Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

19.11.2014 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним між ними 04.02.2011. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь 68\~353,42 грн. заборгованості за договором позики, з яких: 40\~000,00\~грн. основний борг, 7\~720,00\~грн. інфляційні втрати, 20\~633,42\~грн. 18 % річних від простроченої суми боргу, а також судові витрати:: 683,54 грн. судового збору, 1\~400 грн. витрат за надання аудиторських послуг та 2\~000\~грн. оплати правової допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги і просили задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини, наведені в позовній заяві. Позивач пояснила, що вона і відповідач 04.02.2011 уклали в одного нотаріуса два окремих, не пов'язаних між собою договори: договір позики на суму 240 тисяч гривень та договір купівлі-продажу цінних паперів на суму 38\~286,75\~грн., умови яких з її сторони були виконані в повному обсязі. Твердження відповідача, що кошти за договором позики насправді не передавалися позичальнику, заперечила. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення через їх безпідставність, оскільки фактично за договором позики позивач не передавала кошти і цей договір був підписаний сторонами з метою забезпечення виконання домовленостей сторін за іншим договором Договором купівлі-продажу цінних паперів від 04.02.2011 на суму 38\~286,75\~грн. і з метою зменшення розміру сплати державного мита при укладенні договору купівлі-продажу цінних паперів. Просила не враховувати при розгляді справи її письмові заперечення проти позову від 01.12.2014, оскільки вони були підготовлені іншим її представником і які вона не підтримує. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив такі обставини справи і дійшов таких висновків. 04.02.2011 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали Договір позики, який посвідчив державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №\~3-200. За умовами цього Договору позики (пункт 1) [PERSON] позикодавець при укладені цього договору передала у власність [PERSON] позичальнику строком до 31.12.2011 грошові кошти в розмірі 240\~000,00\~грн. Пунктом 2 договору передбачено, що позичальник зобов'язується повернути таку саме саму коштів позикодавцеві до 31.12.2011. У пункті 4 договору сторони передбачили відповідальність позичальника за порушення грошового зобов'язання, а саме: у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 18 відсотків річних від простроченої суми. Вказана умова договору узгоджується із нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5 договору позики визначено, що після виконання позичальником свого зобов'язання перед позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність в позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов'язання. У судовому засіданні позивач пояснила, що на виконання умов Договору позики відповідач [PERSON] 30.12.2011 в присутності свідка [PERSON] повернула їй кошти в сумі 200 тисяч гривень, про що зроблені відповідні записи на примірнику договору позикодавця. Оригінал одного примірника вказаного договору на час розгляду справи в суді перебуває у позикодавця [PERSON] та був наданий нею для дослідження у судовому засіданні. Враховуючи зазначену обставину, на підставі пункту 5 Договору позики суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] як позичальник прострочила виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем [PERSON] Різниця між переданою сумою позики і повернутою позичальником сумою становить 240\~000,00\~грн. 200\~000,00\~грн. = 40\~000,00\~грн. Станом на день розгляду справи в суді сума позики, що залишилася, позикодавцю не повернута. До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Укладення сторонами договору позики, тобто передання грошей, підтверджується змістом пункту 1 Договору позики, в якому вказано, що позикодавець «передав» гроші позичальнику при укладені цього договору. Така висновок суду узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №\~6-63цс13, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як було зазначено вище, за умовами пунктів 1, 2 Договору позики вся сума позики повинна була бути повернута відповідачем [PERSON] позикодавцю до 31.12.2011, однак позичальник не виконав свого зобов'язання в повному обсязі. У зв'язку з цим з 01.01.2012 позичальник [PERSON] вважається боржником, який прострочив, і тому з саме з вказаного дня з 01.01.2012, а не з 31.12.2011, як зазначено в позовній заяві, підлягає застосуванню умова пункту 4 Договору позики про відповідальність позичальника. Позивач просить стягнути прострочену суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 18\~% річних станом на 10.11.2014. За період з 01.01.2012 по листопад 2014 року згідно з даними Державного комітету статистики України, що публікувалися щомісячно в газеті «Урядовий кур'єр», індекс інфляції становить 119,3\~%. Сума простроченого боргу за Договором позики з урахуванням вказаного індексу інфляції становить 40\~000,00\~грн. * 119,3\~% = 47\~720,00\~грн. 18 процентів річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2012 по 10.11.2014 становить: 40\~000,00\~грн. * 18\~%/ 100\~%\~/\~365 * 1\~045 днів = 20\~613,70\~грн. Щодо обставин, на яких грунтуються заперечення відповідача, то суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Так, дійсно 04.02.2011 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], ЗАТ «ФК «Євроком» уклали Договір купівлі-продажу цінних паперів ВАТ «Уманська автобаза» в кількості 153\~147 штук за ціною 38\~286,75\~грн. Як визнали сторони в судовому засіданні і підтверджується Передавальним розпорядженням № 417 від 04.02.2011, заявою про зміну реквізитів від 04.02.2011, сертифікатом акцій від умови Договору щодо передачі акцій та оплати їх в сумі 38\~286,75\~грн. були виконані повністю (а.с. 38, 39, 41). Однак доказів того, що сторони домовилися про продаж-придбання цінних паперів за більшу суму за 240 тисяч гривень і що договір позики був підписаний сторонами і посвідчений нотаріально для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відповідач суду не надала. І тому є недоведеним твердження відповідача, що кошти в сумі 38\~286,75 грн., які вона передала позивачу 04.02.2011 після укладення Договору купівлі-продажу цінних паперів, є сумою, на яку повинне було зменшитися її грошове зобов'язання за удаваним Договором позики. Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, оскільки між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідач на час розгляду справи в суді не виконав, суд дійшов переконання, що вимоги позивача є в частині стягнення простроченої суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, вимога про стягнення 18 % річних від простроченої суми підлягає задоволенню частково, оскільки позивач не правильно визначив перший день, коли боржник вважається таким, що прострочив. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 683,34\~грн. та на правову допомогу в сумі 2\~000,00\~грн. Вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення 1\~400,00\~грн. витрат за надання аудиторських послуг в якості судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки такі витрати сторони у справі відповідно до частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України не входять до переліку судових витрат, який є вичерпним.

Outcome: partial