Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

18 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві та судовому засіданні посилалась на те, що вони з відповідачем одружені з 24 грудня 2011 року, від шлюбу малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. З січня 2013 року між сторонами було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги, спільного сімейного бюжету. Враховуючи вищевикладене, позивач зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам, тому позивач звернулась до суду та просила суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням у пресі з відповідним змістом, а відтак суд у судовому засіданні відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалив розглянути справу у заочному порядку (а.с. 17, 19) Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 грудня 2011 року, шлюб зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції, актовий запис № 853, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Також у судовому засіданні встановлено, що з січня 2013 року між сторонами по даній цивільній справі були припиненні подружні стосунки, ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача, тому зберігати сімю сторони не бажають й вважають, що це не можливе, а також суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, дані обставини підтверджуються пояснення сторін у судовому засіданні (а.с. 20). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з січня 2013 року та з цього часу відносини між подружжям по справі не поновлювались, зберігати шлюб не бажають й вважають, що це неможливо та суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved