overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

17 березня 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 05.07.2011 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області. Від даного шлюбу у подружжя є двоє малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], від шлюбу є двоє малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим оскільки позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач подав заяву про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Судові витрати становлять 243,60 грн. і розприділяються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

17 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину зазначивши ,що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року . Від сумісного життя з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , 16.02.2011року народження. У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає , вона просить суд стягувати з аліменти в розмірі 1/ 4 частини заробітку відповідача щомісяця , починаючи з 17.03.2015 року до повноліття дитини. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , позов підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився , про день та час слухання справи повідомлений належно . причини неявки суду невідомі . Проаналізувавши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін , суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні , сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року . Від сумісного життя вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні . Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей які потребують допомоги, а згідно зі ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі , або в частці від заробітку. Оскільки дитина , що потребує допомоги , перебуває на утриманні позивачки, то відповідач зобов'язаний виплачувати на її утримання аліменти . Розмір аліментів які просить позивачка у розмірі 1/ 4 частини заробітку відповідача , суд вважає достатнім для забезпечення життєдіяльності дитини . Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє. Крім того, суд стягує з відповідача і судовий збір в доход держави, а згідно зі ст. 367 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

17 березня 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, не працює. На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей по 400 гривень, щомісячно. У даному судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов визнав . Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що виникають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати неповнолітніх дітей, тому необхідно керуватися Сімейним кодексом України. Згідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджаються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі... Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визнати розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грощовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу видно, що 10 червня 2010 року сторони розірвали шлюб ( а.с. 4). Відповідно до копій свідоцтв про народження, серії: [NUMBER], [NUMBER] сторони є батьками: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Як видно із довідки Саратської селищної ради Одеської області діти мешкають з матір'ю, знаходяться на її утриманні (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що сторони мешкають окремо; разом з позивачкою проживають неповнолітні діти, батьком яких є відповідач; який добровільно не оказує матеріальної допомоги на їх утримання. Відповідач, будучи працездатним, не працює, має нерегулярний дохід, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей, тому суд вважає, що він повинен сплачувати аліменти на дітей у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, матеріальне становище позивачки, і вважає, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на дітей у розмірі по 400 гривень, щомісячно, на кожну дитину. На підставі ст. 88 ЦПК України, відповідач повинен сплатити судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

17 березня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з 07.06.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено з грудня 2014 року. Дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні, незважаючи на попередні домовленості між відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини у добровільному порядку, він матеріальної допомоги не надає, хоча працевлаштован та має таку можливість. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку кожного місяця та до її повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у судовому засіданні за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у судовому засіданні за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.06.2008 року що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 277 (а.с. 5), від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 492 (а.с. 6). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

17 березня 2015 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивую його тим, що 14 липня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 282. Від спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя у них з відповідачем не склалося і на даний час вони проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач є молодою, працездатною людиною, має нерегулярні доходи, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких відповідач зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного Кодексу України не має, його матеріальне становище та стан здоров'я дають можливість сплачувати аліменти на утримання дочки, а тому просить суд з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 700 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач теж подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. З'ясувавши обставини, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки: [PERSON], [INFO] /а.с.4/. На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є фізично здоровою людиною, має нерегулярний дохід, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до СК України немає, а тому суд приходить до висновку, що необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.,ст. 180-182, 184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

17 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося в суд з цим позовом, в якому вимагало стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором, вказуючи, що станом на 31.01.2015р. відповідач заборгував 3068,28 грн. основного боргу за кредитним договором від 13.06.2011р., 1903,20 грн. відсотків за користування кредитом, 684,69 грн. заборгованості з пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 282,81 грн. штрафу (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився також, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції позивача, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що 13.06.2011р. між сторонами було укладено кредитний договір (а.с. 5), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, в порушення умов договору, відповідач станом на 31.01.2015р. заборгував 3068,28 грн. основного боргу за кредитним договором, 1903,20 грн. відсотків за користування кредитом, 684,69 грн. заборгованості з пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 282,81 грн. штрафу (процентна складова). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у випадку прострочення його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач станом на 31.01.2015р. заборгував Банку 13068,28 грн. основного боргу за кредитним договором від 13.06.2011р., 1903,20 грн. відсотків за користування кредитом, 684,69 грн. заборгованості з пені та комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 282,81 грн. штрафу (процентна складова), то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 грн. 62 к.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

17 березня 2015 р. позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], мотивуючи тим, що сумісне життя не склалося, проходило в постійних суперечках і скандалах, шлюбні відносини припинилися з початку 2013 року. Сторони у судове засідання зявилися. Позивачка позовні вимоги підтримала і дала пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Він вважає, що сімейні відносини у них налагодяться. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У 2010 р. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка залишається з позивачкою. Спільне життя у подружжя не склалося, часто виникали суперечки та сварки. Шлюбні відносини припинені у 2013 р.. З метою збереження подружжя суд за клопотанням відповідача надавав сторонам строк для примирення, але примирення не настало. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб розриває. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - Марковкіна) Т.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 08 жовтня 1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 40. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, а саме неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинились з жовтня 2015 року. Причиною припинення слугувало те, що сторони мали різні погляди на сімейне життя, що призводило до постійних суперечок. Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2016 року за клопотанням відповідача, сторонам було надано строк на примирення два місяці. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Як вбачається із заяви, що наданий судом строк не дав будь-яких результатів щодо примирення сторін (а.с. 28). Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність (а.с. 27). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 1994 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 40 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, а саме неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та малолітню дочку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сімя фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не дав позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 01 вересня 2009 року. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. [PERSON] в позовній заяві вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинено з квітня 2015 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2009 року. Шлюб зареєстровано у відділі РАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис- № 229 (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін дітей немає. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved