Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

17 жовтня 2019 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року позовну заяву передано за підсудністю до Варвинського районного суду Чернігівської області. 12 листопада 2019 року позовна заява надійшла до Варвинського районного суду Чернігівської області. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2019 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 17 грудня 2019 року. 17 грудня 2019 року розгляд справи відкладено на 09 січня 2020 року у зв`язку з неявкою сторін. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що від шлюбу, [INFO] у них з [PERSON] . народилася донька [PERSON] . Вони з чоловіком спільно не проживають, донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. До початку судового засідання позивачка [PERSON] звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, у якій позов підтримала повністю та просила його задовольнити (а.с. 31). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (а.с. 43), через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 45), телефонограмою (а.с. 44). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с. 3). 12 серпня 2014 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб (а.с. 2). З копії актового запису про народження №50 від 12 серпня 2014 року дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що підставою запису відомостей про батька дитини є заява матері [PERSON] та батька [PERSON] про визнання батьківства від 12 серпня 2014 року (а.с. 42). Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується актом про фактичне місце проживання (а.с. 39). Сторони не досягли згоди щодо порядку утримання дитини, про що свідчить поданий позов. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів того, що відповідач є непрацездатним, має інших утриманців або незадовільний стан здоров`я, суду не надано. Відсутні також докази на підтвердження матеріального становища відповідача та його доходів, про наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. За таких обставин суд приходить до переконання, що аліменти слід стягувати з платника у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду (17 жовтня 2019 року) і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави.

Outcome: approved