Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

19 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за період із червня 2013 року по серпень 2019 року в сумі 229250 грн. 58 коп. та трьох відсотків річних за період із 28 травня 2013 року по 02 вересня 2019 року в сумі 26292 грн. 51 коп. за часткове прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики грошей, укладеним між сторонами 18 травня 2010 року та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 18 травня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 153922,00 гривень, (еквівалент 15706 Євро) строком на три місяці, які відповідач повернула частково. Зазначає, що рішенням Світловодського міськрайонного суду від 28 травня 2013 року стягнуто з відповідача на його користь 141922 грн. суми основного боргу, 3 % річних та судовий збір, яке відповідачем не виконано. Вказує на те, що за період з червня 2013 року по серпень 2019 року кошти знецінились внаслідок інфляційних процесів. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. До позовної заяви позивачем долучено заяву про поновлення строку позовної давності в обґрунтування якої він вказує на те, що відповідач весь період прострочення виконання грошового зобов`язання запевняла його у поверненні боргу, а згодом - у виконанні рішення суду, також обіцяла вжити всі можливі заходи для повернення боргу, натомість, з постанови державного виконавця від 05 липня 2019 року він дізнався, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Просив визнати поважними причини пропуску ним трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання зобов`язання. 13 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON] в якому заперечуючи позовні вимоги в повному обсязі відповідач [PERSON] вказує на те, що 30.03.2017 року позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 08.06.2013 року по 28.03.2017 року за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 28.05.2013 року та заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 19.06.2017 року по справі № 401/896/17 йому було відмовлено в задоволенні позову. Вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, а причини пропущення строку позовної давності зазначені позивачем є безпідставними.(а.с.38-40). Ухвалою судді від 18 жовтня 2019 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі з викликом сторін по справі.(а.с.33-34). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши вступну промову позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] одержала від позивача [PERSON] кошти в сумі 153 922 грн., що підтверджується договором від 18.05.2010 року, де терміном сплати боргу є - до 18.08.2010 року. Вказана обставина встановлена рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року в цивільній справі № 401/2035/13-ц, яке набрало законної сили, (а.с.8), відповідно не підлягає доказуванню при розгляді даної справи в силу частини 4 статті 82 ЦПК України. Відповідач вказану обставину не заперечувала. 13 червня 2013 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист від 28.05.2013 на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 28 травня 2013 року по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 154694 (сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто чотири) грн. з яких 141922 (сто сорок одна тисяча дев`ятсот двадцять дві) грн. основний борг, 12772 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві) грн. - 3% річних та судовий збір у сумі 1419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) грн. 22 коп. (а.с.20). 27 липня 2012 року та 17 грудня 2014 року відповідач [PERSON] зверталась з листами до позивача [PERSON] в яких запевняла про повернення боргу визнаючи наявність заборгованості за договором позики від 18.05.2010 року та за рішенням суду від 28.05.2013 року.(а.с.15-17). Відповідно до копії заочного рішення Світловодського міськрайонного суду від 19 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення 16884 грн. 85 коп. трьох процентів річних за період з 08.06.2013 року по 28.03.2017 року та 163867 грн. 00 коп. інфляційних втрат, відмовлено. (а.с.22-23). Згідно з наданим позивачем розрахунку інфляційних втрат внаслідок невиконання вказаного рішення суду та трьох процентів річних, який проведено судовим експертом Ліхтіною Л.Р. від 02.09.2019 року, (а.с.9), вбачається, що розмір інфляційних втрат за період з червня 2013 року до 02.09.2019 становить 371172,58 грн., 3 % річних за період з червня 2013 року по 02 вересня 2019 року - 26292, 51 грн. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат за період із червня 2013 року по серпень 2019 року в сумі 229250 грн. 58 коп. та трьох відсотків річних за період із 28 травня 2013 року по 02 вересня 2019 року в сумі 26292 грн. 51 коп. за часткове прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики грошей, укладеним між сторонами 18 травня 2010 року, суд враховує те, що під час розгляду цивільної справи № 401/896/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за виконавчим листом спірним періодом, який був предметом розгляду справи, є з 08.06.2013 року по 28.03.2017 року. Рішення Світловодського міськрайонного суду від 19 червня 2017 року, яким відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог, набрало законної сили. Вирішуючи спір по суті суд виходить з такого. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Згідно із положеннями статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18, провадження 12-302гс18, висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеним у постанові від 22 березня 2017 року Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вирішуючи спір між сторонами суд дійшов висновку, що періодом, протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання слід вважати з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, тобто за виключенням періоду з 08.06.2013 по 28.03.2017 з урахуванням того, що вказаний період вже був предметом судового розгляду за результатом якого ухвалено рішення суду від 19.06.2017 року, яке набрало законної сили. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту судом. Що стосується строку позовної давності, про застосування якого заявляє відповідач, суд дійшов висновку про відсутність підстав у застосуванні строку позовної давності до позовних вимог. Загальна позовна давність згідно із ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у три роки. Крім цього, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України. Вирішуючи розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, то кількість днів прострочення виконання зобов`язання складає 888. Розмір заборгованості відповідача за зобов`язанням згідно рішення суду від 28 травня 2013 року складає 154 694 грн., таким чином розмір інфляційних втрат за вказаний період з розрахунку 888/31 х 1,8 % (101,8% м/м) х 154 694 грн. склав 79 762 грн. 22 коп. та 3 % річних, з розрахунку 3% х 888/365 х 154 694 грн. склав 11290,54 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на наведене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial