overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

18 травня 2016 року до Миргородського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у офіційному шлюбі, який розірвано 20 квітня 2016 року. В період шлюбу в них народився син. Позивачка вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на його утримання після припинення шлюбних відносин. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування розміру аліментів вона вказала, що сама ніде на даний час не працює та перебуває на обліку як безробітна. Син потребує значних витрат на утримання, а відповідач в добровільному порядку свій обовязок не виконує. Відповідач в судовому засіданні заперечив позов у повному обсязі. Суду пояснив, що на даний час він не працює та отримує пенсію по інвалідності, так як являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Разом із колишньою дружиною та сином проживають у одному будинку. Він займається вихованням сина та приймає участь у його утриманні. Однак кошти сину він дає особисто а не через матір. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши та проаналізувавши всі докази, зібрані по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 20 квітня 2016 року. Мають спільну неповнолітню дитину : сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Ромоданівської селищної ради. Між позивачем та відповідачкою не досягнуто домовленості щодо участі в матеріальному утриманні неповнолітнього сина. Тому суд вважає, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина. При визначенні розміру аліментів суд виходить із засад викладених в ст. 182 СК України та вимог статті 180 СК України, якою покладено обовязок по утриманню дітей на обох з батьків. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивачки, так як вважає, що розмір аліментів, які відповідач зобовязаний сплачувати повинен становити 1/4 частини його заробітку щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

18 травня 2016 року до суду надійшла заява [PERSON] про виправлення описки в рішенні суду від 28 квітня 2016 року, яким задоволено його позов до Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнаня право на земельну частку (пай). Заява мотивована тим, що в написанні дати винесення рішення допущено описку і замість правильно дати «28 квітня 2016 року» вказано дату «28 квітня 2015 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Представник відповідача Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області до суду не зявився, при цьому подав заяву про здійснення судового розгляду без його участі. Неявка вказаних осіб відповідно до частини четвертої статті 219 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень до рішення суду. Оскільки всі особи, які беруть участь у справі, до суду не зявилися, відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. 28 квітня 2016 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області винесено рішення у цивільній справі №739/576/16-ц, яким задоволено позов [PERSON] до Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання право на земельну частку (пай). При цьому вказане рішення датоване 28 квітня 2015 року, хоча з матеріалів справи, зокрема журналу судового засідання, вбачається, що розгляд справи та винесення рішення було здійснено саме 28 квітня 2016 року. Викладене свідчить про допущену описку в написанні дати винесення вказаного вище рішення і замість дати «28 квітня 2015 року» має бути вказана дата «28 квітня 2016 року. Відповідно до частини першої статті 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Таким чином, зважаючи на вищевказане, заява [PERSON] про виправлення описки, допущеної у судовому рішенні, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

18 травня 2016 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт постійного проживання спільно з [PERSON], яка померла 07 вересня 2015 року, в домобудівлі № 6 по вул. Перепелиці с. Містки Сватівського району Луганської області, період з 27 липня 2014 року та по день відкриття спадщини 07 вересня 2015 року. В судове засідання заявник не з`явився. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву, просив суд задовільнити її та суду пояснив, що померла [PERSON] була переміщеною особою та проживала у своєї дочки в с. Містки Сватівського району разом з нею та її чоловіком. Заінтересована особа суду пояснила, що померла [PERSON] є її матірю, вона проживала у [INFO], а з початком АТО переїхала разом з заявником та його дружиною до неї у с. Містки Сватівського району та проживали разом. Заявник її син. Свідок Сім`яниста Н.І. суду підтвердила, що заявник разом з [PERSON] проживали разом у матері заявника. Суд, вислухавши представника заявника, заінтересовану особу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: допитаний в судовому засіданні свідок Сім`яниста Н.І. підтвердила факт сумісного проживання [PERSON] з заявником. [PERSON] за життя проживала у [INFO], після того як розпочалась АТО переїхала разом з сім`єю заявника, який є її онуком до своєї дочки матері заявника в с. Містки Сватівського району Луганської області вул. Перепелиці, 6, (номер будинку виправлявся з 3 на 6) та проживала разом з спадкоємцем за вказаною адресою по день своєї смерті, тобто по 07 вересня 2015 року. Після її смерті відкрилась спадщина, заявник є спадкоємцем за заповітом, та не може оформити спадщину так як необхідно встановити факт постійного проживання з спадкодавцем /а.с.5-16/. За такими обставинами суд вважає, що, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

18 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 23/4. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.05.2016р. о 10 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.05.2016р. о 10 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Прокопенко лікарні КЗ „Новомосковської ЦРЛ ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора доступна малопродуктивному мовному контакту. Під час розмови напружена, підозріла, на запитання відповідає вибірково, після пауз, не завжди по суті, очного контакту не підтримує, до чогось прислуховується, на деякі питання відповідає з незадоволенням. Назвала своє імя, знає де знаходиться. Висловлює маячні ідеї відносини, переслідування, фізичної дії на адресу оточуючих. при спробі корекції афектується. Психічно хворою себе не вважає. Опирається огляду, дереться. Інструкції не виконує. Мислення паралогічне, непослідовне. Критка до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

18 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кірова, 137/52. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.05.2016р. о 10 год. 38 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.05.2016р. о 10 год. 38 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора розгублена, занепокоєна. Активна увага відсутня. У навколишньому середовищі, місті, календарному часі, в особистості орієнтована приблизно вірно. Зовнішньо розгублена, рухи загальмовані, стислі. Не може назвати анамнестичні дані про себе. Легко відволікаємо. Висловлює маячні ідеї відносини, отруєння. Вираз обличчя маскоподібний. Темп мови уповільнений. На запитання відповідає формально, односкладово, після довгої паузи, примітивно. Голос не чіткий. Дивиться в одну крапку. Адекватної оцінки ситуації не має. Усі психічні процеси туго рухомі. Емоційно неадекватна. Каже, що дома її переслідують „голоси, їх зміст не розкриває. Память знижена. Критика знижена. Психічно хворою себе не вважає. [PERSON] було поставлено попередній діагноз галюциноз органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

18 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, 7/249. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.05.2016 р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.05.2016 р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря [PERSON] лікарні КЗ „ДМЛ № 4 ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої тривога досягає психомоторного збудження. Висловлює маячні ідеї самозвинувачення, не їсть. Скоїла суїцидальну спробу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

18 травня 2016 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 80000 грн, та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 03 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надано грошові кошти у сумі 80000 грн. з умовою їх повернення за першою вимогою. Однак на день подання позову відповідач не повернув борг, чим порушив взяті на себе зобов'язання. У судове засідання позивач не з'явився, проте від представника позивача надійшла письмова заява, в якій представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. 03 березня 2015 року [PERSON] в присутності двох свідків отримав від позивача 80000 гривень та зобовязався повернути їх за першою вимогою (а.с.5). Згідно з ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на норми ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

18 травня 2016 року по вказаній цивільній справі було винесене рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах\~ неповнолітньої\~ [PERSON]\~ до\~[PERSON], третя особа\~ орган опіки та піклування\~ Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради\~ про\~ визнання\~ таким, що втратив право користування\~ житловим приміщенням, стягнення моральної шкоди відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до\~ [PERSON]\~ про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням\~ шляхом вселення, та зобов»язання\~ вчинити певні дії задоволено. У судове засідання сторони по справі не з'явилися. У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. Встановлено, що 18 травня 2016 року по вищезазначеній цивільній справі постановлено рішення. Однак, згідно ст. 88 ЦПК України, не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме, стягнення судового збору. Згідно п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, оскільки дійсно в частині розподілення судових витрат не постановлено рішення, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачені ним при зверненні до суду 974 грн. 40 коп. судового збору. Разом з тим, враховує, що позовні вимоги оплачені [PERSON], судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

18 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. З позовної заяви вбачається, що 01 вересня 1999 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний, неповнолітню дитину сина [PERSON] залишено проживати з матірю. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердому грошовому розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 жовтня 2009 року. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 28 жовтня 2009 року по 12 квітня 2016 року складає 12 330,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути неустойку (пеню) у сумі 12 330,00 грн. Позивач у судове засідання не прибула, проте надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved