PERSON] не приймає будь-якої участі у вихованні сина; не провідує його, не цікавиться його здоров'ям, успіхами, морально та матеріально не підтримує. Дитина не може самостійно сходити в туалет, поїсти, тому якщо б відповідач допомагав , було б набагато легше. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є пенсіонеркою, проживає в одному будинку з позивачем [PERSON] часто проводить час на вулиці, при цьому декілька років не бачила відповідача [PERSON] З дитиною [PERSON] гуляють лише мати та бабуся, хлопчик виглядає доглянутим. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін і їх представників, свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, які регулюються ст. ст. 32, 51 Конституції України, ст. ст. 150, 155, 164 СК України, статтями 111, 112, 114 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (стаття 51 Конституції України. Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (стаття 114). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV при розгляді справ Суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського Суду як джерело права. При вирішенні даної категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) (Заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 року в пунктах 47-51 в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (п. 48) Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49). Потрібно з'ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50) Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51). Судом встановлено, що 17.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області було укладено шлюб між позивачем [PERSON], [INFO], та відповідачем [PERSON] [INFO] ( а.с. 14 ). [INFO] від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] ( а.с. 13 ). Малолітній [PERSON] являється інвалідом - дитинства з діагнозом: дитячий церебральний параліч, затримка розвитку, стійкі порушення рухових функцій, що підтверджує медичний висновок № 973/14 на дитину (підлітка)- інваліда з дитинства у віці до 18 років ( а.с. 21). Позивач [PERSON] є інвалідом з дитинства, не працює, знаходиться на обліку в Управлінні труда та соціального захисту населення Краснолиманської міської ради Донецької області та отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам (а.с 12, 17). Згідно довідки, виданої 07.11.2014 року, позивач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] та батьками [PERSON], [PERSON] проживає окремо від відповідача за адресою [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 29 жовтня 2014 року представниками служби у справах дітей Краснолиманської міської ради для виховання та розвитку малолітнього [PERSON] [INFO] створені задовільні умови: дитина проживає разом з матір'ю в окремій кімнаті; для дитини є окремі місця для відпочинку ігор та занять; є спеціальне обладнання для дитини інваліда; іграшки, дитячі книжки в достатній кількості (а.с 22). З характеристики за місцем проживання позивача [PERSON] [ADDRESS] вбачається, що мешканцями будинку вона характеризується як турботлива мати, яка займається лікуванням, доглядом, фізичним та розумовим розвитком дитини-інваліда; веде здоровий образ життя. Крім того характеристика має інформацію про те, що батько малолітнього [PERSON] відповідач [PERSON] участі в вихованні та лікуванні сина не приймає (а.с 24). Згідно виписки з історії хвороби №358 [PERSON] проходив лікування в Донецькому обласному Центрі нейрореабілітації з 19 травня 2014 року по 29 травня 2014 року. Після лікування стан дитини поліпшився; рекомендовано постійно ЛФК, курси масажу, медикаментозне лікування та повторна реабілітація (а.с 31). Відповідно до довідки №16-01-217 від 11.11.2014 року малолітній [PERSON] з 01.06.2014 року знаходиться на реабілітації в Краснолиманському центрі соціальної реабілітації дітей-інвалідів. В супроводі дитини і центрі реабілітації приймають участь мати і бабуся, батько дитину не супроводжує ( а.с.23 ). Довідкою виданою Державним закладом «Відділкова лікарня станції Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» підтверджується факт перебування під наглядом у лікаря педіатра дитини [PERSON], на прийом до якого дитина прибуває у супроводі тільки матері та бабусі (а.с 20). Рішенням Краснолиманського міського суду від 05 лютого 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ? частини від його заробітку (доходу) починаючи з 28 квітня 201 року і до досягнення ним повноліття (а.с 16). Відповідно до інформації наданої заступником начальника відділу ДВС Краснолиманського міського управління юстиції за період з 28 квітня 2011 року по 05 листопада 2014 року розмір нарахованих аліментів на утримання дитини складає 30 716 грн. За зазначений період сплачено 100 грн. в червні 2014 року, заборгованість [PERSON] з виплати аліментів - 30 616,84 грн. (а.с. 32-33, 35-36). Квитанціями від 07.08.2014 року, від 02.09.2014 року та від 14.11.2014 року підтверджується перерахування відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] аліментів на утримання дитини на загальну суму 315 грн. (а.с 85). Вироками Краснолиманського міського суду Донецької області від 10.10.2013 року та 26.06.2014 року відповідач [PERSON] був засуджений за скоєння злочинів, передбачених ст. 164 ч. 1, ст. 164 ч. 2 КК України, злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] (а.с. 37-39, 40-42). Постановою державного виконавця від 31.10.2012 року накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] ( а.с. 48-52 ). Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.11.2012 року [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду про стягнення аліментів ( а.с. 45-46). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 липня 2013 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про оспорювання батьківства стосовно малолітнього [PERSON] (а.с. 26-28, 29, 30). Згідно акту обстеження умов проживання за місцем реєстрації відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , складеного 23 грудня 2014 року представниками служби у справах дітей Краснолиманської міської ради, у зв'язку з проведенням у зазначені квартирі ремонту, житлово-побутові умови для проживання дитини незадовільні ( а.с 82). За місцем проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS], актом обстеження умов проживання, складеного 23 грудня 2014 року представниками служби у справах дітей Краснолиманської міської ради, встановлені задовільні умови для проживання дитини (а.с 81). За місцем реєстрації та проживання відповідач [PERSON] характеризується з позитивної сторони (а.с. 83,84). Аналізуючи письмові докази по справі, пояснення сторін та представників, свідків [PERSON] і [PERSON] суд встановив, що після народження [INFO] малолітньої дитини [PERSON] відповідач [PERSON] з 06 квітня 2011 року до теперішнього часу не проживає разом з дружиною та сином. В серпні 2011 року звертався з позовом про оспорювання батьківства відносно сина [PERSON] В лютому 2013 року з відповідача стягнуті аліменти починаючи з 28 квітня 2011 аліментів на утримання дитини. Однак за весь час було сплачено 415 грн. іншої матеріальної допомоги не надав. З пояснень позивача встановлено, і проти цього не заперечував відповідач, що останній знає про діагноз дитини поверхово, лікувальні заклади не відвідує, станом здоров'я не інтересується. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] зазначав ну ту обставину, що він бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь в її виховані, однак в цьому йому перешкоджають позивач [PERSON] та її мати [PERSON] Крім того, він вважає, що вразі позбавлення його батьківських прав позивач зможе без його згоди та не в інтересах дитини вивезти сина за кордон України. Суд вважає доводи відповідача необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Отже, заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень; тому суд відповідно до вимог статей 212, 213 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК ухилився від доведення обставин, на які посилався. Крім того, з пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що останній з заявами до органу опіки і піклування, служби у справах дітей Краснолиманської міської ради, суду для вирішення питання участі в вихованні дитини не звертався. Що також спростовує доводи відповідача про намагання вирішити спір участі у вихованні сина чи перешкоджання йому в цьому з боку позивача чи інших осіб. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини суд вважає, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до висновку виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], який не приймає участь у його вихованні (а.с 15). Суд приходить до переконання що висновок органу опіки і піклування про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], ґрунтуються на достатній доказовій базі та батьки мали достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що при розгляді цього питання об'єктивні обставини (особливості розвитку дитини, а саме затримка розвитку) не надавали можливість дитині висловити свою думку стосовно прихильності до батька та позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи доводи відповідача та встановлені факти суд приходить до висновку, що незадовільність виховання дитини з боку відповідача зумовлена його небажанням приймати участь в утриманні та вихованні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що за встановлених обставин дитина не зазнаватиме страждань через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки з боку відповідача. Суд приходить до такого висновку дослідивши всі обставини справи та встановивши, що відповідач тривалий час не приймає участі в вихованні сина, якому взагалі не відомо про існування батька. При цьому суд доходить висновку, що втручання в особисте і сімейне життя сторін по справі здійснюється згідно із законом, відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved