overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що 23 січня 1997 року в с.Колядинець Липоводолинського району Сумської області помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку, яку він прийняв володіючи відповідним сертифікатом відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР. У звязку з тим, що у його свідоцтві про народження, прізвище батька вказане як «Колесник», а в свідоцтві про його смерть та сертифікаті про право на земельну частку він зазначений як «Колісник», заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Просив суд встановити факт того, що [PERSON] є його батьком. У судове засідання заявник та заінтересована особа не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від заявника надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 14 листопада 1957 року у с.Колядинець Лебединського району Сумської області народився [PERSON], його батьком є [PERSON] (а.с. 8). 1 вересня 1961 року [PERSON], який 1938 року народився у с. Колесники Колядинецької сільської ради Липоводолинського району, зареєстрував шлюб з [PERSON], яка 1937 року народилася у с. Колесники Колядинецької сільської ради Липоводолинського району (а.с.10). 13 грудня 1996 року на імя [PERSON] виготовлений сертифікат серії СМ №0188320 на право на земельну частку (пай), належний йому як члену АПТЗТ «КОЛЯДИНЕЦЬКЕ» (а.с.9). 23 січня 1997 року у с.Колядинець Липоводолинського району у віці 59 років помер [PERSON], про що мається копія свідоцтва про смерть (а.с.11). Із довідки Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 14 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], до дня смерті був зареєстрований та проживав у [INFO] один. Заповіт від його імені цією сільрадою не посвідчувався. Спадкоємцем померлого є його син [PERSON] (а.с.12). 12 червня 2001 року [PERSON] документований паспотом громадянина України (а.с.5). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із матеріалів справи вбачається, що встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для оформлення спадкових прав. Звернутись до суду із заявою про встановлення факту за правилами окремого провадження особа вправі лише у випадку, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведеності певних фактів. За таких обставин, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що даний факт має юридичне значення, а тому враховуючи надані сільрадою відомості, суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON]. На переконання суду помилка у прізвищі батька позивача відбулася через неправильний переклад його прізвища на українську мову, імовірно під час заміни паспорту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 вересня 2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 419, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У позові він зазначив, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у зв'язку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі, та просив залишити малолітню доньку на виховання матері. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.12.2015 року перебуває з відповідачем [PERSON] [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони спільних дітей не мають. Зазначає, що на даний час сімя розпалася, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини припинені з березня 2017 року. Причиною розпаду сімї стало зникнення порозуміння та поваги одне до одного, відсутність почуття взаємної любові і поваги. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 05.12.2015 року зареєстрували шлюб у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 957, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Від шлюбу мають спільних дітей сторони не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач тривалий час ніяких коштів на утримання сина не надає, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. (а. с. 16) Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач не з`явився до суду, не повідомив про причини неявки. (а.с. 15) З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5), але добровільно не виконує свого законного обовязку по утриманню малолітньої дитини, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст.180, 181 п.3, 182, 184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; при ухилянні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема в твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дітей, чим порушує їхні права, то з метою захисту майнових прав неповнолітніх дітей, з нього необхідно стягувати аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини. Такий розмір стягування аліментів суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, відсутність у нього інших утриманців, а також виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме інтересам дитини та відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача сином та у теперішній час проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дитини, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхнього неповнолітнього сина. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є сином позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 3) та довідкою про склад сімї позивачки (а. с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 18 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу мають малолітнього сина, який проживає з нею. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 40 (а. с. 6), від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 7), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що 18 грудня 2010 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції у Сумській області. У сторін мається спільний син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, так як в них виявилися розбіжності в життєвих інтересах та поглядах на життя, через що виникали різні непорозуміння. Крім того відповідач постійного принижує та погрожує її, що негативно впливає на сімейне благополуччя, виховання та розвиток дитини, а міри, які вона приймала для нормалізації їхнього життя позитивних наслідків не дали, а тому жити з відповідачем стало взагалі неможливо. Тому вона вважає, що їхній шлюб необхідно розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, суд приходить до наступних висновків. 9 березня 2010 року народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 18 грудня 2010 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 71. Остання взяла прізвище [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За встановлених обставин щодо відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст. 3, ч. 5, 6 ст. 7, ст. 51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, в якій зазначила, що вона є сестрою [PERSON], який є інвалідом першої групи « А» та потребує стороннього догляду. Внаслідок хронічного стійкого психічного розладу він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на викладене, просила визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та за поданням ради опіки та піклування призначити її опікуном брата. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу в його відсутність, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступних висновків. Згідно з копією свідоцтва про народження V-УР № 1042090, виданого 25 листопада 1963 року, [PERSON] народився 12 листопада 1963 року його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження VI-УР № 1102101, виданого 20 грудня 1963 року, [PERSON] народилася 05 лютого 1954 року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу І-НО № 435650, виданого 22 грудня 1973 року, [PERSON] 22 грудня 1973 року уклала шлюб з [PERSON], після чого дружині присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] є інвалідом першої групи « А» безстроково , що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААГ № 042242. Висновком ВКК Авдіївської центральної міської лікарні № 12/120 від 05 квітня 2017 року , визначено, що [PERSON] є інвалідом 1 групи « А», потребує піклування, діагноз: глибока розумова відсталість. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 14 від 30 березня 2018 року [PERSON] , [INFO], страждає слабоумством в формі глибокої розумової відсталості внаслідок хвороби Дауна, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у випадку визнання її недієздатною та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Радою опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області надано подання про призначення заявника [PERSON] опікуном над [PERSON] Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення йому опікуна, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

19 вересня 2017 року в смт.Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON], який за життя склав заповіт щодо усієї спадщини і призначив своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Лугова,06 в смт.Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов визнає і просить суд справу розглядати у її відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 19 вересня 2017 року в смт.Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало йому на праві власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений ним 04 лютого 2004 року і посвідчений секретарем Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповів [PERSON]; Відповідачка від своєї частки в спадковому майні відмовилася на користь позивачки [PERSON] Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

19 вересня 2017 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від заявника Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська психіатрична лікарня № 7 м.Маріуполя» (надалі - КЛПУ «МПЛ №7 м.Маріуполя»), в особі головного лікаря Калугіна І.В., надійшла заява про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO]. В обґрунтування поданої заяви зокрема зазначили, що у зв'язку із наявністю психічного захворювання у вигляді помірної вираженої атеросклеротичної деменції, [PERSON] не може здійснювати свої життєві функції на належному рівні, а тому потребує примусової госпіталізації. В судовому засіданні представник КЛПУ «МПЛ № 7 м.Маріуполя» - зав.віділенням №9 лікарні Ларіонова Л.В., що діє на підставі довіреності, доводи заяви підтримала повністю. Пояснив, що [PERSON] потребує лікування в умовах стаціонару. Просила вирішити питання про її примусову госпіталізацію. Чоловік [PERSON] - [PERSON] проти її примусової госпіталізації не заперечував. Прокурор Наренкович Д.О. проти задоволення заяви КЛПУ «МПЛ № 7 м.Маріуполя» не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, [PERSON], а також думку прокурора, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно із висновком комісії лікарів-психіатрів від 19.09.2017 року, [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді помірної вираженої атеросклеротичної деменції. Також, зі змісту висновку вбачається, що [PERSON] не може здійснювати свої життєві функції на належному рівні. У зв'язку з чим, комісія лікарів-психіатрів КПЛУ «МПЛ №7 м.Маріуполя» прийшла до висновку, що [PERSON] підлягає госпіталізації у примусовому порядку для проходження лікування. Отже, з урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що за своїм психічним станом [PERSON] потребує примусової психіатричної допомоги в умовах стаціонару, а тому задовольняє заяву КПЛУ «МПЛ №7 м.Маріуполя» про її примусову госпіталізацію. На підставі викладеного,

Outcome: approved