Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

19 квітня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ЗАТ «Українська будівельна компанія» про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2008 року між ним та ЗАТ «Українська будівельна компанія» було укладено два договори купівлі-продажу майнових прав на машино-місця № ПР/3-2-28 та № ПР/3-2-29. За умовами договорів відповідач зобов'язався передати йому майнові права на отримання у власність машино-місця [NUMBER] та [NUMBER] у підземному паркінгу нижнього рівня (відмітка - 10,35) новозбудованого будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] і позначений на схемі генерального плану за № 3. Він, в свою чергу, зобов'язався сплатити ціни продажу згідно з п.п. 3.1. договорів № ПР/3-2-28/, № ПР/3-2-29 та прийняти майнові права на умовах цих договорів. Відповідно до п.п. 3.1. договорів ціна продажу кожного з майнових прав складає 253650 гривень, включаючи ПДВ у розмірі 42275 гривень. Після сплати повної ціни майнових прав, введення підземного паркінгу в будинку, зазначеного в п.п. 1.1. договорів № ПР/3-2-28, № ПР/3-2-29, в експлуатацію та проведення відповідної технічної інвентаризації, відповідач зобов'язаний передати за актами прийому-передачі належним чином оформлені в установленому порядку документи, які підтверджують майнові права. Згідно з п.п. 2.2. договорів ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов'язується передати документи, зазначені у п.п. 1.4. цих договорів, протягом тримісячного терміну з моменту введення паркінгу в експлуатацію. 19 вересня 2008 року на виконання умов договорів він сплатив на користь ЗАТ «Українська будівельна компанія» 507300 гривень. 13 лютого 2010 року на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 18 січня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві видано сертифікат відповідності, яким засвідчена відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, та підтверджує його готовність до експлуатації. 05 жовтня 2012року наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва сертифікат відповідності було скасовано. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, зазначений наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 05 жовтня 2012 року № 25 «д» «Про скасування сертифіката відповідності» визнано протиправним та скасовано. На день звернення до суду з цим позовом, він не отримав від ЗАТ «Українська будівельна компанія» за актами прийому-передачі належним чином оформлені в установленому порядку документи, які підтверджують майнові права щодо машиномісць [NUMBER], [NUMBER] у паркінгу. На його звернення відповідач відповіді не надав. Крім того, зі змісту договорів вбачається, що будинок є позначеним на схемі генерального плану за № 3 серед будівництва чотирьох житлових будинків з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями та паркінгами по [ADDRESS] у Солом'янському районі м. Києва. Згідно з листом Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 19 лютого 2016 року № 108-2621 «житлові будинки № 3 … за генпланом на [ADDRESS] (будівельна адреса) введено в експлуатацію згідно з актом готовності об'єкта до експлуатації та сертифікатом відповідності KB 000021 від 13 лютого 2010 року. Відповідно до розпорядження Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 15 березня 2010 року № 215 зазначеним житловим будинкам присвоєна поштова адреса: житловий будинок [ADDRESS] 28 липня 2016 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову в частині назви проспекту, яку було змінено рішенням Київської міської ради від 17 грудня 2015 року № 30/30 «Про повернення історичних назв, уточнення назв, перейменування вулиць, проспекту, площ та провулків у місті Києві» з [ADDRESS] З урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ЗАТ «Українська будівельна компанія» передати оформлені належним чином документи, що підтверджують майнові права на отримання у власність: машино-місця у підземному паркінгу, розташованому у будинку за адресою: [ADDRESS], згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 16 вересня 2008 року № ПР/3-2-28, та машиномісця згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 16 вересня 2008 року № ПР/3-2-29, а саме: акти прийому-передачі майнових прав, акти прийому-передачі машино-місць у паркінгу, довідки про розрахунки і технічні паспорти на машино-місця у паркінгу. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Підтримав подані письмові пояснення з приводу предмету спору. Представник відповідача - ЗАТ «Українська будівельна компанія» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином. Направила до суду заяву про відкладення розгляду справи. Причини неявки представника відповідача визнані судом неповажними та ухвалено проводити судове засідання без участі відповідача. У поданих до суду письмових запереченнях сторона відповідача зазначає, що позов не підлягає задоволенню. На даний час відсутній предмет спору в справі, оскільки станом на дату звернення позивача з позовом до суду технічний паспорт на машиномісця позивача ще не були виготовлені. Крім того, вважає, що є підстави для відмови в задоволенні позову з огляду на сплив строку позовної давності, оскільки сертифікат відповідності KB 000021, який підтверджував прийняття в експлуатацію житлового будинку, в якому знаходиться підземний паркінг, був виданий у встановленому порядку 13 лютого 2010 року. Згідно з пунктом 2.2. укладених з позивачем договорів документи, що підтверджують майнове право мають бути передані позивачу протягом 3-х місяців з дати введення паркінгу в експлуатацію. Таким чином, документи мали бути передані позивачу не пізніше 13 травня 2010 року. Тому починаючи з 14 травня 2010 року позивач міг дізнатися про те, що його право порушене, відповідно мав право вже тоді звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач очевидно був обізнаний про те, що будинок ([ADDRESS]) було введено в експлуатацію, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 листопада 2012 року, яке було передано [PERSON] на підставі акту прийому-передачі документів від 30 листопада 2012 року. Саме з 30 листопада 2012 року розпочався відлік строку позовної давності для звернення позивача з позовом до суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Українська будівельна компанія» укладені два договори купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № ПР/3-2-28 та № ПР/3-2-29. За умовами договорів відповідач зобов'язався передати йому майнові права на отримання у власність машино-місця [NUMBER] та [NUMBER] у підземному паркінгу нижнього рівня (відмітка - 10,35) новозбудованого будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] і позначений на схемі генерального плану за № 3. Позивач, в свою чергу, зобов'язався сплатити ціни продажу згідно з п.п. 3.1. договорів № ПР/3-2-28/, № ПР/3-2-29 та прийняти майнові права на умовах цих договорів (пункт 1.1.). Пунктом 1.4. договорів сторони погодили, що після сплати повної ціни майнового права, введення підземного паркінгу в будинку, зазначеного в п.1.1. цього договору, в експлуатацію та проведення його технічної інвентаризації, відповідач зобов'язаний передати позивачу за актом прийому-передачі належним чином оформлені в установленому порядку документи, які підтверджують майнове право, а саме: акт прийому-передачі майнового права; акт прийому-передачі машиномісця у паркінгу; довідку про розрахунки; технічний паспорт на машиномісце у паркінгу. Пунктом 3.1. договорів сторони погодили вартість одного машиномісця у розмірі 253650 гривень, включаючи ПДВ у розмірі 42275 гривень, яка повинна бути сплачена 23 вересня 2008 року (а.с. 5-16). Платіжним дорученням № 2465 від 19 вересня 2008 року підтверджено перерахування на рахунок відповідача 507300 гривень на виконання цих договорів (а.с.17). 13 лютого 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві був виданий сертифікат відповідності КВ 000021, яким засвідчено відповідність закінченого будівництва першої черги будівництва, що складається з чотирьох житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземними паркінгами по [ADDRESS] у Солом'янському районі м. Києва, у тому числі житловий будинок № 3 та житловий будинок № 4 із підземними паркінгами (а.с. 22). Наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № 25 «д» від 05 жовтня 2012 року вказаний сертифікат відповідності був скасований. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № 25 «д» від 05 жовтня 2012 року «Про скасування сертифікату відповідності» визнаний протиправним та скасований (а.с. 23-27). Позивач звертався до відповідача з листами про надання йому необхідних документів для оформлення права власності на машиномісця, проте, відповідь на звернення надано не було (а.с. 28-37). Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації № 215 від 15 березня 2010 року збудованим житловим будинкам № 3 та № 4 (за генпланом) по [ADDRESS] присвоєна поштова адреса [ADDRESS] відповідно. Рішенням Київської міської ради № 30/830 від 17 грудня 2015 року [ADDRESS] (а.с. 85-88). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач свої зобов'язання за договором виконав. На день розгляду справи судом, умови договорів стороною відповідача не виконані, що позбавляє позивача можливості оформити своє право власності на придбані машиномісця, тому суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Сторона відповідача подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Посилається на те, що з 30 листопада 2012 року позивач був обізнаний про те, що будинок ([ADDRESS]) було введено в експлуатацію, тому строк позовної давності сплинув. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За нормами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що сертифікат відповідності, який підтверджує прийняття будинку у експлуатацію, був скасований і його чинність відновлена тільки судовим рішенням, яке набрало законної сили 22 грудня 2015 року, тому саме з вказаної дати почався відлік строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача, на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягає 1102 гривні 40 копійок судового збору.

Outcome: approved