Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

18 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 лютого 2008 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і [PERSON] було укладено кредитний договір №005-18112-150208, за умовами якого відповідачу відкрито картковий рахунок №26251902124918 в національній валюті України гривні та кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. із встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку у розмірі 3 000 грн. Відповідач порушив свої зобовязання щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 15 липня 2015 року у нього виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 1 247 грн. 51 коп. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у судове засідання не зявився, одночасно з позовом надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився. Згідно поштового повідомлення, останній за місцем реєстрації не проживає. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що він належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи. У звязку з неявкою сторін. суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України випливає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між сторонами в справі було укладено кредитний договір №005-18112-150208. У відповідності до п. 1.3 вказаного договору позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн., із встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку на день укладання цього договору у розмірі 3 000 грн. Згідно з п. 3.6 кредитного договору держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються в тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов тарифів до складу ОМП можуть включатись інші платежі (а. с. 3). Укладений між сторонами у справі кредитний договір №005-18112-150208 від 15 лютого 2008 року не суперечить вимогам діючого цивільного законодавства. Після досягнення згоди по всім істотним умовам він був підписаний сторонами в справі. Факт виконання банком зобовязань по кредитному договору в частині надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується матеріалами справи. З наданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку вбачається, що станом на 15 липня 2015 року заборгованість відповідача по тілу кредиту склала 1 247 грн. 51 коп. (а. с. 6). У добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення банку кредитних коштів. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі і стягнення з відповідача на користь позивача 1 247 грн. 51 коп. заборгованості за вказаним вище кредитним договором, що утворилась станом на 15 липня 2015 року. Оскільки позов в інтересах ПАТ «Дельта Банк» подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справі, пов'язаній зі здійсненням тимчасової адміністрації банку, а на час подачі позову така особа на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved