Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

18 грудня 2015 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 12 березня 2013 року у віці 84 років в с. Паризька Комуна, Гребінківського району Полтавської області померла його баба, [PERSON], яка на час своєї смерті мала у власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 4,91 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. З метою переоформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що після смерті [PERSON] окрім нього із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON], який також претендує на спадкове майно та категорично не визнає права позивача на спадщину за заповітом. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову заперечив, вказав, що є сином померлої, а тому має право на половину спадщини. Крім того, вважає, що заповіт спадкодавець не підписувала. Однак із позовом про визнання заповіту недійсним до суду не звертався, хоч судом йому таке право розяснювалось, в тому числі право при цьому скористатись безоплатною правовою допомогою, було надано для цього час через що судове засідання 23.02.2016 року відкладено. Проте станом на дату розгляду справи вказаним не скористався. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі свідоцтва про смерть серії I-КЕ за № 236354 встановлено, що [PERSON] померла 12 березня 2013 року (а.с. 7). Таким чином, в силу частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України 12 березня 2013 року на усі права та обовязки, що належали йому на цей момент відкрилась спадщина. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі встановлено, що спадкова справа на майно померлої 12.03.2013 року [PERSON] була відкрита 09.04.2013 року за № 79/2013 (а.с. 8). Згідно довідки від 08 квітня 2013 року № 291, виданої виконкомом Слободо Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, останнім місцем проживання [PERSON], [INFO], яка померла 12 березня 2013 року, було с.Паризька Комуна Гребінківського району Полтавської області, вул.Польова, буд. 69. На час її смерті за цією ж адресою були зареєстровані та проживали: внук [PERSON], співмешканка внука [PERSON], правнук [PERSON], правнук [PERSON] /а.с. 12/, які, як визнано сторонами, є дітьми позивача. Згідно розяснення нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори за вих. № 676/02-14 від 23.10.2015 р. /а.с.3/ спадкова справа на майно померлої 12 березня 2013 року [PERSON], відкрита за № 79/2013 року, заяви про прийняття спадщини подали: син - [PERSON] та внук [PERSON], про інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї не відомо. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як між спадкоємцями виник спір. Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Із заповіту [PERSON] від 29.11.2010 р., посвідченого секретарем Слободо Петрівської сільської ради Гребінківського району Потавської області, зареєстрованого за № 71 вбачається, що спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] /а.с. 9/, згідно паспорта серії КО № 367190 /а.с. 4/ позивачу по справі. Відповідач хоч і висловив сумніви щодо дійсності заповіту, однак доказів вказаного суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначенні у заповіті. Відповідно до архівної копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 192590, що виданий 05.05.2003 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 143 від 18 квітня 2003 р. передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,91 га в межах згідно з планом, що розташована на території Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 37/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1223 ЦК україни право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 вказаної статті право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Відповідач підтвердив, що не звертався із позовом при визнання заповіту недійсним, хоч відповідне право йому розяснено судом у судовому засіданні 23.02.2016 року. З огляду на викладене, зважаючи на те, що спірне майно належало спадкодавцю за життя на праві власності, яке вона заповіла позивачу, що у встановлений сток прийняв спадщину, то визнання права власності на земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, а заявлені вимоги підлягають до задоволення. Таким чином, на підставі ст. 15, ч. ч. 1 та 2 статті 1220, ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України,

Outcome: approved