Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

18 листопада 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яким просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Журавської сільської ради 27 червня 1997 року, [PERSON] заповідала їй все своє майно. Коли [PERSON] [INFO] померла, вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, оформила спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на майновий пай. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житло. Таким чином, вона не має змоги реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку. Позивач до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 50). Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від Журавського сільського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 44). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно заповіту від 27 червня 1997 року, посвідченого секретарем виконкому Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, [PERSON] заповідала все своє майно своїй дочці [PERSON] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть (а.с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] на земельну частку (пай) та майновий пай. Позивач після смерті [PERSON] спадщину прийняла та у 2001 році отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), а у 2005 році - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай (а.с. 11,12). Однак успадкувати будинок з господарськими будівлями шляхом вчинення нотаріальних дій позивач не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нього, в зв'язку з чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 13). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.1) роз'яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Згідно технічного паспорта житловий будинок по [ADDRESS] позначений на схемі під літерою А-1, збудований у 1967 році, прибудова а-1 - у 1992 році, сарай Б-1 - у 1984 році, сарай б-1 - у 1990 році, гараж В-1 - у 1987 році, погріб Пг1 - у 1965 році, навіс в-1 - у 1992 році (а.с. 18-22). У 1967 - 1995 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі - Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1 (п. 7 Інструкції). До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який є Додатком 1 до Інструкції, відносились, зокрема, свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів (п. 16 Переліку). Відповідно до п. 13 Інструкції бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складало мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видавали власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, проводило реєстрацію будинку або домоволодіння та видавало реєстраційне посвідчення. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. З довідки комунального підприємства «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради № 1689 від 11 серпня 2015 року вбачається, що згідно матеріалів архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» в [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок за [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Журавської сільської ради 12 квітня 1989 року (а.с. 14). Отже, виконавчим комітетом Журавської сільської ради у 1989 році приймалось рішення про оформлення за [PERSON] права власності на житловий будинок в [ADDRESS]. Проте, згідно довідки, виданої виконкомом Журавської сільської ради Чернігівської області № 2148 від 17 листопада 2015 року, виконком Журавської сільської ради не має можливості оформити та видати спадкоємцю [PERSON], жительці [ADDRESS], свідоцтво про право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS], в зв'язку зі смертю власника будинку [PERSON] (а.с. 10). Оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок втрачене, а отримати нове неможливо в зв'язку зі смертю власника, спадкове право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Реєстрація у комунальному підприємстві «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради права власності на житловий будинок за [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Журавської сільської ради 12 квітня 1989 року, свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Згідно ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. За таких обставин, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину [PERSON], належав спадкодавці на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації права власності на нього. Позивач прийняла спадщину після смерті матері, оскільки отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) та на право на майновий пай, однак не може оформити спадщину на будинок через відсутність правовстановлюючих документів. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її. Позивач [PERSON] виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. Інших спадкоємців за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS], та спадкоємців, що мають право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Журавська сільська рада не оспорює право власності на будинок, не заперечує про визнання права власності за [PERSON] Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved