Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

19.05.2015р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні будинком № 15 по вул.Єнісеєвській в м.Харкові, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у даному будинку у зв»язку з його тривалим не проживанням за вказаною адресою без поважних причин. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вказаний будинок належить йому на праві власності, співвласником будинку є його сестра [PERSON] Його син [PERSON] зареєстрований у даному будинку з 1984 року, проте, не проживає за цією адресою з 1988 року. На даний час син мешкає поза межами України і знятись з реєстрації добровільно не має можливості. Надалі 17.08.2015р. позивач уточнив свої позовні вимоги, від позовних вимог в частині усунення йому перешкод у користуванні будинком відмовився, і доповнив позовні вимоги вимогою до Орджонікідзевського РВ у м.Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з»явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Орджонікідзевського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями житлового будинку, розташованого за адресою: м.Харків, вул.Єнісеєвська, 15, після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Згідно довідки про склад сім»ї від 24.04.2015р. у даному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З пояснень позивача вбачається, що [PERSON] з 1988 року не проживає за даною адресою без поважної причини, що підтверджується також актом від травня 20115р., складеного сусідами, копією паспорта відповідача, який є громадянином [PERSON] Федерації та копією доручення від імені відповідача на [PERSON] Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в даній частині позову та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком. Що стосується позовних вимог щодо зобов»язання Орджонікідзевського РВ у м.Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області скасувати реєстрацію [PERSON] за вищезазначеною адресою, то в даній частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: partial