Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

18.06.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» на користь позивача грошові кошти за попереднім договором купівлі-продажу квартир від 03.02.2019 року в сумі 407 579,72 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 03.02.2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діяла в інтересах пайового не диверсифікованого венчурного фонду закритого типу «Оптимум Класик» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. На виконання вказаного договору позивач сплатила 712 000,00 грн. Проте в порушення домовленості між сторонами Основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений не був, будинок не був введений в експлуатацію. Після численних звернень до відповідача, в 2019 році позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення коштів та під час розгляду справи №761/40427/19 відповідач повернув кошти в сумі 15 000,00 доларів США, що склало 368 850,00 грн. станом на 01.03.2020 року та зобов`язався повернути решту до 17.04.2020 року. Проте власне зобов`язання відповідач не виконав та кошти не повернув. А тому позивач вважає, що відповідач має сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні нараховані на суму 712 000,00 грн. за період з 01.01.2019 року по 01.03.2020 року та суму заборгованості, що становить 766 539,00 грн. Проте оскільки відповідач повернув 368 850,00 грн., станом на 01.03.2020 року заборгованість відповідача становить 397 689,00 грн. Крім того позивач вважає, що за період з 01.03.2020 року по 15.06.2020 року на суму заборгованості 397 689,00 грн. має бути нараховано 3% річних та інфляційні, що відповідно становить 3 487,93 грн. та 6 402,79 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, звернулась із заявою про слухання справи в її відсутність та зазначає, що підтримує заявлені вимоги. Відповідач та третя особа уповноваженого представника в судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив до суду не направляли. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі сторін, які не з`явились в судове засідання та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Стаття 635 ЦК України визначає, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Стаття 598 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, 03.02.2017 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», що діяло за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Оптимум Класик» (далі - Продавець, Сторона-1) та [PERSON] (далі - Покупець, Сторона-2) та ТОВ «Енерджі Плюс Україна» (далі - Забудовник) був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. Згідно з договором сторони домовились укласти в майбутньому - протягом ІV кварталу 2018 року основний договір купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири в будинку що знаходиться в 4-му під`їзді на сьомому поверсі за будівельним номером [ADDRESS] за ціною 793 585,00 грн. Як зазначила позивач, вона сплатила на виконання умов договору 712 000,00 грн., проте суду не надано доказів що кошти були сплачені на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», як передбачено п.4.4 Договору. В той же час сторони в підпункті 4 пункту 6.1 Договору зазначили, що 793 585,00 грн. Сторона-2 сплатила на користь Сторони-1 до укладання Договору, Сторона-1 своїм підписом під Договором підтверджує проведення зі сторони Сторони-2 повного розрахунку за відчужуваний Об`єкт та відсутність претензій до Сторони-2 фінансового характеру. Крім того, в пункті 4.4 Договору зазначено, що у випадку припинення цього Договору, в тому числі і дострокового в силу його розірвання Сторона-1 зобов`язується повернути Стороні-2 грошові кошти в фактично сплаченому розмірі, якщо про інше сторони не домовилися окремо. Судом встановлено, що основний договір не був укладений у строк, визначений попереднім договором, тому у відповідності до положень ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання встановлені попереднім договором припинились. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначила, що відповідач повернув їй кошти в сумі 15 000,00 доларів США на виконання умов Договору. Проте суд не може взяти до уваги наданий акт приймання-передачі грошових коштів, як доказ сплати позивачу коштів, так як умовами п.7.7 Договору сторони домовились що кошти Стороні-2 повертаються на банківський рахунок. Суду не надано доказів що в п.7.7 Договору вносились зміни та сторони домовились про сплату коштів готівкою. Отже, оскільки позивач виконала належним чином власні зобов`язання за договором та сплатила кошти в сумі, визначеній договором, в той же час відповідач власні зобов`язання не виконав та у строки, встановлені попереднім договором не було укладено основний договір купівлі-продажу квартири, відповідач не надав доказів повернення грошових коштів за договором на рахунок позивача, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 397 689,00 грн. заборгованості. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача нарахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні за період з 01.03.2020 року по 15.06.2020 року. Сторони домовились та зазначили в п.7.7 Договору, що повернення коштів Стороні-2 здійснюється виключно в безготівковій формі на банківський рахунок Сторони-2, про який Сторона-2 зобов`язана повідомити Сторону-1 письмово. Сторона-1 не несе відповідальності за порушення строків повернення коштів у разі неповідомлення Стороною-2 своїх банківських реквізитів. Позивач не надала суду доказів, що вона повідомляла відповідачу власні банківські реквізити для перерахування коштів, а тому враховуючи положення п.7.7 Договору, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial