Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

18.02.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат до відповідача [PERSON] 18.03.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 22.05.2019 року. Відповідач в установлений строк відзив на позовну заяву не надав. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в сумі 1000 грн., щомісяця для оплати навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 27.02.2015 року уклала шлюб з відповідачем. В період спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . На даний час вони спільно не проживають. Чоловік пішов із сім`ї та вона самостійно виховує сина. Відповідач участі в матеріальному утриманні сина не приймає, що й стало причиною звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої наполягає на задоволення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснивши, що він хоч з сім`єю не проживає, але кожного місяця він дає 1000 грн., на утримання сина. Крім того купував сину взуття. Кожного тижня син приїздить до нього, коли син в нього він його повністю матріально забезпечує, надає кошти на проїзд до місця навчання. Дає продукти харчування. Тому просить стягнути з нього лише аліменти. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2015 року. Їх шлюб зареєстрований у виконавчому комітеті Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб В період спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач сина матеріально не утримує. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина щомісячно в сумі 1000 грн., тобто відповідач приймає участь в матеріальному утриманні сина. Проте, позивач не позбавлена права вимагати сплати аліментів в примусовому порядку за рішенням суду. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, з яким погоджується суд. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторони будь-яких доказів про своє матеріальне становище суду не надали. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони є особами працездатного віку. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, про стан здоров`я, а також наявність інших обставин, які враховуються судом при стягненні аліментів, суду не надали. Суд виходячи із заявлених позовних вимог вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів в даному розмірі суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру вхідної кореспонденції, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 18.02.2019 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач прохаючи стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина обґрунтовує їх тим, що син навчається в Придніпровському металургійному коледжі на 2 курсі та в зв`язку з чим потребує додаткових витрат. Позивачем надано довідку з навчального закладу згідно якої вбачається, що син сторін дійсно навчається у Придніпровському металургійному коледжі. Проте які витрати позивач несе в зв`язку з навчанням сина, про їх розмір, позивач в позовній заяві не обґрунтувала та доказів на підтвердження таких витрат суду не надала. Крім того позивач не обґрунтувала і ту обставину, що стягуваних з відповідача аліментів у визначеній нею сумі, буде недостатньо для відшкодування витрат на навчання сина. Відповідач в свою чергу пояснив, що він надає сину грошові кошти на проїзд, продукти харчування, купує речі, що в судовому засіданні не спростовано. Таким чином судом встановлено, що відповідач добровільно надає додаткову допомогу в зв`язку з навчанням сина самому сину. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина. Тому в задоволення позовних вимог в цій частині вважає за можливе - відмовити. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768.40 грн. так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183, 185 СК України.

Outcome: partial