Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

18.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які її представник заявою від 22.01.2018 року уточнив та просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON], на час відкриття спадщини, а саме на 30.07.2016 року за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Б. Хмельницького, 40 та визнати за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,39 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, свої вимоги мотивує тим, що вищевказана земельна ділянка належить [PERSON]. 15.01.2004 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого належну йому земельну ділянку площею 3,39 га, розташовану на землях Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії РІ № 464603, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією 08.12.2003 року, заповів [PERSON]. 30.07.2016 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказану земельну ділянку. Позивач прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,39 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №464603, виданого 08.12.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-04-523. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 455922 від 03.08.2016 року, виданого виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, [PERSON] помер 30.07.2016 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,39 га, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 15.01.2004 року виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 16, [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 3,39 га, розташовану на землях Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії РІ № 464603, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією 08.12.2003 року, заповів [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 203291, виданого 08.04.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] після реєстрації шлюбу 08.04.2014 року змінила прізвище на «Дерментлі». Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49729291 від 03.11.2017 року, наданої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу [PERSON], заповіт [PERSON] від 15.01.2004 року, зареєстрований за № 16 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом з [PERSON], на час відкриття спадщини, а саме на 30.07.2016 року за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Б. Хмельницького, 40, що підтверджено показаннями, допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] є племінницею [PERSON], мешкала разом із [PERSON] по вул. Б. Хмельницького, 40 в м. ВилковеКілійськийрайону Одеської області з 2012 року по день смерті спадкодавця, зазначили, що [PERSON] хворів та потребував стороннього догляду, дітей та дружини не мав, тому [PERSON] разом з чоловіком переїхали до м. Вилкове та проживали разом з померлим. Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу [PERSON] № 138/01-16 від 31.03.2017 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі викладеного,

Outcome: approved