Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

18 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач 13 липня 2018 року уклав з відповідачем договір № BZ 00759, відповідно до якого відповідач зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі йому у власність металопластикові вікна вартістю 34627 грн. Позивач в повному обсязі сплатив вартість послуги, але відповідач не виконав умови договору та взагалі не поставив товар. Внаслідок незаконних дій відповідача позивачу було заподіяну моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює в 5000 грн., та яка полягає в душевних стражданнях, що він зазнав у зв`язку з невиконанням замовлення та змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, він змушений був звернутися за наданням йому професійної правничої допомоги до адвоката Шостакова С.М., та за надані юридичні послуги сплатив 3800 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд: -розірвати договір № BZ 00759 від 13.07.2018 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] ; - стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 34627,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3800 грн.; - покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 22 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач про розгляд судом справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. 13 липня 2018 року між [PERSON] (замовник) та [PERSON] (виконавець) був укладений договір № BZ 00759, відповідно до якого відповідач зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі позивачу у власність ПВХ конструкції (вироби) за розцінками Виконавця. Згідно розділу 2 договору вартість виробів складає 34627 грн. Завдаток 1000 грн. Борг «до передачі у власність» - 33627 грн. Згідно п.3.1, 3.1.1 договору, замовник зобов`язується оплатити вартість виробів, що становить 33627 грн. Борг «до передачі у власність» має бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. Згідно п.3.2 договору, після виконання п.3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 днів. В матеріалах справи наявна розписка, складена відповідачем власноручно, згідно якої ПП Склярова зобов`язується доставити металопластикову конструкцію за адресою К.Маркса, 77, к.7 20.12.2018 року. Позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості виробів, що підтверджується копією товарного чеку від 26.07.2018 року на суму 21000 грн., документами, що підтверджуються оформлення позивачем кредиту в ПАТ «Акцент-Банк» від 26.07.2018 року, банківськими квитанціями від 08.08.2018, 12.09.2018, -9.10.2018 року на загальну суму 13700 грн. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частина 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Позивач стверджує, що відповідач в обумовлений договором строк не виконав свої обов`язки за договором від 13.07.2018 року та не поставив продукцію, яка є предметом договору. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідач не спростував твердження позивача, не надав докази, що виконав свої обов`язки за договором повністю або частково, або ж їх невиконання зумовлене поважними причинами. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвати укладений між сторонами договір та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 34627 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 2,5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядається у випадках, встановлених законом, в т.ч. при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Звертаючись до суду, позивач обгрунтовує свої вимоги нормами цивільного законодавства та Законом України « Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин. Правила статті 1167 ЦК України, на яку посилається позивач, регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Частиною 2 ст. 22 Закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої » споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження своїх вимог позивачем надано договір про надання правової допомоги від 21.02.2018 року, укладений з адвокатом Шостаковим С.М., погодинний розрахунок вартості професійної правничої допомоги, складений адвокатом Шостаковим С .М. , з якого вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: консультація правового (юридичного) характеру - 1 год. 40 хв., вартість 1 години 500 грн., сплачено - 800 грн.; складання позовної заяви та подання її до суду - 4 години, вартість 1 години 500 грн., сплачено - 2000 грн., представництво інтересів [PERSON] в Бабушкінському райсуді м.Дніпропетровська по цивільні справі - 2 год., вартість 1 години - 500 грн., сплачено - 1000 грн., всього - 3800 грн. Позивачем також надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 21.02.2019 року, з якого вбачається, що ним сплачено адвокату суму у розмірі 3800 грн. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що адвокатом здійснювалось представництво інтересів позивача в суді протягом 2 години, оскільки справа розглядається у спрощеному провадженні, та позивач і його представник в судове засідання не викликались. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково, а саме на суму 2800 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial