Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

17 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 27 жовтня 2012 року у Мукачівському міському відділі РАЦС, актовий запис № 557. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Часто зловживаючи спиртними напоями відповідач влаштовував скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображало честь і гідність позивача. Відповідач постійно предявляв необґрунтовані претензії, що робило спільне життя нестерпним. Крім того, за час шлюбу відповідач завів відносини з іншою жінкою і в них народилася спільна дитина. Шлюб між ними носить тільки формальний характер, з січня 2016 року проживають окремо, примирення між ними неможливе. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку щодо утримання дитини, добровільно надавати кошти на його утримання відмовляється, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 33 відсотки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася. Від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, в якій уточнила позовні вимоги, а саме: просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі\~1/3\~частини від\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, де зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову та прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 27 жовтня 2012 року укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 557 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 099828 (а.с.4)). Шлюб між\~ними носить\~формальний характер,\~шлюбні стосунки\~не підтримують,\~з січня\~2016\~року проживають\~окремо. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 336262 від 22.12.2015 року, а.с.7). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). При визначенні при визначенні розміру аліментів судом враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 182 СК України). Статтею 183 СК України\~передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що неповнолітній син сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.8). До матеріалів позовної заяви не додано документів, які б вказували на дохід (заробіток) відповідача. Крім того, відповідач не надав відзив на позовну заяву та докази свого фінансового становища, а тому встановити платоспроможність відповідача в суду нема можливості. Враховуючи рівень споживчих цін та надані сторонами докази, а також визнання позову відповідачем, суд робить висновок про те, що відповідно до\~ст. 183 СК України\~кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти), які будуть стягуватись з відповідача слід визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача - в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з для пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у\~ст. 7 СК України. Інших обставин, які б давали підстави для стягнення аліментів у більшому чи меншому розмірі, судом не встановлено. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved