Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

19.03.2020 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивачка) до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, з моменту придбання квартири та до теперішнього часу в ній значиться зареєстрованим попередній власник, який без поважних причин з 2004 року в ній фактично не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несе, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 12.05.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте в матеріалах справи міститься заява, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.09.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчуком Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3833. З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 11962608, виданої 26.03.2020 р. за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрованоюз 03.09.1991 р. [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, судом встановлено, що відповідач зареєстрований, але без поважних причин з 2004 року не проживаєу даній квартирі, що підтверджується актомвід 12.03.2020р., складеними позивачемз підписами сусідів,які проживають поряд з квартирою позивача. В ч.1 ст. 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Враховуючи, що на даний час позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS] , суд вважає, що він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (квартирою), в тому числі шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування його квартирою, що може бути підставою для зняття його з реєстраційного обліку в її квартирі. При цьому, згідно до вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А частиною 4 цієї статті встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки, а також членами сім`ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. За таких обставин, оскільки колишній власник квартири, втратив право власності на цю квартиру в 2004 році при продажі квартири [PERSON] , він втратив і право користування цією квартирою, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved