Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

19 лютого 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що їй на підставі договору дарування від 16.01.2006 р. та реєстрації права власності на нерухоме майно Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 16 серпня 2006 року, номер витягу - 11555717 та реєстраційний номер 4544037 належить 3/4 частки майна її матері - [PERSON], яка померла [INFO], що становить 68/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних господарських споруд, а також земельної ділянки площею 0.25 га. по [ADDRESS]. Решта, 1/4 частка майна, а саме 32/100, належить її братові [PERSON]. За рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 30 квітня 2010 р. про встановлення порядку користування вищевказаним наділом землі домоволодіння, їй виділено земельну ділянку площею 0,1640 га (посвідчення права власності на яку державним актом вона не змогла реалізувати через неправомірні дії відповідача), [PERSON] - 0,0779 га., решту 0,008 га. землі залишено у їхньому спільному користуванні. [PERSON] діючи всупереч вимогам п. 7.10. Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 за №173, за яким відстань від джерела водопостачання до джерел забруднення повинна бути не менше 20 метрів, у 2007 році побудував біля приміщення літньої кухні (розташованої на відстані 6 метрів від нашого спільного колодязя) сарай для тримання свиней та птиці, а майданчик для їх вигулу) облаштував за 3 метри від криниці. Крім цього, як вбачається з висновку судово-будівельної експертизи від 13.11.2008 р. за № 2227, проведеної на підставі ухвали Хотинського районного суду від 03.09.2008 СП «Західно-український експертно-консультативний центр» по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл земельної ділянки, останній, звівши самовільно господарську споруду на відстані 9-ти метрів від її житлового будинку, порушив санітарні норми передбачені п.3.25 (таблиця 3.2а) Державних будівельних норм ДБН 360-92** «Планування і забудови міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44, згідно з якими відстань до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв. м. від житлових будинків та літніх кухонь має складати 15 м., від питного колодязя - 20 м. Зважаючи на незаконність таких дій [PERSON], вона впродовж кількох років неодноразово зверталась за захистом своїх прав до органів санепідслужби та прокуратури області і за результатами розгляду її звернень вищевказаний орган контролю вживав заходи до усунення зазначених порушень. Вказує на те, що головний державний санітарний лікар Чернівецької області приписами від 16.04.2008 р., 14.10.2011 р. та 10.07.2013 р. забороняв [PERSON] утримувати вказану живність у самочинно побудованому ним сараї. При цьому, за невиконання останнього припису Головного управління Держсанепідслужби, 17.09.2013 щодо відповідача складено протокол про порушення санітарних норм, а 18.10.2013 винесено постанову за №17 про накладення на нього стягнення у вигляді штрафу. Головний державний санітарний лікар Хотинського району 21.07.2010 виніс постанову про застосування до [PERSON] адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства, на що було винесено припис. Однак відповідач жодного разу не виконав законні вимоги органу державного контролю та, починаючи з весни і по осінь, продовжує щороку утримувати в цьому приміщенні ті ж свині та свійську птицю. Розгляд її звернень до органів прокуратури носив, як правило, безрезультатний характер і завершувався формальною відпискою про необхідність вирішення спору в порядку цивільного судочинства. Внаслідок цього, весь цей період часу вона змушена користуватись недоброякісною водою, а через сморід від свинячих фекалій не в змозі відчиняти влітку вікна власного будинку, відпочивати під відкритим небом на подвір'ї. Тобто, в результаті незаконних дій [PERSON], як щодо зведення споруди, так і її використання за цільовим призначенням, вона не може належно та в повному обсязі користуватись власним житлом. Відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.06.2010 року про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] зобов'язано перенести газопровід, який він проклав до свого житла повітряним шляхом через її ділянку у 2007 році. За результатами розгляду подання ВДВС Хотинського районного управління юстиції про роз'яснення цього рішення, Хотинський районний суд ухвалою від 09.12.2010 відмовив у задоволенні подання, оскільки в рішенні чітко зрозуміло зазначено, що [PERSON] зобов'язаний усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом перенесення газопроводу з її частини земельної ділянки на виділену йому частину землі. Однак, обмежившись знесенням повітряної частини газопроводу, і скориставшись її перебуванням на санаторному лікуванні, [PERSON] прокопав через її подвір'я траншею довжиною 15 метрів і проклав по ній газопровід під землею. Вважає, що він не виконав судове рішення, яким вимагалось перенести газопровід саме на його частину наділу землі. Більше того, внаслідок цих незаконних дій, відповідач спотворив ділянку, оскільки, через просідання землі по всій довжині прокопки, подвір'я до цих пір не приведене до нормального стану. А тому вона не може використовувати цю частину землі за призначенням, як робила це до братового самоуправства, коли з мамою облаштували на тому місці, в тіні під яблунею, зону відпочинку. В той же час, державні виконавці використали це як підставу для закінчення цього виконавчого провадження, про що свідчить відповідна постанова від 11.04.2011 року, хоч прокладений відповідачем газопровід як проходив, так і проходить через її подвір'я. З даного приводу вона неодноразово зверталась до керівництва ВДВС Хотинського РУЮ, скаржилась на бездіяльність цієї служби до органів прокуратури області та району. Однак у всіх цих випадках зазначені органи обмежились формальними відписками. Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просила задовольнити її позовну заяву в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила суд заборонити [PERSON] утримувати у самочинно побудованому ним сараї свині та свійську птицю, а також зобов'язати [PERSON] перенести газопровід з її частини земельної ділянки на виділену йому частину землі, також просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, але від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнають, просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Також в судове засідання надійшло заперечення від відповідача [PERSON], яким він вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, а також вивчивши заперечення надане відповідачем [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 66 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутись до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено судом на підставі договору дарування від 16.01.2006 року та реєстрації права власності на нерухоме майно Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 16 серпня 2006 року, номер витягу - 11555717 та реєстраційний номер 4544037 позивачу належить 3/4 частки майна її матері - [PERSON], яка померла [INFO], що становить 68/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних господарських споруд, а також земельної ділянки площею 0.25 га. по [ADDRESS]. Решта, 1/4 частка майна, а саме 32/100, належить її братові, тобто відповідачу [PERSON]. Судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 30 квітня 2010 року про встановлення порядку користування вищевказаним наділом землі домоволодіння, позивачу виділено земельну ділянку площею 0,1640га., а [PERSON] - 0,0779 га., решту 0,008 га. землі залишено у їхньому спільному користуванні (а.с.18-20). Крім того, як встановлено судом відповідач [PERSON] прокопав через подвір'я позивачки [PERSON] траншею довжиною 15 метрів і проклав по ній газопровід під землею, чим спотворив земельну ділянку через просідання землі по всій довжині прокопки. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.06.2010 року про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] зобов'язано перенести газопровід, який він проклав до свого житла повітряним шляхом через ділянку позивача у 2007 році (а.с.21), однак відповідачем не виконано вищевказане рішення. Крім того відповідачем [PERSON] у 2007 році побудовано біля приміщення літньої кухні (розташованої на відстані 6 метрів від їхнього спільного з позивачкою колодязя) сарай для тримання свиней та птиці, а майданчик для їх вигулу облаштовано за 3 метри від криниці. У відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.94 року N 4004 - ХІІ та п. 7.10 «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 року № 173 (колодязі, свердловини в індивідуальних садибах повинні бути віддалені від джерел забруднення на відстань не менше 20 м.). Як вбачається із матеріалів справи, а саме припису № 02-01/1693 від 10.07.2013 року Головного Управління Держсанепідслужби у Чернівецькій області про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства відповідача [PERSON] було зобов'язано не використовувати господарське приміщення для утримання свійських тварин (свиней, птахів), що знаходиться на відстані 5 метрів від криниці, яка знаходиться на спільному користуванні позивача та відповідача (а.с.72). Також із вищевказаного припису Головного управління Держсанепідслужби у Чернівецькій області 02-02/1693 від 10.07.2013року вбачається, що на момент перевірки, а саме 23.07.2013 року утримуються свійські тварини в господарському приміщенні, що знаходиться на відстані 5 метрів від криниці. Крім того, як вбачається із постанови № 16 від 18.09.2013 року Державної санітарно-епідеміологічної служби України на відповідача [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за невиконання вищевказаного припису, на що відповідачем [PERSON] 20.09.2013 року було сплачено штраф в розмірі 102 гривень, що підтверджується копією квитанції № 003901261 від 20.09.2013 року (а.с.71). Згідно ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] неодноразово зверталась за захистом своїх прав до органів санепідслужби та прокуратури області та за результатами розгляду її звернень було винесено припис № 02-01/1963 від 10.07.2013 року про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства відповідачу [PERSON] було рекомендовано не використовувати господарське приміщення для утримання свійських тварин (свиней, птахів), що знаходиться на відстані 5 метрів від криниці, яка знаходиться у спільному користуванні позивача та відповідача, однак відповідач до цього часу не виконав законні вимоги органу державного контролю, та починаючи з весни і по осінь, продовжує щороку утримувати в цьому приміщенні ті ж свині та свійську птицю, що і підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 28.04.2014 року, складеним комісією в складі депутатів Рашківської сільської ради (а.с.37). Крім того позивач зверталася і до ВДВС Хотинського РУЮ з приводу виконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.06.2010 року про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON], яким зобов'язано перенести газопровід, однак державні виконавці використали дане рішення, як підставу для закінчення виконавчого провадження, про що свідчить відповідна постанова від 11.04.2011 року, хоч прокладений відповідачем газопровід як проходив, так і проходить через її подвір'я. Заперечення на позовну заяву, надане в судовому засіданні відповідачем [PERSON] спростовується неодноразовим застосуванням заходів відносно відповідача [PERSON] для усунення вищевказаних порушень, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, однак як встановлено судом, відповідач до цього часу продовжує чинити перешкоди у користуванні земельної ділянки позивачу [PERSON] У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже судом доведено, що протиправна поведінка відповідача [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] здійснювати права користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою та постійно чинить їй в цьому перешкоди. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані, доведені в судовому засіданні та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved