Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

19 вересня 2016 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №50007722 від 11 квітня 2013 року [PERSON] було надано кредит у сумі 97101,78 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 11927,50 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску. Позивач зазначає, що відповідно до договору, позивач надав відповідачу Додатковий кредит у розмірі 4679,25 доларів США в українських гривнях, що на дату укладання Договору становило 38093,75 грн., з цільовим призначенням: сплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.6 договору між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу №50007722 від 17.04.2013 року, за яким для забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідачем [PERSON] було передано у заставу майно, а саме: автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 149387,35 грн. Починаючи з червня 2014 року відповідач [PERSON] почав систематично порушувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів, у зв'язку з чим станом 18 серпня 2016 року у відповідача [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість за несплаченими щомісячними платежами у розмірі 49981,68 грн. У зв'язку з систематичним невиконанням умов Договору, 05.10.2015 року, позивачем було надіслано відповідачу вимогу (повідомлення), щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих..№50007722 з вимогою повернути кредит. Позивач зазначає, що згідно акта від 14.03.2016 року кур'єрської служби доставки ЕХМОТО було здійснено спробу доставки вимоги, проте доставити вимогу не вдалося, так як за місцезнаходженням одержувача осіб для вручення не знайдено, за вказаним телефоном ніхто не відповідав. Згідно п. 3.3 умов кредитування відповідач зобов'язаний повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. Позивач зазначає, що оскільки спроба доставки вимоги була вчинена 14.03.2016 року, то останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 13.04.2016 року. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем, позивач був вимушений скористатися своїм правом відповідно до договору і чинного законодавства розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку та процедуру повернення заборгованості за договором відповідачем. Так, 11.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис №469 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 303768,01 грн. 25.05.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Козельшанського районного управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження щодо примусового звернення стягнення на Предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса №896 від 11.05.2016 року. Проте, станом на 17.05.2016 року автомобіль не розшукано, звернення стягнення на предмет застави й досі не здійснено. Заборгованість за договором відповідачем не сплачена. Станом на 18.08.2016 року заборгованість відповідача у зв'язку з порушенням зобов'язань за Договором складає 337 073,39 грн., з яких: -262505,91 грн. - основна сума заборгованості за кредитним договором; -43372,57 грн. - заборгованість за додатковим кредитом; -8400,00 грн. - збитки; -15448,02 грн. - інфляційні витрати за договором; -7346,89 грн. - інфляційні витрати за додатковим договором, а разом 337073,39 грн., вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Представник позивача до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їх правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що 11.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50007722, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 97101,78 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 11927,50 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску (а.с.14-22). Крім того, 11.04.2013 року позивач надав відповідачу [PERSON] додатковий кредит у розмірі 4679,25 доларів США в українських гривнях, що на дату укладання Договору становило 38093,75 грн., з цільовим призначенням: сплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.6 договору між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу №50007722 від 17.04.2013 року, за яким для забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідачем [PERSON] було передано у заставу майно, а саме: автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 149387,35 грн. (а.с.26-31). Починаючи з червня 2014 року відповідач [PERSON] почав систематично порушувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у відповідача [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість. У зв'язку з чим позивач визнав термін повернення таким, що настав, та звернувся до [PERSON] з вимогою від 05.10.2015 року №50007722 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.48,49), однак станом на дату подачі позову сума [PERSON] не повернута. Встановлено, що 11.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис №469 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 303768,01 грн. (а.с.62). 25.05.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Козельшанського районного управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження щодо примусового звернення стягнення на Предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса №896 від 11.05.2016 року (а.с.63). Згідно розрахунків, наданих позивачем (а.с.32-61,95) станом на 18.08.2016 року заборгованість відповідача у зв'язку з порушенням зобов'язань за договором складає 337073,39 грн., з яких:-262505,91 грн. - основна сума заборгованості за кредитним договором;-43372,57 грн. - заборгованість за додатковим кредитом;-8400,00 грн. - збитки;-15448,02 грн. - інфляційні витрати за договором;-7346,89 грн. - інфляційні витрати за додатковим договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а й отже з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а також, з урахуванням положень ст. 1048 ЦК України, заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання, відповідно дост.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Також позивач просить стягнути з відповідача за невиконання грошових зобов'язань відповідно до договору згідно із ст. 625 ЦК України 72126,03 грн. загальна сума втрат від інфляційних процесів. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів, суд враховує наступне: Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 2.1 загальних умов кредитування за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою, визначеною у кредитному договорі. Відповідно до п. 2.3 загальних умов кредитування графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела якщо еквівалент суми кредиту у кредитному договорі виражено у євро, та трьохмісячної ставки LIBOR., що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела у всіх інших випадках. Тому якщо трьохмісячна ставка EURIBOR/LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку. При цьому максимальний розмір збільшення процентної ставки EURIBOR/LIBOR та залежить від коливань вказаних ставок. У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику та поручителю. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіку погашення кредиту на адресу позичальника та поручителя і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником і поручителем. З моменту набрання чинності, умови щодо розміру платежів, визначені у новому графіку погашення кредиту, застосовуватимуться на заміну відповідних умов, визначених сторонами при укладенні кредитного договору. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору усі платежі хоча і повинні бути сплачені в гривні, але підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно до ст.1.3. Загальних умов кредитування, суд, із дотриманням принципів розумності та справедливості, вважає, що не має підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляційних процесів у розмірі 22 794,91 грн., оскільки всі платежі по кредитному договору самостійно коригувалися позивачем під час виставлення рахунків [PERSON] відповідно до курсу долару США, що в свою чергу унеможливило виникнення втрат у позивача в зв'язку із знеціненням національної грошової одиниці -гривні. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 8400,00 грн., суд зазначає наступне: Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення збитків позивач посилався на те, що він поніс витрати у зв'язку з представництвом інтересів в суді та підготовкою процесуальних документів, які були необхідні для захисту інтересів позивача, у зв'язку з порушенням умов Договору. Статтею 22 ЦК України, передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Виходячи з аналізу ст. 22 ЦК України, суд дійшов висновку, що віднесення позивачем збитків пов'язаних із представництвом інтересів в суді та підготовкою процесуальних документів, не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, і не можуть стягуватися як збитки. Тому суд вважає, що кредитор внаслідок повернення кредиту в еквіваленті до долара США не поніс збитків викликаних знеціненням гривні. Позивач посилаючись на ст.22 ЦК України, зазначає, що відповідачем завдано збитків позивачу у вигляді оплачених позивачем юридичних послуг у сумі 7000 грн. без ПДВ та 8400 грн. з ПДВ., а також у сумі 5000 грн. без ПДВ та 6000 грн. з ПДВ Відповідно до ч.2ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінніст.22 ЦК України, як помилково зазначає позивач, а є витратами на правову допомогу і відповідно до п.2 ч.3ст.79 ЦПК України відносяться до судових витрат, та підлягають розподілу за правиламист.88 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.. 88ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, суд враховує роз'яснення, викладені в п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10«Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у вигляді сплаченого позивачем судового збору - у сумі 4550,49 грн. (90%) Крім того, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» надано суду договір про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» від 21 червня 2012 року ( а.с. 64-71), рахунок-фактуру № 165 від 13 травня 2016 року (а.с.72), акт наданих послуг № 165 від 13 травня 2016 року (а.с.73), платіжне доручення № 50086500 від 19 травня 2016 року на суму 17500 грн. (а.с. 74), рахунок-фактуру № 195 від 07 червня 2016 року (а.с.75-76), акт наданих послуг № 195 від 07 червня 2016 року (а.с.77), платіжне доручення № 50089500 від 16 червня 2016 року на суму 52500 грн. (а.с. 79), договір про надання юридичних послуг укладеного між ТОВ «ЮФ Вернер і Партнери» №24\\2010 від 15.10.2010 року (а.с.80-85), Додаткову угоду №8 від 09.01.2013 року до вказаного договору (а.с.85-89), Додаткову угоду №224 від 10.08.2015 року до вказаного договору (а.с.90-93), заявку на надання юридичних послуг № 603 (а.с.94), рахунок-фактуру № 1030 від 01 вересня 2016року (а.с.95), акт № 1032 від 01 вересня 2016р.(а.с.96), згідно яких виконавець - ТОВ «Юридична Фірма «Вернер» надав замовнику ТОВ «Порше Мобіліті» юридично-консультаційні послуги по справі за позовом до [PERSON] і загальна вартість послуг складає 5000грн., які було сплачено виконавцю(а.с.95), доказів перерахування на вказану суму податку на додану вартість позивачем не надано. Відповідно дост.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи, що згідно рахунку-фактури №1030 від 01.09.2016 року позивачу надано юридичні послуги, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях(а.с.68), враховуючи, що дана справа розглядалась за відсутності представника позивача на підставі ч.2ст.158 ЦПК України, та що позивачем не надано доказів на підтвердження погодинної тривалості часу затраченого ТОВ «Юридична Фірма «Вернер»» на юридичне консультування позивача та підготовку процесуальних документів, як того вимагаєст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у зв'язку з чим відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правову допомогу виходячи із граничного розміру, визначеного Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у розмірі 551 гривня 20 копійок, що становить 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі відповідно дост.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016р». Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Порше Мобіліті» складає 5101,69 гривень (4550,49 грн.+551,20грн.). Враховуючи викладене та

Outcome: partial