Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що її батьками були [PERSON] та [PERSON]. Разом із матір'ю в с. Воронине Білопільського району проживала її сестра [PERSON]. Остання померла [INFO] року. Після смерті тітки відкрилась спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у землях сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське» розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. [PERSON] як спадкоємець другої черги фактично прийняла спадщину після сестри, але юридично її не оформила. [INFO] року її мати померла. Таким чином, після смерті останньої відкрилась спадщина, в тому числі й на вищевказану земельну частку (пай). Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у землях сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське» розміром 4,14 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO] року. 23 жовтня 2014 року від представника позивачки за довіреністю [PERSON] до канцелярії суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії №004129, виданим Білопільською районною державною адміністрацією 09 квітня 1996 року на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 05 квітня 1996 року №106, в порядку спадкування за заповітом після матері. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась. Представник останньої за довіреністю [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради. Представник третьої особи - Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності до ст. 530 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями другої черги, або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що матір'ю позивачки [PERSON], [INFO] була [PERSON] (а. с. 7-8). Рідною сестрою матері позивачки була [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а. с. 9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року (а. с. 11). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №004129, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 09 квітня 1996 року на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 05 квітня 1996 року №106, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), нормативною грошовою оцінкою 46 976 грн.(а. с. 11, 13). З довідки Кальченківської сільської ради від 07 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] року проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю сестрою [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Кальченківсьї сільської ради не посвідчувався. Після смерті [PERSON], [PERSON] розпорядилась особистими речами померлої та фактично прийняла спадщину після неї, але юридично її не оформила (а. с. 12). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22 жовтня 2014 року спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року, не заводилась (а. с. 27). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що мати позивачки [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом, шляхом фактичного прийняття спадщини сестри [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не отримала. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). У відповідності до заповіту, посвідченого Кальченківською сільською радою 08 лютого 2002 року за реєстровим №12, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] - позивачці у справі (а. с. 30) Згідно довідки Кальченківської сільської ради від 01 жовтня 2014 року [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] року проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] разом із своєю донькою [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконкомом Кальченківсьї сільської ради 08 лютого 2002 року за №12, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 40889522. Заповіт не змінювався і не відмінявся. Після смерті [PERSON] донька останньої [PERSON] розпорядилася предметами домашнього вжитку та особистими речами померлої та фактично прийняла спадщину після матері (а. с. 12). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 29 жовтня 2004 року, зареєстрованих в реєстрі за №1379, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] року, за заповітом, посвідченим Кальченківської сільською радою Білопільського району Сумської області 08 лютого 2002 року за реєстровим № 12, є [PERSON] - позивачка у справі (а. с. 23). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22 жовтня 2014 року спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року, заведена за заявою позивачки (а. с. 26). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 нині діючого Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України 2003 року правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України 2004 року визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Кальченківське» розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що залишилась після смерті матері [PERSON] Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за останньою право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved