overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15 серпня 2009 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони на протязі останнього року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явились та направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 15 серпня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1201, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони згодні на розірвання шлюбу, вважають збереження шлюбу неможливим, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 6 квітня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишиться у неї на вихованні. У січні 2015 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачкою вважає неможливим. Зясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 6 квітня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишиться на вихованні у позивачки. У січні 2015 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], у вказаній квартирі зареєстрований її син, [PERSON], проте за даною адресою не проживає, проживає в м.Київ, добровільно знатись з реєстрації не бажає. Позивач бажає продати вказану квартиру, проте реєстрація її сина в квартирі перешкоджає їй реалізувати своє право розпорядження квартирою. Позивач в судовому засіданні підтримала позов на підставі доводів позовної заяви. Відповідач у судове засідання не зявився, згідно письмової заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.09.1992 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області та довідкою КП «Павлограджитлосервіс» від 15.07.2015 року. Відповідно до акту КП «Павлограджитлосервіс» від 15.07.2015 року, який складено сусідами та паспортистом, в квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає з травня 2014 року. В судовому засіданні допитано свідка, [PERSON], які повідомила суду, що є сусідкою, зберігає ключі від квартири за адресою: [ADDRESS], в квартирі на даний час ніхто не проживає, власником квартири є позивач, востаннє бачила сина позивача, [PERSON], за адресою його проживання 1,5 років тому, його особисті речі в квартирі відсутні. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, заслухавши покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 грудня 2014 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони дітей не мають. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вона вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 19 грудня 2014 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1289, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Від шлюбу сторони дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем 02 лютого 2013 року зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів-Подільського району Вінницької області, актовий запис №11. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між сторонами не склалися і на даний час в провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу сторін. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча фізично здоровий, працює водієм на Могилів-Подільському хлібозаводі, інших утриманців немає. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частини з всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки від відповідача не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 125952 від 02.02.2013. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою квартального комітету №1 м. Могилева-Подільського від 17 липня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходяться малолітня дитина, матеріальне становище відповідача, який працює водієм на Могилів-Подільському хлібозаводі, отримує заробітну плату, фізично здоровий, інших утриманців не має, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання їй права на шлюб з [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що з [PERSON] вона зустрічається з 2008 року, у травні 2015 року завагітніла та має намір народити дитину. Оскільки заявниця не досягла шлюбного віку, відділом реєстрації актів цивільного стану у реєстрації шлюбу відмовлено. Батьки заявниці [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти укладення шлюбу. Шлюб відповідає її інтересам. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлену вимогу підтримує в повному обсязі та просить надати їй дозвіл на шлюб, просила допустити рішення до негайного виконання, так як на 14.08.2015 року заплановано проведення заходів пов'язаних з весіллям. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви з проханням слухати справу за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечували. Заінтересована особа - відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції в Миколаївській області в судове засідання свого представника не направила, причину суду не повідомила, про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Жовтневої райдержадміністрації в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує, оскільки укладення шлюбу відповідає інтересам заявниці. Дослідивши письмові докази матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на час розгляду справи в суді не досягла вісімнадцятирічного віку (а.с. 3, 4). Проте заявниця вагітна та чекає народження дитини, батьком якої є [PERSON] та з яким має бажання укласти шлюб (а.с. 5, 8). Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за рішенням суду особі, яка досягла шістнадцяти років, може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Враховуючи викладене, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню. Обставини, які є підставою для відмови у задоволенні вимог заявниці, судом не встановлені. Крім цього, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в зв'язку з наявністю достатніх підстав, таких як запланована реєстрація шлюбу та проведення заходів пов'язаних з весіллям заявниці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

17 липня 2015 року в с.Космирин Бучацького району Тернопільської області помер батько позивача [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Кушнєрикова,12 с.Космирин Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 17 липня 2015 року в с.Космирин Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало йому на праві приватної власності; Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом; Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

17 липня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON], яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої дитини: [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] була його дружиною, шлюб з якою розірвано 17.07.2012 року, а [PERSON] є його донькою, яка мешкає разом з матірю [PERSON] Відповідачка з дитиною з червня 2013 року в квартирі не мешкають, особистих речей не зберігають. Тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №8 у будинку № 44 по вул. Карнаухова в м. Словянську, Донецької області . У судове засідання позивача не зявився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON], яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої дитини: [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву в якій вимоги позивача визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 13). З акту №7 від 14.07.2015 року, виданого керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» м. Словянська, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] з червня 2013 року не проживають та особистих речей не зберігають (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають більш ніж 1 рік та особистих речей в квартирі не зберігають, понад встановлений законом строк терміном в 1 рік, що підтверджується актом, не є власниками квартири, а також те, що вищезазначена квартира належить позивачу відповідно до правовстановлюючих документів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved