Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

18.05.2020 року на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому відповідно до Договору Дарування будинку від 09.01.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Патраманською Л.М. належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В період з 1988 року по 2017 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Зазначений шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 13.11.2017 на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.11.2017 року (справа №511/2119/17). Після розірвання шлюбу сторони припинили будь-які відносини та мешкають окремо, відповідачі виїхали з будинку та проживають окремо, місце їх фактично проживання позивачу невідомо. На даний час при оформленні документів у позивача виникли труднощі в здійснення свого права користування та розпорядженням майном. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.05.2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. (а.с.33-34) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.06.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, в судове засідання за клопотанням позивача викликано свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с.36-37) В судовому засіданні представник позивача адвокат Магера Р.Ю. просив суд позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за відсутності позивача, у зв`язку з його проживання в м. Києві. Додатково в судовому засіданні адвокат Магера Р.Ю. зазначив про необхідність допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . Клопотання стосовно допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] просив залишити без розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи голова Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву, відповідно до якої не заперечув проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивачів вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ ч.1 ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи,\~всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є громадянином України, його особа посвідчена паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданим Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 31.01.1997 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.21) Відповідно до договору дарування будинку від 09.01.1997 року, серії [NUMBER] , посвідченого державним нотаріусом Л.М. Патраманською, зареєстрованого в реєстрі за №14, позивач [PERSON] є одноособовим власником житлового будинку та господарчих будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.4) Таким чином, позивач володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] правомірно, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.11.2017 року встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 1988 року, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] . Шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення суду набрало законної сили 24.11.2017 року. (а.с.13-14) На підставі довідки голови Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 12.05.2020 року №299 вбачається, що [PERSON] , 1997 р.н. зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2018 року. (а.с.15) На підставі довідки голови Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 12.05.2020 року №300 вбачається, що [PERSON] , 1968 р.н. зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року. (а.с.16) Вищевказане також підтверджується актами обстеження сім`ї [PERSON] та [PERSON] від 08.05.2020 року, складені депутатами Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та підписані сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.17,18) Факт відсутності\~відповідачів [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , підтвердили свідки: [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснили суду, що їм достовірно відомо, що у 2017 році [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] З 2016 року вони перестали проживати разом та [PERSON] в 2016 році поїхала з с. Кучурган Роздільнянського району за кордон, відповідачка [PERSON] виїхала у 2018 році до м. Києва по роботі та більше не приїжджала, до цього відповідачи проживали у свекрові, а в будинку ніхто не проживав. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки їх покази узгоджуються з іншими доказами. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] співвласником спірного будинку не являються, в зазначеному будинку не проживають і не користуються ним. Також суд зазначає про те, що позивач [PERSON] отримав вищевказаний будинок на підставі договору дарування від 09.01.1997 року, серії [NUMBER] , посвідченого державним нотаріусом Л.М. Патраманською, зареєстрованого в реєстрі за №14. Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном, зокрема, продати будинок. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно\~ст. 383 ЦК України\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно\~Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживають, їх речей в будинку немає, а отже вони не використовують будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несуть, а тому суд вважає, що право на користування житловим будинком відповідачі втратили, що встановлено судом під час судового розгляду. Доказів створення відповідачам перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] як власника будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідачів в належному йому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. Судовий збір сплачений позивачем у повному обсязі. На підставі ст.ст. 319, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, та

Outcome: approved