Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

18.06.2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 20.09.1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 1119. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., які проживають разом з позивачем. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя не склалося, внаслідок втрати взаєморозуміння та різних поглядів на життя, шлюбні стосунки припинені з серпня 2013 року, спільне господарство не ведеться, вважає, що сімя розпалась остаточно, поновлення її неможливе та суперечить їх інтересам. У судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, суду надала письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає та просить справу розглянути без іі участі. У судове засідання представник позивача не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, суду надала письмову заяву про розгляд справи за ії відсутності. Відповідач про час і місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.09.1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 1119, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 002887, виданого 20.09.1997 р. (арк. справи 5). Сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2013 р., спільне господарство не ведеться, сімя розпалась остаточно, поновлення її не можливе та суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припинені майже 2 рокіи тому, протягом тривалого часу вони проживають окремо, сімя розпалась остаточно, поновлення її не можливе та суперечить їх інтересам, тому вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Стариковська». Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального Кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень, що документально підтверджені (арк. справи 4).

Outcome: approved