Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

18 березня 2020 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] із позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у серпні 2018 року мав намір придбати квартиру та його знайомий [PERSON] запропонував придбати у нього квартиру [ADDRESS] однак на момент пропозиції ще не мав права власності на зазначену квартиру. Відповідач [PERSON] зазначив, що запропонована ним квартира належала його батькам , які вже померли , а він є єдиним спадкоємцем, однак документально ще не встиг прийняти спадщину та виконати всі законодавчо передбачені дії , лише подав заяву на вступ у спадщину. В усній формі сторони домовились в майбутньому, після оформлення спадкових документів на квартиру [ADDRESS] укласти договір купівлі - продажу . У підтвердження намірів відповідач [PERSON] надав на ім`я позивача [PERSON] нотаріальну довіреність на ведення спадкових справ від його імені та отримати свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] , укладати договори купівлі - продажу та отримувати гроші від продажу та інше. На виконання покладених на [PERSON] повноважень в межах зазначеної вище довіреності останній 21 листопада 2018 року звернувся від імені відповідача [PERSON] до Другої криворізької нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої матері відповідача - [PERSON] , яка померла [INFO] , однак отримав відмову у зв`язку з пропуском строку звернення про що повідомив відповідача який мав намір поновлювати строк прийняття спадщини самостійно в судовому порядку. 01 серпня 2019 року на вимогу відповідача [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 350 000 грн. що еквівалентно по курсу НБУ станом на 01 вересня 2019 року 14 000 доларів США в рахунок майбутньої угоди купівлі - продажу - у якості плати за придбання квартири [ADDRESS] про що складено відповідну розписку. [PERSON] свої зобов`язання в межах встановленого строку не виконував, не відмовлявся від зобов`язань , однак й гроші не повертав що слугувало підставою позивача для звернення до суду із цим позовом та просить визнати за ним, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків які були усунені у встановлені строки. Ухвалою від 07 травня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 04 червня 2020 року, яке було відкладено на 03.07.2020, 09.09.2020, 05.10.2020 тощо . Ухвалою від 05 жовтня 2020 року закрито підготовче судове засідання , призначено справу до судового розгляду по суті на 09 листопада 2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився,про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, у запропонований судом термін відзиву на позов не надав, його представник за довіреністю - [PERSON] раніше, 08 .09.2020 року надавала до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, однак до суду ні відповідач, а ні його представник до суду не з`явились не повідомивши про причини неявки . Про час та місце розгляду справи [PERSON] було повідомлено належним чином. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 жовтня 2018 року [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності (засвідченої приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Мазепою Н.М. ) доручив [PERSON] бути його представником щодо ведення спадкової справи у Другій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області по оформленню спадкових справ на спадкове майно, що залишилось після смерті батьків [PERSON] , продати належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , підписувати від його імені договори купівлі - продажу та отримувати кошти від продажу, у разі необхідності знімати з реєстраційного обліку його та членів родини з належної квартири та інше. Звернувшись до Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від імені [PERSON] за вказаною вище довіреністю 21 листопада 2018 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій - а саме отримання свідоцтва про право на спадщину через пропуск шестимісячного строку прийняття спадщини. Так, відповідно наданої до матеріалів справи розписки від 01 серпня 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 350 000 грн. (еквівалентно курсу НБУ що становило 14 000 доларів ) в рахунок майбутньої угоди купівлі - продажу квартири , розташованої за адресою : [ADDRESS] . В розписці йдеться про те, що на момент її складання , тобто станом на 01 серпня 2019 року зазначена квартира належить батькам [PERSON] - тобто [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] яка померла [INFO] . В розписці зазначено , що [PERSON] зобов`язався прийняти спадщину та вчинити з позивачем [PERSON] угоду купівлі продажу , платити заборгованість за комунальні платежі . Предметом позовних вимог [PERSON] є визнання права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на підставі письмової розписки про купівлю - продаж квартири у майбутньому . Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, статтею 392 ЦК України передбачено те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі зазначених обставин слід зробити висновок, що оскільки позивачем [PERSON] не надано суду беззаперечних та належних доказів виникнення у нього права власності на квартиру [ADDRESS] на законних підставах , тому позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed