Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

17 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Донецька залізниця» про розірвання безстрокового трудового договору. Свої вимоги мотивує тим, що вона на підставі наказу № 10/ОС від 31 липня 2013 року була прийнята на роботу оглядачем вагонів 3 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Микитівка Відокремленого підрозділу експлуатаційного вагонного депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця». Вказує, що фактично перебувала у трудових відносинах з вказаним підприємством до 30 вересня 2016 року і отримувала заробітну плату. Вказує на те, що ВП експлуатаційне вагонне депо Іловайськ «Державного підприємства» Донецька залізниця» було відокремленим підрозділом, філією ДП «Донецька залізниця» і припинило свою діяльність 22 лютого 2016 року, місцем його розташування є м. Іловайськ, Донецької області. Зазначає, що у зв`язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, зокрема у м. Іловайську, підприємство фактично припинило свою роботу, та вона була вимушена залишити місце роботи, та не мала можливості звільнитись з підприємства в установленим з Законом прядку. Зазначає, що з вересня 2015 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату та до теперішнього часу вона перебуває у трудових відносинах із роботодавцем, місцезнаходження якого м. Донецьк. Зазначає, що вона не перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа і тому вона не має можливість звернутися з відповідною заявою про припинення працівником трудових відносин до центру зайнятості. У зв`язку із тим, що вона не може реалізувати своє право на працю, поставлена у залежність від дій відповідача, вона змушена була звернутися до суду із дійсним позовом, яким просила суд розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк між працівником [PERSON] та ДП «Донецька залізниця» з 3 січня 2017 року на підставі, передбаченої ч.1 ст. 38 КЗпП України, з ініціативи працівника. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Однак представник ДП «Донецька залізниця», будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи. ДП «Донецька залізниця», зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та знаходиться в стані припинення. У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України Однак представник відповідача, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої 21 червня 2012 року на ім`я [PERSON] , на підставі наказу № 10/ОС від 31липня 2013 року була прийнята на роботу оглядачем вагонів 3 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Микитівка Відокремленого підрозділу експлуатаційного вагонного депо Іловайськ «Державного підприємства» Донецька залізниця та зроблено відповідний запис у трудовій книжці за № 4 від 01 серпня 2013 року. Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Донецька залізниця» місце знаходження Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд. № 68, перебуває у стані припинення з24 листопада 2014 року. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК5, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, містяться наступні відомості, що у період з серпня 2013 року по вересень 2015 року [PERSON] нараховувалась заробітна плата ВУДЕ Іловайськ(38769590) Згідно із заявою від 28 грудня 2016 року [PERSON] звернулась з відповідною заявою до начальника директора ДП «Донецька залізниця» про звільнення її за власним бажанням з псади оглядача вагонів 3 розряду пункту технічного обслуговування вагонів ст.. Микитівка 2 класу ДП «Донецька залізниця» з 03 січня 2017 року. Відповідно до копії поштового конверта від 06 вересня 20221 року, конверт повернуто адресатові з відміткою про те, що ДП «Донецька залізниця» перебуває на непідконтрольній території України. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються цивільним законодавством, Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України). Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1 ст.\~36 КЗпП України\~підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно із ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України\~«Про особливий\~порядок місцевого\~самоврядування в\~окремих районах\~Донецької та\~Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до наказу антитерористичного центру при службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», з 07 квітня 2014 року територія Донецької області була визнана одним з районів проведення антитерористичної операції та термін її проведення не встановлений. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, було визначено Указом Президента України № 32/2019 від 07 лютого 2019 року, серед яких є м. Донецьк, Донецької області. Згідно із ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4\~вказаного Закону визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України, які не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Стаття 43\~Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Позивачка позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію припинення трудових відносин, оскільки фактичне місцеперебування відповідача є тимчасово окупована територія України, що визначено Верховною Радою України. Припинення дію безстрокового трудового договору з ДП «Донецька залізниця» є єдиним способом підтвердження факту припинення трудових відносин заявника зі вказаною установою та реалізації права на працевлаштування на нову роботу в порядку передбаченому трудовим законодавством України, або набуття статусу безробітного. Враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично були припинені 03 січня 2017 року, позивачка позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, за ст.38 КЗпПУ, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує її конституційні права, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача до даного відповідача в частині розірвання трудового договору, на підстав ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних їм доказів. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., який був сплачений нею при звернення до суду із даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved