Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

19.10.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на 4/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування. В обґрунтування поданої позовної заяви сторона позивача посилається на те, що на [INFO] померла [PERSON] , яка відповідно до заповіту від 17.09.2016 року заповіла їй все своє майно. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: 4/10 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , який був успадкований померлою на підставі заповіту її матері [PERSON] від 21.02.1992 року, яка в свою чергу отримала Ѕ частину житлового будинку у спадщину від своєї матері [PERSON] на підставі заповіту від 05.09.1978 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.1980 року інша Ѕ частина вказаного житлового будинку була успадкована [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням народного суду Жовтневого району м. Києва від 10.04.1987 року між ними було проведено поділ успадкованого житлового будинку, а рішенням народного суду Жовтневого району м. Києва від 11.09.1987 року за [PERSON] визнано право власності на 4/10 частини будинку, яке в подальшому було зареєстровано. Проте, вказане нерухоме майно, що було успадковане померлою [PERSON] , було фактично прийняте нею у спадщину без оформлення свідоцтва про право на спадщину та не було зареєстроване за нею, як того вимагало чинне на той момент Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом МЮУ від 07.02.2002 року № 7/5. [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] з 24.04.2004 року, тому фактично прийняла в спадщину 4/10 частини будинку. Факт прийняття спадщини позивачкою встановлено за її заявою про прийняття спадщини, поданою до приватного нотаріуса КМНО Тесленко Ю.П. 13.01.2017 року. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаною заявою приватним нотаріусом було відмовлено в зв`язку з неможливістю встановити належність на 4/10 частин житлового будинку спадкодавцю [PERSON] . Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторона позивача з`явилася, позивач та представник позивача - адвокат Полуніна Л.А. підтримали позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься відзив, з якого вбачається, що сторона просить розглядати справу без участі представника та ухвалити суд рішення згідно норм чинного законодавства. З урахування наявності у справі всіх необхідних документів, суд вважає за можливе розгляну справу без участі сторони позивача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. За правилами ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, яке за п.п. 5, 6 ст. 3 ЦК України забезпечується, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме судового захисту цивільного права та інтересу, а також справедливості, добросовісності та розумності. Судом встановлено, що Ѕ частина будинку [ADDRESS] в рівних долях належала [PERSON] та [PERSON] , інша Ѕ частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д. 25.01.1980 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5ДН-907 (а.с. 7). Рішенням Жовтневого районного народного суду м. Києва від 10.04.1987 року було визнано за [PERSON] , [PERSON] право власності на 3/10 частини кожному зазначеного будинку, а за [PERSON] - 4/10 частини (а.с. 12-13). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 14), яка за життя заповіла належну їй долю будинку з відповідною долею господарчих та побутових будівель і споруд [PERSON] , що підтверджується заповітом від 21.02.1992 року, посвідченим державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Морозовою Т.О., зареєстрованим в реєстрі за № 20-179 (а.с. 15-16). В свою чергу, [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 5), залишила заповіт, посвідчений 17.09.2016 року приватним нотаріусом КМНО Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі за № 2012, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 6). Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 19.09.2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 1/2017, копія якої була надана на ухвалу суду. Таким чином, позивач прийняла спадщину після померлої. За вимогами ст.ст. 1297-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 4/10 частини житлового будинку [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що заявником не було надано всіх документів, які підтверджують право власності на вищевказані 4/10 частини житлового будинку на ім`я померлої [PERSON] . Як вбачається з наданих документів, [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , так як постійно приживала з нею, однак не оформила її відповідно до діючого на той момент Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Так, в постанові нотаріус зазначив, що [PERSON] не було надано рішення Народного суду Жовтневого району від 10.04.1987 року та рішення Народного суду Жовтневого району від 11.09.1987 року, а тому нотаріальна дія не може бути вчинена. Разом з тим, в судове засідання сторона позивача надала на огляд належним чином звірені копії вказаних рішень, які суд вважає належним та допустимим доказом. Проте, нотаріусом вони були прийняті за відсутності вказівки про дату набрання ними законної сили, що за збігом часу та знищенням справ, не може бути реалізоване. За положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Таким чином, стороною позивача суду надано копії рішень Народного суду Жовтневого району від 10.04.1987 року та 11.09.1987 року, відсутність яких була підставою для відмови приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності. Враховуючи норми законодавства, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують належність після смерті [INFO] [PERSON] 4/10 частини будинку за адресою: [ADDRESS] померлій 19.09.2016 року [PERSON] , яка заповіла майно позивачу, однак за життя не оформила це майно, що в силу закону не є підставою для втрати нею права власності, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved