Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

17 жовтня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача повернути йому визначене у договорі зберігання від 10 грудня 2017 року майно - грошові кошти у розмірі 100 доларів США та 32 000 грн, посилаючись на те, що в порушення укладеного сторонами договору, відповідач за першою вимогою не повернула предмет договору - грошові кошти, чим порушує права позивача /а. с. 4-5/. Ухвалою судді від 22 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої позивачем 12 листопада 2018 року подано позовну заяву у новій редакції з додатками /а. с. 27-28/. 07 листопада та 12 листопада 2018 року на судові запити, направлені у відповідності до частини шостої статті 187 ЦПК України, надійшли відповіді щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача /а. с. 23, 25/. 16 листопада 2018 року у справі ухвалою судді відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку з викликом (повідомленням) сторін /а. с. 39-40/. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити його з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач, будучи особисто присутньою у судовому засіданні, позов визнала, її представник підтримав думку свого довірителя. Суд, заслухавши обґрунтування та пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10 грудня 2017 року сторонами укладено договір зберігання б/н, за яким позивач як поклажодавець передав, а відповідач як зберігач прийняла на зберігання речі, а саме - грошові кошти у сумі 100 доларів США та 32 000 грн /а. с. 29-30/. Згідно пп. 3.1.4. п. 3 договору, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві майно (зазначені грошові кошти), яке було передано на зберігання (або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, якщо предметом договору є речі, визначені родовими ознаками. Майно має бути повернуте поклажодавцю в такому стані, в якому воно було прийняте на зберігання з урахуванням зміни його природних властивостей. Разом з тим, відповідно до пп. 3.1.6 п. 3 договору зберігач зобов'язаний на першу вимогу повернути поклажодавцю майно. Пунктом 2 договору передбачено, що строк зберігання встановлено до 10 липня 2018 року, а у разі, якщо після закінчення зазначеного терміну майно не буде витребуване поклажодавцем, умови договору зберігають чинність протягом фактичного знаходження майна на зберігання крім випадків, передбачених законом та договором. З метою досудового врегулювання спору позивач 25 вересня 2018 року направив відповідачеві цінним листом письмову претензію, датовану 24 грудня 2018 року щодо невиконання умов договору зберігання від 10 грудня 2017 року /а. с. 31/. Проте, після отримання претензії відповідач майно позивача не повернула /а. с. 32/. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до частини першої ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Відповідно до частини першої ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути речі позивача у вигляді грошових коштів, відповідно до договору зберігання від 10 грудня 2017 року, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційна до суми задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved