Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

19 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як опікун в інтересах недієздатного [PERSON],[PERSON]про виселення без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування позову зазначив, що він за договором купівлі-продажу від 07 лютого 2014 року придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Як зясувалося, у квартирі без законних підстав проживають відповідачі, які самоправно зайняли це жиле приміщення, незважаючи на те, що прийнято декілька судових рішень про їх виселення з цієї квартири за позовом попереднього її власника [PERSON], який помер 18 червня 2015 року, і ці судові рішення виконувались, а відповідачі примусово були виселені із цього житлового приміщення. Останній раз 16 вересня 2011 року відповідачі були примусово виселенні, однак, знову протиправно вселились в спірну квартиру, де безпідставно проживають до теперішнього часу, що порушує його право власності. За таких підстав, позивач просить виселити без надання іншого жилого приміщення [PERSON], недієздатного [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. 07 червня 2016 року заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги [PERSON] були задоволені. 18 серпня 2016 року [PERSON] надала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 07 червня 2016 року., та ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року, заочне рішення від 07 червня 2016 року було скасовано, справу призначено до розгляду. 14 березня 2017 року [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області, приватний нотаріус Словянського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] на час винесенні рішення від 23 грудня 2010 року не був власником спірної квартири, а рішення суду про виселення її та її сина не було виконане. Також [PERSON] не є власником за спірним договором купівлі продажу, оскільки право власності зареєстроване лише за [PERSON]. Крім того при укладенні договору були порушені права недієздатного та його малолітнього сина. Крім того зазначає, що оскільки вона постійно користувалася квартирою та сплачувала комунальні послуги, і саме з нею були укладені договори про надання комунальних послуг, як з власником квартири на підставі ст. 158 ЖК України, то право власності на квартиру нею не втрачено. За таких підстав просить визнати недійсним договір купівлі-продажу кв. № 52, розташованої по провулку Паркову, 4 у м. Словянську, Донецької області. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4446, а також договору про надання адвокатських послуг від 17 квітня 2016 року, позов свого довірителя підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, а також пояснив, що на момент звернення до суду відповідачі проживали у квартирі, яка належала його довірителю, законних підстав для їх проживання не було, а тому рішенням суду їх було виселено. Отже оскільки і на сьогодні вони не мають права на проживання у квартирі, однак на підставі ст. 380 ЦПК України, незважаючи на це може бути за формальних підстав поворот виконання рішення, вважає, що необхідно справу розглянути за наявності обставин, які існували на час подання позову, а вже виконання рішення це стадія, на якій позивач самостійно вирішуватиме необхідність його виконання. За таких підстав просить позов задовольнити у повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог, представник позивача просить у зустрічному позові відмовити, оскільки підстави, на які посилається відповідачка та її представник не ґрунтуються на законі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] який діє на підставі довіреності від 09 червня 2016 року в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] надала суду заперечення стосовно заявлених позовних вимог позивача, обгрунтувала їх тим, що відповідно до п. 2 договору купівлі продажу квартири від 07 лютого 2014 року вбачається, що на момент звернення до суду з позовом про повторне виселення родини [PERSON] з квартири та на момент ухвалення рішення суду від 23 грудня 2010 року , [PERSON] не був власником квартири, а став ним тільки 05 квітня 2012 року. Довідка від 13 січня 2014 року про склад родини, яка видана [PERSON] та [PERSON] не відповідає формі 3 затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики від 22 липня 2003 року № 204, та не затверджена підписом та печаткою начальника ЖЕК. Крім того довідка ДМС м. Словянська від 01 лютого 2014 року про зняття з обліку в квартирі [ADDRESS] дитини [PERSON], 2008 року та його матері [PERSON]В порушує права малолітньої дитини на використання вказаною квартирою, оскільки не відповідає вимогам дійсного Закону та Порядку реєстрації місця проживання, затвердженої наказом МВС України від 22 листопада 2012 року № 1077. Зазначає, що вказані документи які не відповідають Закону були долучені нотаріусу [PERSON], тим самим засвідчений нею договір купівлі продажу від 07 лютого 2016 року не відповідає вимогам ст. 46 Закону України «Про нотаріат». Крім того представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що на сьогодні його довірительку та членів її родини вже примусово виселено з квартири, а отже неможливо виселити осіб, які вже не проживають за вказаною адресою та виселені. Крім того зазначив, що їм стало відомо, що позивач вже продав квартиру іншим особам, і там проживають зовсім інші люди. Вважає, що виселення можливе лише за умови, якщо його довірительку та її родину буде вселено назад у квартиру. З огляду на викладене просять відмовити позивачу в його позовних вимогах. Щодо зустрічного позову, представник відповідачки позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, крім того зазначив, що нотаріальна справа по договору купівлі-продажу також не містить технічного паспорту на квартиру, який є необхідним при укладенні договору купівлі-продажу, отже вважає, що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, оскільки він порушує права власника його довірительки, права недієздатного та малолітньої дитини, а також складений із порушенням вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, із заявами про розгляд справи за його відсутності а також відкладення слухання справи не звертався. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. А саме, шляхом направлення повісток за останнім відомим місцем проживання, за місцем фактичного проживання відповідача, шляхом вручення повісток його дружині, а також згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр». Здійснити, відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. представник Органу опіки та піклування Словянської міської ради, [PERSON], в судовому засіданні рішення просив ухвалити за наявності наданих доказів по справі. Cуд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши надані докази, вважає, що як первісний позов так і зустрічний позов не підлягають задоволенню, виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин, та відповідних їм доказам. Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 07 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі під № 430, [PERSON] продав належну йому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Слов'янською міською радою від 16 березня 2012 року та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 квітня 2012 року, державна реєстрація прав в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська 05 квітня 2012 року, державна реєстрація прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07 лютого 2014 року, двохкімнатну квартиру, загальною площею 45,6 кв.м, в тому числі житловою площею 28,9 кв.м, під № 52 розташовану в будинку № 4 по провулку Парковому м. Словянська Донецької області а [PERSON] купив зазначену квартиру, яка йому належить на праві приватної власності, про що свідчить [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] вказаної двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: Донецька область м. Словянськ пров. Парковий, б. 4 кв. 52 , реєстраційний номер 4600113 від 07 лютого 2014 року. ( а.с. 4-6 т. 1). Як зазначено вище, позивач на законних підставах набув з 07 лютого 2014 року права власності на нерухоме майно - квартиру № 52 по пров. Парковому, у м. Словянську Донецької області. Згідно із довідкою житлово-експлуатаційної організації - ТОВ «Цидило і К» міста Слов'янська від 11 лютого 2015 року [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання: [INFO], б. 4 кв. 52( а.с. 9 т. 1 ); Судом встановлено, що попередній власник вказаної квартири [PERSON], [INFO], з 22 травня 2002 року був зареєстрований у вказаній квартирі та станом на 13 січня 2014 року проживав у цій квартирі один, що підтверджується довідками ТОВ «Цидило і К» ( а.с. 9, 24), а відповідно до витягу з рішення виконкому Слов'янської міської ради від 15 лютого 2012 року за № 86, саме з [PERSON] було укладено договір найму вказаної квартири на склад сім'ї - одна особа( а.с. 25 т. 1 ); Так, згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 березня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2004 року, та ухвалою Верховного Суду України від 12 січня 2007 року, ці судові рішення також залишені без змін ( а.с. 23, 59-65 т. 1 ), договір купівлі продажу квартири(а.с. 183), розташованої у Донецькій області, у м. Словянську, по пров. Парковому , б. 4 кв. 52, укладений 09 серпня 1995 року між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним, з [PERSON] на користь [PERSON]С стягнуто 8700 гривень, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселені із вказаної квартири, а [PERSON] вселений у цю квартиру. Зазначене рішення суду було виконано у примусовому порядку 25 травня 2005 року та відповідачі були виселені державним виконавцем із спірної квартири. Однак, після примусового виселення, відповідачі знову самовільно вселились у цю квартиру. 22 травня 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів із вказаної квартири та про зняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою: Донецька область м. Словянськ пров. Парковий, б. 4 кв. 52. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2010 року відповідачі були виселені із спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Рішення суду у цій частині набрало законної сили 20 квітня 2011 року після винесення рішення Апеляційним судом Донецької області і скасування рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволення вимог [PERSON] про зобов'язання Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою, у чому було відмовлено. ( а.с. 10-12,71-74 т. 1 ). За заявою [PERSON] про перегляд рішення Слов'янського міськрайонного суду від 23 грудня 2010 року за нововиявленими обставинами, ухвалою суду від 30 квітня 2013 року було відмовлено у задоволенні її заяви, та ця ухвала суду набрала законної сили 31 травня 2013 року, як залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області. ( а.с. 66-69 т. 1). Між тим, згідно із ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 03 лютого 2014 року була задоволена заява [PERSON] та прийнято рішення про повторне виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду від 23 грудня 2010 року із квартири [ADDRESS]. Ця ухвала суду набрала законної сили 20 березня 2014 року( а.с. 13-14 т. 1). Як вбачається з цієї ухвали суду, судом було встановлено, що під час примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду від 23 грудня 2010 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] були примусово виселені 15 вересня 2011 року із спірної квартири та 16 вересня 2011 року було закінчено виконавче провадження. Після чого відповідачі самостійно та самовільно вселились знову у цю квартиру, де проживають по теперішній час. Ця обставина стала підставою для прийняття судом ухвали про повторне примусове виселення відповідачів із спірної квартири. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2014 року, за виконавчим документом, виданим на підставі ухвали Слов'янського міськрайонного суду від 03 лютого 2014 року про повторне виселення з квартири [ADDRESS] було відкрито виконавче провадження. ( а.с. 7 т. 1 ). Однак, вказана ухвала суду про повторне виселення відповідачів на підставі рішення суду від 23 грудня 2010 року зі спірної квартири не виконана, так як державним виконавцем винесено постанову від 18 вересня 2015 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку зі смертю стягувача [PERSON] ( а.с. 8 т. 1 ). Попередній власник квартири [PERSON] О І. дійсно помер 18 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І НО № 907583 виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську ( а.с. 46 т. 1 ). Крім того, з довідки № 5 від 26 квітня 2010 року, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» міста Слов'янська, вбачається, що згідно із рішенням Слов'янського міськрайонного суду від12 березня 2004 року розпорядження голови Слов'янської міської ради народних депутатів від 08 серпня 1995 року №1396 «Про приватизацію квартири [ADDRESS] » визнано незаконним, також визнається недійсним свідоцтво про право власності, видане Слов'янською міською радою 08 серпня1995 року на ім'я [PERSON] і договір купівлі-продажу, посвідчений на товарній біржі «Міжрегіональна агропромислова біржа» від 09 серпня 1995 року на ім'я [PERSON]Заява про анулювання прав власності на об'єкт нерухомості занесена до реєстрової книги анулювання прав власності за № 5 від 26.04.2010 року. Договір купівлі-продажу від 09 серпня 1995 року на квартиру [ADDRESS] в БТІ не повернений. ( а.с. 25 об т. 1 ). З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що спірні правовідносини неодноразово були предметом розгляду у судах, і рішеннями судів різних інстанцій встановлено що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають законних підстав для вселення і проживання у [INFO]. Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 61ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа. На думку суду, доводи відповідачки та її представника щодо позову фактично зводяться до переоцінки обставин, які були предметом іншої цивільної справи. Суд наголошує на тому, що до компетенції суду першої інстанції не входить можливість надання оцінки висновкам, викладеним у рішенні суду, яке набрало законної сили, та їх переоцінки, що на думку суду відповідає принципу обовязковості рішення суду, передбаченому ст.14 ЦПК України, а також процесуальній визначеності рішення суду. За таких обставин суд відхиляє доводи відповідачки та її представника щодо наявності права власності та або будь-якого іншого речового права на спірну квартиру [ADDRESS] у відповідачів. Як встановлено в судовому засіданні, на час звернення до суду позивача із вказаним позовом 19 квітня 2016 року, відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживали у спірній квартирі без законних на то підстав. Наведена вище обставина підтверджується: складеними актами житлово-експлуатаційної організації - ТОВ «Цидило і К» ( а.с. 40,55 т. 1); Актом № 748 від 18 грудня 2013 року по факту проживання за адресою: [INFO], б. 4 кв. 52 встановлено, що за вищевказаною адресою проживає родина у складі пяти осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказане засвідчення сусідами [PERSON], [PERSON], а також затверджено керівником комітету Леус. (а.с. 148)також відомості про проживання відповідачів містяться у довідці № 903 від 19 травня 2016 року наданої керівником мікрорайону «Северний»(а.с. 195 т.1); Відповідно до посвідчення № 13-07/053 виданого органом опіки та піклування виконкому Словянської міської ради [PERSON] призначена опікуном над [PERSON](а.с. 144 т. 1); Відповідно до довідки ТОВ «Цидило і К» № 466 від 04 листопада 2016 року, на квартиру [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № 3241, власник зазначеного особового рахунку до 2001 року підприємству не відомий, з часу прийняття у 2001 році підприємством будинку на баланс до січня 2013 року особовий рахунок був відкритий на імя [PERSON] З січня 2013 року по січень 2016 року особовий рахунок був відкритий на імя [PERSON] З січня 2016 року по теперішній час особовий рахунок відкритий на імя [PERSON] Згідно банківських виписок платником послуг наданих ТОВ «Цидило і К» з утримання та обслуговування житлового будинку та прибудинкової території по особовому рахунку № 3241 є [PERSON](а.с. 54 т.2); З листа управління соціального захисту населення Словянської міської ради № С-3001-2.1-62 від 28 жовтня 2016 р. наданої [PERSON] вбачається, що до органу опіки та піклування не надходило запитів про узгодження дозволу на зняття з реєстрації Словянським МВ ГУДМС України в Донецькій області [PERSON], [PERSON], [PERSON], пунктом 2 вказаного листа передбачено, що до органу опіки та піклування не надходило запитів про узгодження дозволу на виселення з ВДВС Словянського міськрайонного Управління юстиції та Словянського міськрайонного суду Донецької області(а.с. 55 т.2); Договором зобовязанням 1111 від 09 серпня 1995 року, яким передбачено, що ЖЕК та [PERSON] уклали договір на ремонт та обслуговування квартири індивідуального власника в будинку державного або громадського фонду (а.с. 57 т. 2), також вказане підтверджується квитанціями про сплату послуг ЖЕКу з обслуговування вищевказаної квартири(а.с. 59-63 Т.2). Разом з тим, на час розгляду справи достовірно встановлено, що відповідачі зі спірної квартири вже виселені і на сьогодні в ній не проживають. Наведена обставина підтверджується такими доказами: Відповідно до листа Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 31831 від 28 жовтня 2016 року, [PERSON] звернулася до відділу з проханням надання можливості забрати з квартири [ADDRESS] теплі речі, медичні документи та інше, [PERSON] було розяснено , що вказане майно яке знаходилось у вищезазначеній квартирі було описано та передано на зберігання стягувачу на підставі акту державного виконавця від 06 вересня 2016 року який було складено на підставі виконавчого листа № 2/243/1834 від 01 липня 2016 року виданого Словянським міськрайонним судом Донецької області(а.с. 114 т.2); На виконання ухвали суду від 03 квітня 2017 року на адресу суду було надіслано копії виконавчих проваджень ВП № 51602862 від 11 липня 2016 року за виконавчим листом № 1006 2/1834/2016 від 01 липня 2016 року виданим Словянським міськрайонним судом Донецької області , ВП № 51605090 від 11 липня 2016 року за виконавчим листом № 1006 2/243/1834/2016 виданим Словянським міськрайонним судом Донецької області, ВП № 51605195 від 11 липня 2016 року за виконавчим листом № 1006 2/243/1834/2016 від 01 липня 2016 року виданим Словянським міськрайонним судом Донецької області. У судовому засіданні вказані виконавчі провадження було досліджено та встановлено, що за вказаними виконавчими провадженнями відповідачі були виселені про що в наявності є акти державного виконавця від 06 вересня 2016 року, та постанови про закінчення виконавчих проваджень від 07 вересня 2016 року, а саме приміщення квартири [ADDRESS] було звільнено від боржників [PERSON],[PERSON], [PERSON], майно описано та передано на зберігання стягувачу [PERSON]С.(а.с. 176 -261 Т.2), (а.с. 1-27 Т.3) Із довідки комітету мікрорайону «Северний» № 205 від 27 липня 2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] який зареєстрований за адресою: [INFO], б. 4 кв. 52 фактично мешкає за адресою: м. Словянськ пров. Демократичний,27 А з 2012 року по теперішній час.(а.с 112 т. 1). З огляду на викладене, в судовому засіданні достовірно встановлено, і ця обставина визнається представником позивача, що відповідачі були примусово виселені з квартири, і на сьогодні в ній не проживають. Крім того, як видно із актуальної інформації про право власності на квартиру [ADDRESS], станом на 13 січня 2017 року спірна квартира на підставі купівлі-продажу № 74 належить [PERSON]. Суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЦПК України, Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дійсно на момент звернення із вказаним позовом, відповідачі дійсно проживали без законних підстав у квартирі № 52, по провулку Парковому, 4 у м. Словянську, Донецької області, яка на той час належала позивачеві на праві власності, однак на теперішній час відповідачі у спірній квартирі не проживають, оскільки вони з квартири виселені, до того ж, як достовірно встановлено у судовому засіданні квартира на сьогодні належить на праві власності за договором купівлі-продажу іншій особі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на теперішній час права позивача не порушені, а тому у первісному позові слід відмовити. Вирішуючи зустрічний позов, суд приходить до такого висновку. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, недієздатний [PERSON], інтереси якого в суді представляє [PERSON]. К.С., не є власником спірної квартини, та не має будь-якого іншого речового права на спірну квартиру, а отже підстав вважати, що укладеним договором купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] були порушені права позивача у суду немає. Доводи відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON], висловлені під час судового розгляду вищенаведених висновків не спростовують. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у зустрічному позові також слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.. За судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист у порядку, встановленому цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 380 ЦПК України, слід дійти до висновку, що питання про поворот виконання рішення суду вирішується при новому розгляді справи. При цьому, суд зазначає, що згадана стаття прямо не зазначає, що це має бути новий розгляд після скасування заочного рішення. Разом з тим, на думку суду, можливо дійти до висновку, що положення вказаної статті розповсюджуються і на новий розгляд справи при скасуванні заочного рішення. Так в своїх доводах представник позивача зазначив, що за формальним підходом, у разі відмови у задоволенні позову за будь-яких підстав, повинен бути здійснений поворот виконання рішення. Суд не може погодитися із такими доводами представника позивача, оскільки як видно із аналізу згаданої статті, повертається лише безпідставно стягнене за скасованим рішенням. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі не є власниками спірної квартири та не набули права проживання з будь-яких інших підстав, і суд відмовив у задоволенні позову лише з тих підстав, що порушення права на момент розгляду спірних правовідносин не існує. Отже, будь-яких підстав для здійснення повороту виконання рішення у суду не має, оскільки під час розгляду справи не встановлено, що виселення за заочним рішенням було безпідставним. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed