Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

\~ 17 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, та складається з нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24 та 24-А, посилаючись на неможливість вирішення цього спору в позасудовому порядку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з моменту набуття вказаних будівель у спільну часткову власність співвласники за спільною згодою здійснили реконструкцію зазначених будівель шляхом добудови нових поверхів, що фактично вплинуло на співвідношення часток у праві власності позивача та відповідача з урахуванням пропорційності витрат кожного зі співвласників на поліпшення спільного майна (будівель). З наслідками реконструкції було складено відповідні технічні паспорти, які відображають дійсну конфігурацію реконструйованих будівель. 05 березня 2016 року спеціалізованою проектною установою Український державний науково-дослідний інститут проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УКРВОДГЕО» було здійснено обстеження реконструйованих приміщень та надано технічний висновок про задовільний технічний стан будівель та можливість збереження і подальшого використання реконструйованих приміщень за призначенням, тобто у якості нежитлових громадських приміщень. Проте, незважаючи на спільне рішення позивача та відповідача та згоду на здійснення реконструкції (добудови) спільного майна, після закінчення реконструкції між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення дійсного (фактичного) розміру часток кожного у спільній власності з урахування змінених характеристик будівель, а відтак у позивача виникла необхідність на звернення до суду з вказаним позовом. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року позов задоволено. Припинено право власності [PERSON] на 287/1000 часток в праві спільної часткової власності на нежитлові будівлі літ. «Б-2», цегляна, «Б1-1», металева загальною площею 1047,6 кв.м, літ. «Г-2», цегляна площею 251,1 кв.м, розташовані за адресою м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 24-А. Припинено право власності [PERSON] на 517/1000 часток в праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення підвалу №1, першого поверху № 2-:-10, антресолі першого поверху № 15, 16, 17 в літ. «Ю-1», загальною площею 1435,3 кв.м, розташовані за адресою м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 24. Припинено право власності [PERSON] на 483/1000 часток в праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення підвалу №1, першого поверху № 2-:-10, антресолі першого поверху № 15, 16, 17 в літ. «Ю-1», загальною площею 1435,3 кв.м, розташовані за адресою м. Харків, вул. Шевченка, буд. №24. Припинено право власності [PERSON] на 713/1000 часток в праві спільної часткової власності на нежитлові будівлі літ. «Б-2», цегляна, «Б1-1», металева загальною площею 1047,6 кв.м, літ. «Г-2», цегляна площею 251,1 кв.м, розташовані за адресою м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 24-А. Припинено право власності [PERSON] на нежитлове приміщення першого поверху № 11 в літ. «Ю-1», загальною площею 46,6 кв.м, розташованого за адресою м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 24. Здійснено поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Визнано за [PERSON] право власності на реконструйовані: а) нежитлову будівлю Літ. «Б-2» загальною площею 411,7 м2,\~ яка розташована за адресою : м. Харків, вул. Шевченко, 24а та складається з наступних приміщень: - по першому поверху\~з приміщень №№ 7-:-16 (основне, комора, коридор, вбиральня, кімната відпочинку, коридор, підсобне,основне, санвузол, виробниче приміщення) загальною площею 233,3 м2; - по другому поверху з приміщень №№ 22-:-24 (основне, офіс, кабінет) загальною площею 178,4 м2; б) нежитлову будівлю Літ. «Г-2» загальною площею 560,6 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 24а та складається з наступних приміщень: - по підвалу з приміщень №№ VI-:-Х (склад, роздягальня, санвузол, душова, роздягальня) загальною площею 181,1 м2; - по першому поверху з приміщення № 6 (основне) загальною площею 190,0 м2; - по другому поверху з приміщень №№ 20-21 (основне, санвузол) загальною площею 189,5м2; в) нежитлову будівлю Літ. «Ю1-2» загальною площею 676,4 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 24 та складається з наступних приміщень: - по підвалу з приміщень №№ І-ІІ (тамбур, підвал) загальною площею 222,2 м2; - по першому поверху з приміщень №1(виробниче приміщення) загальною площею 218,7\~ м2; - по другому поверху з приміщень № 6 (виробниче приміщення) загальною площею 235,5 м2; г) нежитлову будівлю Літ. «Ю11-2» загальною площею 643,2 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 24 та складається з наступних приміщень та споруд: - по підвалу з приміщень №№ ІІІ-:-V (котельня, підвал, підвал) загальною площею 189,0 м2; - по першому поверху з приміщення №№ 2-:-5 (виробниче приміщення, сходова клітина, виробниче приміщення, санвузол) загальною площею 217,7 м2; - по другому поверху з приміщення\~ №№ 7-:-10 (виробниче приміщення, сходова клітина, виробниче приміщення, санвузол) загальною площею 219,2 м2; д) навіс загальною площею 623,0 м2. Визнано за [PERSON] право власності на реконструйовані: а) нежитлову будівлю Літ. «Г1-2» загальною площею 251,1 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 24а та складається з наступних приміщень: - по цокольному поверху\~ з приміщень\~ №№ І-:-VІІ (основна, основна, основна, основна, вбиральня, коридор, основна) загальною площею 191,1 м2; - по першому поверху з приміщень №№ 1-:-3 (основна, основна, вбиральня) загальною площею 60,0 м2; б) нежитлову будівлю Літ. «А-2» загальною площею 685,1 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 24а та складається з наступних приміщень: - по першому поверху з приміщень №№ 1-:-13 (основне, вбиральня, комора, сходи, комора, коридор, кабінет, кабінет, комора, коридор, котельня, майстерня, майстерня) загальною площею 344,1 м2; - по другому поверху з приміщень №№ 14-20 (основне, сходи, каса, кабінет, кабінет, кабінет, кабінет) загальною площею 341,0 м2; в) нежитлову будівлю Літ. «Ю-1» загальною площею 740,1 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 24 та складається з наступних приміщень: - по першому поверху з приміщень №№ 1-:-4 (склад, склад, комора, виробниче приміщення) загальною площею 740,1 м2. Не погодившись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи, Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, та складається з нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24 та 24-А відмовити у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, у звязку з чим підлягає скасуванню. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив із положень статей 357, 358, 367 ЦК України та тих обставин, що встановлена можливість експлуатації спірних нежитлових будівель за призначенням. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20 грудня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Текстиль-полімер» передало у власність [PERSON] майно: нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 2-:-10, антресолі 1-го поверху № 15, 16, 17 в літ. «Ю-1» загальною площею 1435,3 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24 (а.с. 20-24). 28 січня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-ХХІ» відповідно до договору купівлі-продажу частки нежитлових будівель передало у власність [PERSON] 713/1000 часток нежитлових будівель: літ. «Б-2», цегляна, «Б1-1», металева загальною площею 1047,6 кв.м, літ. «Г-2», цегляна площею 251,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24-А (а.с. 4-5). Відповідно до договору купівлі-продажу частки нежитлових будівель від 28 січня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-ХХІ» передало у власність [PERSON] 287/1000 часток нежитлових будівель: літ. «Б-2», цегляна, «Б1-1», металева загальною площею 1047,6 кв.м, літ. «Г-2», цегляна площею 251,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24-А (а.с. 6-7). Відповідно до договору дарування частки нежитлових приміщень від 29 січня 2016 року [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність 483/1000 часток нежитлових приміщень підвалу № 1, першого поверху № 2-:-10, антресолі першого поверху № 15,16,17 в літ. «Ю-1», загальною площею 1435,3 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24 (а.с. 3). Таким чином, спірні нежитлові приміщення є обєктом спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до ІV-V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката. Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно статті 39 цього Закону датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не було надано доказів про наявність у сторін дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції обєктів та вводу їх в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України. Ураховуючи те, що за змістом статей\~316,\~317 ЦК України\~право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна,\~якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга\~статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі обєкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації). Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції обєкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Виходячи з аналізу статей 364, 376 ЦК України та обставин по справі, апеляційний суд вважає, що спірні нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24 та 24-А, є самочинним будівництвом, та приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON], а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. За наслідками розгляду апеляційної скарги Харківської міської ради на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Outcome: approved