Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

17 квітня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з останньої аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 17 квітня 2020 року до досягнення сином повноліття. Мотивуючи свою заяву тим, що з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина. 07 липня 2019 року за усною згодою з [PERSON] їх спільний син мешкає з батьком, тобто з позивачем по справі, що підтверджується актом про місце мешкання. Відповідачка разом з позивачем та сином не проживає, спільне господарство не веде, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, незважаючи на те, що офіційно працевлаштована та отримує стабільну заробітну плату. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року позовну заяву про стягнення аліментів було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх з підстав викладених в позові. Справу просив розглядати за його відсутності. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подала, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис-1067 (а.с. 5). [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.04.2007 року, актовий запис № 361 (а.с. 6). Позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується атом спільного проживання від 17.02.2020 року, посвідченого ТОВ «УЮТ-2011» ( а.с.7). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, та обов`язку обох батьків по утриманню дітей, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину стягнувши з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідачки, починаючи стягнення з 17 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. За п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, тому у відповідності ст.141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved