Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

18 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 190», Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоконь Раїса Василівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв.м., житлова площа 41,4 кв.м. Ця квартира була фактично придбана батьком позивачки у Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 190» шляхом викупу. Тобто на момент смерті батько позивачки мав право власності на згадану квартиру, але не зареєстрував його в установленому порядку. Спадкоємцями за законом після смерті батька були позивачка та її мати, дружина батька - [PERSON], які успадкували майно в рівних частинах - по 1/2 кожна. Оскільки заповіту батько не складав, а позивачка та її мати були зареєстровані і проживали з батьком на момент смерті і отримали від нього у спадок майно у вигляді речей домашньої обстановки, меблів, одягу, посуду, інструментів. Але через складне фінансове становище право власності на квартиру вони не зареєстрували. [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло майнове право на нерухоме майно, а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв.м., житлова площа 41,4 кв.м. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, що діяв на той час, бо мати заповіту не склала, а позивачка проживала разом з нею та була зареєстрована, і отримала після смерті матері у спадок майно у вигляді її власних речей. Своє право позивачка знову не зареєструвала, оскільки була вбита горем після смерті матері, а згодом при зверненні до нотаріуса остання пояснила, що позивачка фактично прийняла спадщину та може зареєструвати право на неї у будь-який момент. У листопаді 2015 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. з метою отримання свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків та зареєструвати своє право відповідно до чинного законодавства, але отримала від нотаріуса дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій через ненадання правовстановлюючого документу на квартиру та доказів реєстрації права власності на квартиру за спадкодавцями - батьками позивачки. Зазначає, що інших спадкоємців першої черги спадкування, немає. З урахуванням викладеного, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв.м., житлова площа 41,4 кв.м., розташованої на третьому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку літ. А-9, яка складається з наступних приміщень: 1- коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-кладова, 5-житлова, 6-житлова, 7-житлова, І -балкон, ІІ-лоджія, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв.м., житлова площа 41,4 кв.м., розташованої на третьому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку літ. А-9, яка складається з наступних приміщень: 1- коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-кладова, 5-житлова, 6-житлова, 7-житлова, І -балкон, ІІ-лоджія, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], яка померла [INFO] року, що в цілому складає право власності на всю квартиру. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступне. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. [PERSON] 18 квітня 1974 року був виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих ордер № [NUMBER], на право зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] на підставі списків кооперативу № 190. Вартість квартири сплачено в повному обсязі, що підтверджується довідкою голови ЖБК [PERSON] від 06.12.2013 року. За даними техпаспорта, виготовленого станом на 04.11.2013 року, квартира [ADDRESS], складається з наступних приміщень: 1- коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-кладова, 5-житлова, 6-житлова, 7-житлова, І -балкон, ІІ-лоджія Загальна площа квартири - 66,8 кв.м., жила площа квартири - 41,4 кв.м. З довідки голови ЖБК-190 [PERSON] від 12.11.2015 року вбачається, що батько позивачки [PERSON] проживав у зазначеній вище квартирі з 18 квітня 1974 року по день смерті. Склад сім'ї на день смерті: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 зазначено, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно дача, квартира, гараж, садовий будинок, інші будівлі або споруди. Таким чином, оскільки [PERSON] повністю сплатив вартість квартири [ADDRESS], він набув на неї право власності, отже вказана квартира має бути включена до складу спадщини, які відкрилась після смерті [PERSON] Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР). Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені положення також закріплені і в Цивільному кодексі України. Так, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, після смерті [PERSON] його донька та дружина, які проживали разом з ним на день смерті та залишились проживати і після смерті, фактично вступили в володіння спадковим майном. Оскільки згідно зі ст. 529 ЦК УРСР частки спадкоємців є рівними, [PERSON] та [PERSON] успадкували кожна по 1/2 частки квартири [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. На момент смерті [PERSON] її донька [PERSON] проживала разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою голови ЖБК-190 [PERSON] від 12.11.2015 року. Таким чином, з урахуванням положень ст.549 ЦК УРСР, який був чинним на час смерті [PERSON], позивачка фактично вступила у володіння спадковим майном, тобто 1/2 частиною квартири [ADDRESS], відповідно, вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно постанов приватного нотаріуса Білоконь Р.В. від 20.03.2015 року [PERSON] було відовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки правовстановлюючий документ на квартиру ен було надано. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться лише на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації разом із заявою. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач [PERSON] не має можливості, її права підлягають судовому захисту. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved