Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

19.06.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.04.2007 року до часу його смерті- [INFO] . Проживало подружжя з двома дітьми за адресою [ADDRESS] в будинку з матір`ю чоловіка- [PERSON] . За час шлюбу позивачка з чоловіком провели ремонтні роботи двох кімнат батьківського будинку, придбали нову побутову техніку. Після смерті [PERSON] відповідачка протиправно виселила позивачку з дітьми із займаної житлової площі. Просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення позивачки з неповнолітніми дітьми до будинку та передачі ключів від частини будинку, в якому вони проживали. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали. Позивач ствердила, що після смерті чоловіка відповідачка систематично вчиняла з нею сварки, застосовувала фізичну силу, відібрала ключі та змусила переїхати з дітьми до матері в с.Кічерний Воловецького району. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали. Відповідач пояснила, що не виганяла позивачку з займаної нею житлової площі свого будинку. [PERSON] сама вирішила з`їхати, не бажаючи нести витрати на утримання будинку та нічого не пояснюючи. При переїзді вивезла всю побутову техніку та предмети домашнього вжитку, які були придбані за час шлюбу з сином відповідачки. Представник відповідача додатково зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки у позивачки відсутнє право користуватися житловим приміщенням, так як було відсутнє право власності у особи, членом сім`ї якого вона була - [PERSON] Представник третьої особи на розгляд справи не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування Воловецької РДА від 22.07.2019 року, згідно якого виселення позивачки з дітьми з житлового будинку суперечить інтересам неповнолітніх дітей. Заслухані в судовому засіданні свідки дали наступні покази. Так, свідок [PERSON] пояснив, що являється сусідом відповідачки [PERSON] Йому відомо, що позивачка з дітьми після смерті чоловіка переїхала з смт.Жденієво до своєї мами в с.Кичірний. Причина переїзду йому не відома. За час спільного життя [PERSON] з чоловіком здійснювали ремонти житлових кімнат, які займали в батьківському будинку. Свідок [PERSON] ствердила, що є близькою знайомою позивачки, дружать сім`ями. З часу одруження подружжя [PERSON] здійснило ремонт займаних ними житлових кімнат в будинку в смт.Жденієво, купили меблі, техніку, добудували ванну кімнату. Зі слів позивачки їй відомо, що після смерті [PERSON] , [PERSON] . почала виганяти невістку з дітьми з будинку. Свідок [PERSON] - хрещений батько дочки позивачки пояснив, що особисто ніколи не був очевидцем конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , зі слів інших чув, що час від часу між ними виникають сварки. Свідок [PERSON] , брат відповідачки, ствердив, що жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням [PERSON] [PERSON] не чинить, з будинку її не виганяла, тим більше, разом з дітьми. Позивачка сама вирішила переїхати. За час шлюбу з [PERSON] у подружжя весь час виникали сварки, позивачка не поважала чоловіка та ображала його. Свідок [PERSON] , співмешканець відповідачки [PERSON] показав, що проживає у житловому будинку в [ADDRESS] разом з [PERSON] з лютого 2002 року. Відповідачка жодних перешкод у користуванні житлом [PERSON] не чинить. Ніхто її не виганяв, позивачка переїхала з власної ініціативи, не бажаючи нести витрати на утримання та опалення будинку. При переїзді вивезла побутову техніку та речі особистого вжитку, що були придбані за час шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам кожному окремо та в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 28.04.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Жденіївської селищної ради Воловецького району, актовий запис №1 (а.с.4). Під час даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Подружжя з дітьми з часу одруження проживало в житловому будинку [ADDRESS] (а.с.35), проводили поточні ремонти, купляли побутову техніку та предмети побуту, добудували ванну, що підтвердили в судовому засіданні свідки та не заперечують сторони. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано у встановленому законом порядку. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер (а.с.7). Згідно з ст.156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, ні [PERSON] , ні позивачка [PERSON] , ні відповідачка [PERSON] не є власниками житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на дане нерухоме майно взагалі не зареєстроване за жодною особою. Відтак, норми закону, на які посилається позивачка як на підставу своїх позовних вимог, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки ні позивачка, ні її померлий чоловік, ні відповідачка не є власниками нерухомого майна. Крім цього, суд констатує, що доказів на підтвердження того, що відповідачка чинить перешкоди позивачці у користуванні житловим приміщенням, примусово виселила її з дітьми з житлового будинку [ADDRESS] - суду не надано. Навпаки, свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що [PERSON] з власної ініціативи вирішила з`їхати з займаного житлового приміщення. Твердження позивачки про застосування щодо неї фізичного насильства з боку відповідачки спростовано повідомленням старшого слідчого СВ Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області Креміня С.І. від 15.08.2018 року про закриття кримінального провадження за заявою [PERSON] у зв`язку з встановленням відсутності в діях осіб складу кримінального правопорушення (а.с.22). Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду не надано, а судом не встановлено. Згідно з ч.ч.6, 7 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed