Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

18.06.2018 відкрито провадження в даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому та його дружині [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований, але понад пять років без поважних причин не проживає відповідач. [PERSON] проживає за кордоном. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає у реалізації права на володіння та користування квартирою, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, та примусово зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення позивача, покази свідків, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Позивач являється співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.11.1997, зареєстрованим в реєстрі за № 413. З інформації ПП «Базис» від 23.05.2018 № 431 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно акту, складеного паспортистом [PERSON] та бухгалтером [PERSON] від 23.05.2018 проведеною перевіркою проживання встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], але фактично не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в одному будинку з позивачем, відповідач не проживає у квартирі батьків близько 10 років, виїхав за кордон. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сімю позивача близько 40 років. Відповідач близько 10 років не проживає у квартирі батьків, виїхав за межі України. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачем не оспорено, що він з 2013 року не проживає в зазначеній квартирі без поважних причин, наявні підстави для задоволення вимог позивача та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до положень ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання. Лише в разі відмови компетентного органу вчинити дії зі зняття відповідача з реєстрації на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у позивача може виникнути право на звернення до суду у порядку адміністративного судочинства. Таким чином, вимога щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial