Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

17 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вимоги мотивувала тим, що вона є єдиним, що прийняла спадщину спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], яка настала [INFO], з яким вона постійно проживала по [ADDRESS]. Прийняття спадщини відбулося внаслідок проживання з померлим на час його смерті. За відсутності реєстрації за чоловіком права власності на збудований житловий будинок по [ADDRESS], вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок та господарські споруди за вказаною адресою. Позивачка у судове засідання не з'явилася, у своїй заяві позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, [PERSON] у своїй письмовій заяві позов визнав у повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, із 30 липня 1961 року [PERSON], 1936 року народження, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 1945 року народження (а.с.7). У 1960 роках [PERSON] рішенням загальних зборів існуючого на той час колгоспу «Зоря» під житлову забудову виділялась земельна ділянка по [ADDRESS] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер (а.с.6). Згідно з записами в погосподарські книзі за №9 житловий будинок за вказаною адресою значиться за [PERSON] (а.с.9). У житловому будинку за вказаною адресою разом з померлим були та залишаються зареєстрованими дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON], однак фактично на час смерті та після неї у будинку проживала та проживає лише дружина (а.с.10, 27). 17 жовтня 2006 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка (а.с.22). За наданими Липоводолинською райдержнотконторою 21 січня 2014 року відомостями, за заявою [PERSON] від 17 жовтня 2006 року була заведена спадкова справа №261/2006 після смерті [PERSON], відомості про інших спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину відсутні. Заповіт від імені [PERSON] Липоводолинською держнотконторою не посвідчувався (а.с.21). 19 грудня 2006 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.23-26). 03 березня 2014 року КП «Сумське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до даних техпаспорту домоволодіння складається із житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 66,6 кв.м, житловою - 34,5 кв.м, із верандою літ.«а» та ганком літ.«кр», літньої кухні літ.«Б», сараїв літ.«В», літ.«Д», гаражу літ.«Г», погребу літ.«п/г», огорожі літ.«№1-3», колодязю літ.«№4», загальною інвентаризаційною вартістю 142487 грн. Так, згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121. Із записів погосподарських книг вбачається, що домоволодіння за вказаною адресою значилось за померлим [PERSON] Однак, зважаючи на правовий режим набутого у шлюбі зазначеного нерухомого майна, яке відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС на праві спільної сумісної власності належало померлому та його дружині [PERSON] у рівних частинах (по 1/2 частині кожному), спадщина після смерті [PERSON] відкрилась лише на 1/2 частину домоволодіння. Згідно з ч.3 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON], яка настала [INFO], його дружина, проживала разом з ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась на 1/2 частину належного чоловіку домоволодіння. Заява сина померлого - [PERSON] від 26 грудня 2013 року про відсутність намірів спадкувати спірне майно не має правового значення у вирішенні даного спору (а.с.11), оскільки не є у розумінні вимог цивільного законодавства відмовою від прийняття спадщини та у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини не є заявою спадкоємця. За таких обставин, оцінюючи записи у погосподарській книзі у сукупності з іншими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення факту належності померлому [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, які він за життя не оформив належним чином, а іншої 1/2 частини на праві спільної сумісної власності позивачці. Тому враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, яка за відсутності правовстановлюючих у розумінні сучасного законодавства документів на спадкове домоволодіння позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати право власності на нього, беручи до уваги правовий режим спірного майна, набутого померлим у шлюбі, суд вважає, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на весь будинок з господарськими будівлями та спорудами. Зважаючи на подану [PERSON] заяву, у якій вона просить не відшкодовувати їй сплачені судові витрати, суд вважає за можливе не вирішувати це питання у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved