Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

17 квітня 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до Локачинської селищної ради Локачинського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог зазаначає, що за проханням [PERSON], [INFO], вона з травня 2007 року по даний час проживає зі своїм сином [PERSON] у житловому будинку за адресою: смт. Локачі, вул. Володимирська, 57 Локачинського району, що належить [PERSON] на праві приватної власності. 12 серпня 2008 року [PERSON] своєю довіреністю уповноважив її бути його представником в державних та інших підприємствах і установах та організаціях незалежно від форм власності, в тому числі органах нотаріату, при вирішенні питань, повязаних з продажем житлового будинку від його імені, що знаходиться за адресою: смт. Локачі, вул. Володимирська, 57, який належить йому на праві приватної власності, та представляти його інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, повязаних з належним оформленням договору дарування, та бути його представником у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації. У серпні 2008 року через хворобу [PERSON] помер в Локачинській ЦРЛ. Заповіту останній не складав та у володіння спадковим майном до цього часу фактично ніхто не вступив. В період з серпня 2007 року по даний час позивач безперервно проживає в даному житловому будинку зі своїм сином [PERSON] та внуком [PERSON] У вказаний період часу позивач у житловому будинку неодноразово проводила внутрішні та зовнішні ремонтні роботи. Крім того, остання здійснює оплату за одержані комунальні послуги, а саме: водопостачання, електроенергію та вивіз сміття, а також постійно обробляє присадибну земельну ділянку. Зазначає, що з травня 2007 року по даний час, тобто, більше ніж десять років вона зі своїм сином та внуком добросовісно, відкрито користуюся та безперервно володіє нерухомим чужим майном - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Володимирській, 57 у смт. Локачі Локачинського району Волинської області, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок. 22 травня 2018 року позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Судові витрати просить залишити за нею. Представник відповідача 22 травня 2018 року також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, cуд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Судом встановлено, 12 серпня 2008 року [PERSON] своєю довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником в державних та інших підприємствах і установах та організаціях незалежно від форм власності, в тому числі органах нотаріату, при вирішенні питань, повязаних з продажем житлового будинку від його імені, що знаходиться за адресою: смт. Локачі, вул. Володимирська, 57, Локачинського району, який належить йому на праві приватної власності, та представляти його інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, повязаних з належним оформленням договору дарування, та бути його представником у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації. Довіреність видана строком на один рік і дійсна до 12.08.2009 року, яка посвідчена державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1897 від 12.08.2008 року (а.с.9). [PERSON] на виконання довіреності виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Володимирській, 57 у смт. Локачі Локачинського району (а.с.10-13). Крім того, позивач в комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 22 жовтня 2008 року отримала витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно та про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15,16). Вказані документи на вищевказаний житловий будинок є належними доказами, які підтверджують той факт, що позивач володіє вказаною нерухомістю добросовісно. 19 серпня 2008 року [PERSON] помер у Локачинській ЦРЛ, що стверджується копією актового запису про смерть № 31 від 20 серпня 2008 року (а.с.31). Заповіту останній не складав та у володіння спадковим майном до цього часу фактично ніхто не вступив. Крім того, у нотаріальній конторі спадкова справа щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Локачі, вул. Володимирська, 57 Локачинського району Волинської області, який належить на праві приватної власності [PERSON], не відкривалась. У звязку із смертю довірителя [PERSON], видане останнім доручення від 12.08.2008 року, відповідно до приписів ст. 248 ЦК України втратило юридичну силу, а тому вирішити питання, повязані з продажем житлового будинку від імені довірителя, позивачу не представилось можливим. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з серпня 2007 року по даний час безперервно проживає в даному житловому будинку зі своїм сином [PERSON] та внуком [PERSON] Позивач здійснила енергозберігаючі заходи, забезпечила проведення заміну вікон, дверей, було частково утеплено пінопластом будинок, перекрито дах, неодноразово проводились внутрішні та зовнішні ремонтні роботи. Подвіря частково облаштоване твердим покриттям, а також, остання здійснює оплату за одержані комунальні послуги, а саме: водопостачання, електроенергію та вивіз сміття. Постійно обробляє присадибну земельну ділянку. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] добросовісно, відкрито користується вказаним нерухомим майном. Вказані обставини не оспорюються відповідачем, а також це встановлено з досліджених судом вищевказаних письмових доказів. Разом з тим, необхідно зазначити, що позивачем особисто було передано [PERSON] - сину її довірителя, який приїхав з міста Югорська Тюменської області Ханти-Мансійського округу Російської федерації відвідати хворого батька, дві тисячі пятсот доларів США, з метою у майбутньому повернути собі кошти від продажу вказаного житлового будинку, після виготовлення всіх необхідних документів, що стверджується розпискою від 13 серпня 2008 року (а.с.17). Отже, власник будинку [PERSON] фактично отримав кошти за продаж свого будинку. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У частині 1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю у підготовчому судовому засіданні. Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Володимирській, 57 у смт. Локачі Локачинського району Волинської області, протягом більше десяти років, наявні визначені законом підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно, яке не оспорюється іншими особами, за набувальною давністю. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач просить суд, сплачений судовий збір залишити за нею. Тому, необхідно пропорційно здійснити розподіл судових витрат, при цьому, 50 відсотків повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків залишити за позивачем на підставі її заяви.

Outcome: approved