Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

19 березня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 01 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір №0012014340 від 01.12.2011 року про відкриття та обслуговування карткового рахунка та додаткову угоду б/н від 23 січня 2014 року, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зобовязавшись сплатити 36% річних за користування кредитом та повернути кредит у встановлений договором строк. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобовязання, позивач просив суд стягнути з відповідача кредиту заборгованість, розмір якої станом на 27 люте 2015 року становить 4 955,77 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання вдруге не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», як кредитодавцем та відповідачем, як позичальником, укладено додаткову угоду б/н до договору №0012014340, які складається із відповідної заяви позичальника про надання кредиту та додаткової угоди. За умовами даного договору (зокрема п.2.4 п.2.6, п. 27, Розділу 2) відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 4000 гривень, зобовязавшись погашати заборгованість по кредиту протягом 45 днів з моменту її виникнення, а також сплачуючи щомісячно 36% річних за користування кредитом та інші обовязкові платежі. Строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (а.с.6-15). Згідно п.10.1 Розділу 10 додаткової угоди укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 60 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується 6 місяців. Відтак, з викладеного слідує, що за умови пролонгації строку дії договору, змінюється і остаточний строку повернення кредиту в повному обсязі, який в такому випадку дорівнює строку дії договору. За містом п.4.1 Розділу 4 та п.5.6 Розділу 5 додаткової угоди передбачено право кредитодавця вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом у випадку порушення позичальником своїх договірних зобовязань із строків та порядку повернення кредиту. Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобовязання виконав в повному обсязі, а укладений між сторонами кредитний договір діє до теперішнього часу, оскільки жодна із сторін не проінформувала іншу про припинення його дії. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобовязання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 27 люте 2015 року становить 4 955,77 гривень, з яких 3998,81 гривень заборгованість за кредитом, 704,65 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, пеня 252, 31 гривень. (а.с.3-5). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є штраф (ст.549 ЦК України). Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за додатковою угодою б/н від 23 січня 2014 року до договору №0012014340 від 01.12.2011 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем даного договору із дотриманням вимог діючого законодавства, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобовязань за даним договором, що зумовило виникнення у позивача права вимагати у позичальника привернення заборгованості за цим договором, зокрема дострокове, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 267,18 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved