Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

17 лютого 2016 року до суду поштою надійшов позов [PERSON] до державного підприємства « Артемвугілля» (в інтересах СП «Шахта ім. В.І.Леніна») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. У тексті позовної заяви позивачем були зазначені відомості про наявність у нього представника- Рухляда О.В., але документи, що посвідчують повноваження цього представника, як це передбачено положеннями статті 42 ЦПК України, суду не були надані. Позивач, який належним чином був сповіщений про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав суду заяву про розгляд позову у його відсутність.( а.с.36,37 ) У позовній заяві позивачем було зазначено про те, що він з 06 березня 1984 року по 04 квітня 2006 року працював на шахтах державного підприємства «Артемвугілля», у тому числі на шахті ім. В.І.Леніна робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов його праці. Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоровя: професійне захворювання - хронічну радікулопатію, вібраційну хворобу, за якими у 2006 році було проведено розслідування та складений акт форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. Факт ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків підтверджується: повідомленням про професійне захворювання, висновком від 31 січня 2006 року лікарсько- експертної комісії Донецької обласної лікарні професійних захворювань; виписками із історії хвороби № 1513 Інституту медицини праці м. Київ; виписками із історії хвороби міської лікарні м. Горлівка; довідками МСЕК від 03 квітня 2006 року. Вперше висновком МСЕК від 03 квітня 2006 року відносно нього безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 50% у звязку з професійним захворюванням та встановлена 3 група інвалідності. Цим висновком МСЕК відносно нього були визначені потреби в додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання щодо тяжкої фізичної праці, робота у підземних умовах тощо. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоровя, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 50 000 грн. У звязку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, позивач, посилаючись на положення Конституції,статті 237-1 КЗпП України, просив суд стягнути на його користь вказану суму відшкодування та на підставі пункту 2 статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання повністю або частково рішення суду. Представник відповідача, незважаючи на належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні. Представник відповідача - [PERSON], який діє на підставі довіреності ДП «Артемвугілля», надав суду письмові заперечення на позов від 25 лютого 2016 року, в яких зазначив про те, що позовні вимоги [PERSON] визнаються частково - на суму 2000 грн. В обґрунтування своїх заперечень на позов, представником відповідача було зазначено про те, що позивач як на піставу виникнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, посилається на те, що він не має можливості працювати на посадах, які дозволяють одержувати великий заробіток і надає копію трудової книжки з останнім записом про звільнення за 04 квітня 2006 року. Разом з тим, є потреба у наданні позивачем оригіналу трудової книжки з метою з`ясування місця роботи позивача на даний час, а ненадання її оригіналу позбавляє права позивача стверджувати про відсутність можливості працевлаштування та про те, що на даний час протягом десяти років він не працює. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження моральних страждань, порушення життєвих зв`язків, неможливість ведення активного способу життя, можливості вільно спілкуватися, а не надання позивачем акту форми П-4 не дає йому права стверджувати про ушкодження здоров`я лише через невиконання відповідачем вимог охорони праці, бо підлягає з`ясуванню також дотримання позивачем вимог з охорони праці, яке передувало профзахворюванню. Просив з`ясувати питання наявності даних щодо звернення раніше (до грудня 2014 року) позивача до Центрально- Міського районного суду міста Горлівки (за місцем розташування відповідача), щоб виключити можливість повторного звернення позивача до суду з цими ж вимогами, бо ці відомості не може перевірити відповідач у зв`язку з об`єктивними причинами (відсутності вільного та безпечного доступу до документів з причини проведення АТО) та визнати явку позивача у судове засідання обов`язковою.( а.с.28-30,34) Ухвалою суду від 09 березня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо визнання явки позивача обов`язковою у судове засідання. З урахуванням надходження клопотань від сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо проведення розгляду справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] В`ячеслав Дмитрович, [INFO], тривалий час ( з березня 1984 року по 30 червня 1993 року) працював на підприємстві вугільної промисловості- ДП « Артемвугілля», останній раз з 24 червня 1996 року забійником, гірноробочим підземним з повним робочем днем на шахті ім. В.І.Леніна ДП «Артемвугілля» ( а.с.6-7). На підприємстві вугільної промисловості позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обовязків, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Комунального лікувально - профілактичного закладу Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань № 284 від 31 січня 2006 року у [PERSON] було виявлено ( далі- за текстом та мовою документу) «Первычно. Хроническая вертоброгенная пояснично-крестцевая радикулопатия в стадии затихающего обострения с умеренным болевым, мышечно-тоническим, корешковым синдромом. Заболевание профессиональное. Вибрационная болезнь первой степени- вегетативно-сенсорная полиновоспатия верхних конечностей. Заболевание профессональное повторно.» ( а.с.9) Цим же лікувальним закладом було надіслано письмове повідомлення від 31 січня 2006 року № 3578/284 на адресу шахти ім. Леніна про встановлення професійного захворювання відносно [PERSON] ( а.с.8) Згідно висновку МСЕК від 03 квітня 2006 року ( довідка серії ДОН-04 № 052258) за професійним захворюванням відносно [PERSON] було встановлено втрату 50% професійної працездатності безстроково ( профзахворювання хр. п/к радик. 35%, 15% вібраційн.) та його згідно довідки серії ДОН-05 № 112135 від 03 квітня 2006 року було безстроково визнано інвалідом 3 групи. ( а.с. 17) Наказом № 64 к по шахті ім. В.І.Леніна ДП « Артемвугілля» від 04 квітня 2006 року позивача було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України виявлена невідповідність виконуваної роботи внаслідок стану здоровя ( а.с.6-7). Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоровю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача. Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання обмежені його можливості вести активний образ життя; він переносив, переносить та продовжує переносити особливі моральні страждання; не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має право реалізовувати своє право на працю,бо він пенсіонер; частково порушені його відносини з оточуючими людьми,близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне громадське життя, а він частково обмежений у спілкуванні з ними; його не залишає почуття власної непівноцінності; він не може у повному обсязі виконувати роботу по господарству (зазнає постійні фізичні болі у спині, суглобах), не може нормально спати; потребується додаткові зусилля для організації повсякденного життя; він змушений постійно лікуватися; переносити особливі фізичні та психічні страждання; порушені його плани на подальше життя. При визначенні розміру відшкодування заподіяної внаслідок ушкодженням здоровя моральної шкоди, ним було враховано тривалий характер і ступінь заподіяння шкоди його здоровю. Компенсація моральної шкоди оцінюється ним у розмірі 50\~000 грн. (по 1000 грн. за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК). Факт звільнення [PERSON] з підприємства за станом здоровя, знаходження його на стаціонарному лікуванні в медичних закладах підтверджено наявними в матеріалах справи даними трудової книжки позивача, висновками медико-соціальної експертної комісії, виписками з історій хвороби позивача.( а.с.6-7,10-16,17) Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів неспричинення [PERSON] В,Д. моральних і фізичних страждань унаслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (50%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином [PERSON] завдана моральна шкода. За таких умов доводи представника відповідача про те, що факт моральної шкоди не доведений, є безпідставними, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності,з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей,зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Це також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON], суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання органів руху, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує стан здоровя позивача, яке потребує подальшого лікування та не може бути відновлене, неможливість у звязку з цим виконувати роботу за професією в шахті, неможливість в повній мірі забезпечувати себе та членів родини. Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що відсутність акту форми П-4 не дозволяє стверджувати про ушкодження здоров`я лише через невиконання відповідачем законодавства про охорону праці. Відповідно до положень частини 2 статті 153 КпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача в державному підприємстві « Артемвугілля» відповідачем не спростовані, а наявність вини самого позивача в цьому ушкодженні здоров`я є лише припущенням відповідача, а доказування згідно частини 4 статті 60 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях. За наслідками проведеної перевірки інформації з бази КП-ДЗ Центрально- Міського районного суду міста Горлівки Донецької області не було встановлено даних щодо звернення [PERSON] раніше до суду з позовом до ДП « Артемвугілля» ( а.с.35) Щодо негайного виконання рішення суду у повному обсязі або частково, як про це просить позивач, то вимоги статті 367 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, посилання позивача на пункт 2 статті 367 ЦПК України не є дорічним, бо зазначене положення передбачає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в кому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial