Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

18 лютого 2019 року Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітньої дитини звернулася до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Також просили внести до актового запису про народження дитини № 7 від 04.09.2001 року, складеного виконавчим комітетом Шупиківської сільської ради Богуславського району Київської області відповідний запис про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , однак взагалі не піклується про долю свого сина, про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги, вихованням сина, не займається та не цікавиться його долею, тобто повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на положення ст. 164 СК України позивач просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача Назаренко О. І . подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника позивача, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, про ухвалення рішення на розсуд суду в інтересах дитини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 29.08.2015 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області, мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] . Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 01.09.2017 року навчається в Державного навчального закладу «Ржищевський професійний ліцей» (другого атестаційного рівень), на денній (державній) формі навчання, дата закінчення навчання 30.06.2020 року, що підтверджується відповідною довідкою з навчального закладу № 278 від 23.11.2018 року. З довідки-інформації виданої Державним навчальним закладом «Ржищевський професійний ліцей» від 06.12.2018 року вбачається, що [PERSON] , батько учня [PERSON] не відвідує навчальний заклад, не бере участі у батьківських зборах та не цікавиться життям свого сина. Звертаючись до суду із позовом Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області посилалася на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до вимог Конституції України, ст. 49 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. В силу ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із бездіяльності осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із невиконання батьками батьківських обов`язків. Так, відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За українським законодавством фізична особа вважається повнолітньою після досягнення нею вісімнадцяти років. З копії паспорта громадянина України [PERSON] № [NUMBER] , виданого 23.04.2018 року, органом видачі -3231, вбачається, що останній [INFO] досягнув повноліття. Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки на момент постановлення рішення по справі [PERSON] досягнув вісімнадцяти років, що виключає можливість, в порядку ст.164 СК України, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] .

Outcome: dismissed