Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

18.06.2018 року ПАТ Банк «ТРАСТ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 22.11.2013 року ПАТ Банк «ТРАСТ» акцептував оферту [PERSON] про укладення кредитного договору №R071/0038809, та відповідачу було надано споживчий кредит у розмірі 81598,00 грн. відповідач зобов'язалась повернути кредит в повному обсязі до 19.11.2018 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 5,75% річних та 1,79% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 60 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, виникла прострочена заборгованість за кредитним договором. Останній раз платіж відповідачем здійснювався 18.07.2017 року в сумі 2000 грн., після чого платежі не здійснюються. Позивач розраховує заборгованість станом на 31.05.2018 року в загальній сумі 209495,18 грн., з яких: 61749,63 грн. заборгованість за кредитом, 892,61 грн. прострочені відсотки, 52 919,97 грн. - комісія, 93932,97 грн. - пеня. Посилаючись на норми ст.ст. 526, 530, 536, 549, 623, 625, 628, 1050, 1054, 1066 ЦК України, вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 3142,43 грн. позивач просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, надав відзив на позов (а.с.48-52), суть якого зводиться до наступного. Відповідач вважає, сплив строк позовної давності до платежів, які відповідно до графіку повинні були бути сплачені до 17.06.2015 року, так як Банк звернувся з позовом 18.06.2018 року. Також відповідач вважає, що платежі, здійснені нею після 17.06.2015 року не переривають перебіг позовної давності, оскільки ці платежі направлені на виконання зобов'язань (періодичних платежів) що виникли відповідно до графіку погашення кредиту після 17.06.2015 року та здійснені поза межами строку позовної давності. Відповідач порахувала, що сума щомісячних платежів, що перебувають поза межами позовної давності, на її думку, складає 3027,60 грн. (щомісячний платіж) х 19 місяців (до дати яка передає закінченню трирічного терміну в день подачі позову) = 57524,40 грн. Тому відповідач вважає, що з неї, з урахуванням позовної давності, може бути стягнута загальна сума заборгованості за кредитом не більше 58037,81 грн. (115562, 21 - 57524,40 ) - розрахунок відповідача (а.с.49). Також відповідач вважає, що реальна відсоткова ставки зазначена к кредитному договорі в розмірі 67,63%, і ця реальна відсоткова ставка включає в себе будь-які відсотки, комісії, страховки, що призводять до подорожання кредиту. Відповідач надає свої розрахунки та вважає, що Банк навмисно знизив або розмір реальної відсоткової ставки, або розмір переплати за кредитом (а.с.49). Крім того відповідач заперечує проти стягнення з неї комісії за супроводження кредиту, оскільки така послуга як супроводження кредиту не є фінансовою послугою, а тому відповідача в цьому випадку було введену в оману та порушено п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки в рахунок комісії було сплачено відповідачем 27413,04 грн., то відповідач вважає, що дана сума повинна бути врахована в тіло кредиту та відсотки, а тому з обрахованої відповідачем суми заборгованості з врахуванням позовної давності 58037,81 грн. слід відняти 27413,04 грн., залишиться 30624,78 грн. Також відповідач заявляє про застосування наслідків позовної давності до вимог про стягнення пені, заперечує проти суми нарахованої пені та просить її зменшити, посилаючись на її неспіврозмірність по відношенню до суми заборгованості. Надає свій розрахунок та визнає пеню в сумі 15312,39 грн., як половину тієї суми заборгованості, що визнається відповідачем (а.с.51-52). Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.11.2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву з ПАТ Банк «ТРАСТ» про укладення кредитного договору №R071/0038809, та відповідачу було надано споживчий кредит у розмірі 81598,00 грн. відповідач зобов'язалась повернути кредит в повному обсязі до 19.11.2018 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 5,75% річних та 1,79% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 60 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом (а.с.12-20). Разом з анкетою-заявою, відповідачу було надано для ознайомлення та підписано нею пам'ятку клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «ТРАСТ», попередній розмір сукупної вартості кредиту, тарифи банку, умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, заява про надання кредиту на споживчі цілі, графік погашення кредиту, розпис сукупності вартості кредиту (а.с.13-20). 30.12.2014 року сторонами було підписано додаток №1 до Кредитного договору від 22.11.2013 року (а.с.21). Відповідно до п.3.1.1 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, планове погашення кредиту здійснюється сумами платежів згідно з графіком платежів. При цьому кожний такий платіж вказується кредитором у рафіку платежів та складається в частини основного боргу, процентів , а також щомісячної комісії , яка передбачена договором і пам'яткою (а.с.16). Однак відповідачем умови договору не виконувались в повній мірі та належним чином, у зв'язку з чим станом на 31.05.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором. Банк розраховує заборгованість у загальній сумі 209 495,18 грн., в яку включає: 61749,63 грн. заборгованість за кредитом, 892,61 грн. прострочені відсотки, 52919,97 грн. комісія, 93932,97 грн. пеня (а.с.22-23). Розрахунок заборгованості, наданий Банком, відповідачем оспорююється, відповідач вважає, що сплив строк позовної давності до платежів, які відповідно до графіку повинні були бути сплачені до 17.06.2015 року, також відповідач заперечує проти стягнення з неї комісії, а також просить застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені та зменшити суму нарахованої пені. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі та Тарифами банку. В п.2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які підписала відповідач, зазначено, що у клієнта виникає обов'язок сплачувати відповідні проценти по кредиту та інші комісії. пені та плати, які передбачені тарифами. Розрахунок процентів на залишок заборгованості по кредиту здійснюється щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з першого для одержання кредиту до передостаннього строку дії кредиту (а.с.16). Нарахування пені врегульовано п 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі (а.с.17). Відповідач не заперечує, що сплачувала по кредиту до 18.07.2017 року, періодично допускаючи порушення строків сплати щомісячних платежів, та остаточно перестала погашати кредит після 18.07.2017 року. Враховуючи, що кредитний договір між сторонами укладався строком на п'ять років: до 19.11.2018 року, останній платіж по кредитному договору був здійснений відповідачкою 18.07.2018 року, перед цим відповідачка здійснювала платежі з періодичністю раз на місяць, раз на два місяці, то суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За вказаних підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у сумі 61749,63 грн. та прострочені відсотки у сумі 892,61 грн., та не приймає до уваги розрахунок відповідача в цій частині. Щодо вимог про стягнення комісії за супроводження кредиту, то суд звертає увагу на наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Пунктом 5.7 Пам'ятки клієнта та п. 2.6 Заяви про надання кредиту передбачено сплату комісії за супроводження кредиту щомісяця у розмірі 1,79 % від початкової суми кредиту (а.с.13, 18). Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов'язком банку, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія як супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки супроводження кредиту у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об'єктивно надаються клієнту-позичальнику. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення комісії за супроводження кредиту в сумі 52 919,97 грн. не підлягають задоволенню, оскільки така послуга як супроводження кредиту не є фінансовою послугою, та порушує права відповідача як споживача фінансових послуг, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Щодо вимог про нарахування пені, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення (а.с.17). Із розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що позивачем нарахована пеня за один рік перед звернення до суду з позовом (а.с.23), що відповідає вимогам ч.2 ст. 258 ЦК України щодо застосовування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнені неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, з розрахунку вбачається, що Банком нарахована пеня у розмірі 93932,97 грн. (а.с. 23). Однак, враховуючи, що дана сума пені майже в два рази перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, суд вважає, що такий розмір пені значно перевищує розмір збитків, понесених Банком в зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту. Суд вважає, що відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, і, у будь-якому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено ч. 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до 5000 грн., що є співмірним з сумою заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсоткам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за кредитом у сумі 61749,63 грн., прострочені відсотки у сумі 892,61 грн., пеня в сумі 5000 грн., а всього заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 67642,24 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам (оскільки позов задоволено частково, на 32% від заявленої суми) у розмірі 1005, 58 грн. (32% від 3142,43 грн. (суми сплаченого судового збору).

Outcome: partial