Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

18 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 01 липня 2014 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований Татарбунарським районним відділом ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Актовий запис зроблено за №52. Від подружнього життя сторони мають одного сина: [PERSON], 04 лютого 2015 року. Позивач вказує, що 05 жовтня 2016 року його з відповідачкою сімя розпалася остаточно, між ними зникло почуття кохання, поваги, розуміння один одного. Постійно виникали сварки на побутовому ґрунті. Відповідачка звинувачує відповідача у тому, що він погано матеріально забезпечує сімю. На теперішній час сторони у справі проживають окремо, позивач зазначає, що їх шлюб наразі носить тільки характер тягаря між ними. Сімейні відносини сторони не підтримують, їх сімя розпалася остаточно і поновити її неможливо. Спору з приводу місця проживання дитини у сторін немає. За виниклих обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявився. Представник позивача адвокат [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримуючи вимоги позовної заяви (а.с.48). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник відповідача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника (а.с.47). У звязку з цим, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Із повторного свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №265094 від 11 жовтня 2016 року (а.с.5), видно, що 01 липня 2014 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис за №52. Прізвище дружини після укладення шлюбу не змінювалось. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2014 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис зроблено за №52. Від подружнього життя сторони мають одного сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачкою не склалося, сторони по справі мешкають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного бюджету не мають. Спільна дитина проживає з відповідачкою. Спорів про місце проживання дитини та про спільне майно у сторін не виникало. Позивач у збереженні шлюбу сенсу не бачить. Судом було вжито заходів щодо примирення подружжя, а саме ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року сторонам по справі було надано строк на примирення терміном 1 місяць, однак до позитивних зрушень такі заходи не призвели, позивач все одно наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами наразі носить тільки формальний характер, відносини між сторонами зіпсувалися, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, а в першу чергу інтересам дитини, у звязку з чим, суд вважає, що шлюб має бути розірваний.

Outcome: approved