Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

17 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом з вимогою припинити спільну часткову власності [PERSON] (правонаступником якої є відповідач [PERSON]) та визнання за ним право власності на належну останній 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS], зобов'язавши його виплатити [PERSON] компенсацію вартості 1/5 частини вказаного спірного домоволодіння (т.1 а.с.2-4). В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та, згідно з доповненою позовною заявою (т.2 а.с.11-14) та відповідно до заяви про зміну підстави позову (т.2 а.с.236-238) просить суд: - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS]; - визнати за позивачем право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], яка померла [INFO]; - припинити право спільної часткового власності [PERSON], який помер [INFO], на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS]; - визнати за позивачем право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], який помер [INFO]. Свої уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач зазначає, що він, його сестра [PERSON] та його брат [PERSON] є співвласниками зазначеного домоволодіння [ADDRESS]. Він також звертає увагу, що його частка у праві власності складає 3/5 частин домоволодіння, а також зазначає, що фактично з 1979 року, після смерті батька [PERSON], він один користувався та користується будинком та земельною ділянкою, в той час як інші співвласники та їх правонаступники спадковим будинком жодного дня не користувалися, не утримували його та не користувалися земельною ділянкою. Також зазначає, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2013 року було відмовлено [PERSON] у задоволенні зустрічного позову про виділ в натурі 1/5 частини будинку. А, також зазначає, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина , до якої входить 1/5 частина домоволодіння, яка ніким не оформлена. Свідоцтво про право на спадщину як за законом і за заповітом на цю частину не видавалось. Позивач також зазначає, що [PERSON], який є правонаступником [PERSON], яка померла [INFO], не надав до суду документів, що він є власником в порядку спадкування за заповітом належної його матері 1/5 частки домоволодіння. Позивач зазначає, що підставою позовних вимог до відповідачів є застосування до цих правовідносин ст.344 ЦК України, посилаючись на те, що більше 30 років відкрито, добросовісно володіє зазначеними ним частками у спільному майні, утримує і зберігає в належному стані за свої кошти та своєю працею також зазначає, що він, дружина та син мають в м.Києві квартиру площею 31,2 кв.м., яку отримувала його дружина, але не збирається продавати будинок, в якому він проживає, оскільки житлові умови в квартирі обмежені, а іншого житла не має. Також звертає увагу, що апеляційний суд Київської області , розглянувши апеляційну скаргу [PERSON] у цивільній справі №359/2261/13-ц в ухвалі від 16 жовтня 2013 року зазначив, що набувальна давність - один із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права переднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безпосереднього володіння майном, як своїм власним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], правонаступником якої є залучений до участі у справі [PERSON] 16.07.2014 року звернулись з зустрічною позовною заявою (т.1 а.с.53-55), з вимогами: зобов'язати позивача не чинити їм перешкоди в користуванні та володінні будинок [ADDRESS], вселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] в спірний будинок. В обґрунтування зазначали, що, вони є співвласниками будинку, але не можуть домовитися з позивачем про порядок володіння та користування житловим будинкову. Вони мають намір вселитись та користуватись будинком, тому що позивач в будинку не проживає, проживає в м.Києві та фактично користується літньою кухнею, на їх вимоги не реагує, а хоче збагатитися за їх рахунок. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Білик Г.І. повністю підтримали заявлені уточнені позовні вимоги проти задоволенні зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що позивач тривалий час відкрито користується спадковим будинком, в той час як відповідачі, будинком не користувалися та не користуються, доказів, що у відповідачів були перешкоди у користуванні, надано не було. Відповідач [PERSON], який також є представником інтересів відповідача [PERSON], та представник відповідача адвокат Самойленко В.С., підтримали зустрічні позовні вимоги, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечують, зазначають, що позивач, насправді в будинку не проживає, оскільки останній потребує ремонту. Зазначають, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порідку, прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті співвласників будинку : [PERSON] та [PERSON], жодних угод з приводу спільного майна з позивачем не укладали. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмову матеріали справи, суд прийшов до висновку, що обидва позови, як первісний так і зустрічний задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. За змістом вимог ч.1 -3 ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до вимог ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог про припинення права власності та визнання права власності на частку у спірному домоволодінні, позивач посилається на вимоги ст.344 Цивільного кодексу України, що законодавцем включена до глави 24 «Набуття права власності». Так, за загальним правилом, визначеним ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, ст.344 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За змістом ч.3 цієї статті, о якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. За змістом ч.4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Водночас, ч.1 ст.354 Цивільного кодексу України передбачає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). . За змістом ч.1 та 2 ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.392 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підстави та порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших власників, визначено ст.365 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст.365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом ч.2 цієї статті, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В ході судового розгляду справи встановлено, що спірне домоволодіння є спільною частковою власністю. Так, позивач [PERSON] набув право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 11 жовтня 1979 року , реєстровий номер № 34861, а також в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 13.12.2004 року (т.1 а.с.25,26). Крім того, позивачу належить право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу реєстровий №55, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 лютого 2007 року (т.1 а.с.27-28). Також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.08.2013 року, залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, було визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку, веранди, крильця, сараю-літньої кухні, добудови, огорожі, хвіртки, воріт, колодязя, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON], який помер [INFO] (т.2 а.с.253-2 55). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 15 серпня 1981 року , реєстровий номер №2-2508, зареєстрованим у виконавчому комітеті Вишеньківської сільської ради, [PERSON] набув право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] (т.1 а.с.56,57). Також встановлено, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується (т.1 а.с.30,57), що 11.07.2005 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №3890 від 16.11.1990 року, було зареєстровано право власності на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (т.1 а.с.60) та згідно зі спадковою справою №846/2005, відкритої Кодимською державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого [PERSON] (т.2 а.с.259-263), спадщину після померлого [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (т.2 а.с.260-зворот, а.с.261-зворот). Також встановлено, що [INFO] [PERSON] померла (т.2 а.с.7), після смерті якої Третьою черкаською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №14/2016, а також 22 січня 2016 року відповідач [PERSON] звернулась в Третю черкаську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.86). Крім того, встановлено, що [INFO] [PERSON] померла (т.2 а.с.120). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 06 липня 2010 року, посвідчений Більшиною С.О., державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий №3-423 (т.2 а.с.229), за змістом якого належну їй на праві власності 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], спадкодавець заповіла своєму сину - [PERSON], залученому до участі у даній справі в якості правонаступника [PERSON]. Також встановлено, що згідно із заявою від 29 серпня 2016 року [PERSON] спадщину, яку йому заповіла на підставі вищевказаного заповіту від 06 липня 2010 року, він прийняв (т.2 а.с.229). Так, за змістом ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства право на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] перейшло від померлого спадкодавця [PERSON] до спадкоємця - [PERSON], а також право на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] перейшло від померлого спадкодавця [PERSON] до спадкоємця - [PERSON]. При цьому суд також враховує, що за змістом ч.1, 3ст.1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що позивач вже звертався із позовом про визнання права власності та виплату компенсації вартості частки у спільному майні до відповідача [PERSON], проте за заявою позивача ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області його позов було залишено без розгляду, що вбачається зі змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2013 року , яким було відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі 1/5 частини будинку [ADDRESS] зі спільної часткової власності на будинок та визначення порядку користування земельною ділянкою (т.1 а.с.29). Наведене, а також обставини, викладені в позовній заяві, які були визнані в судовому засіданні позивачем, свідчать про те, що позивачу [PERSON] з моменту прийняття спадщини у 1979 році було відомо про те, що співвласниками спірного домоволодіння були його сестра - [PERSON], брат [PERSON]. Також встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час, більше 10 років, користується спірним домоволодінням на підставі права спільної часткової власності та належних йому у праві власності часток - всього 3/5частини. Також встановлено, що частки позивача в натурі не виділялись, право власності інших співвласників на належні їм частки у спірному домоволодінні не припинялось. Наведене свідчить про те, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності в за набувальною давністю, оскільки відсутні такі ознаки як добросовісність (позивачу було достовірно відомо про наявність інших співвласників домоволодіння),а також право користування та володіння у позивача щодо спірного домоволодіння виникло на підставі набутого ним у встановленому порядку права власності (в порядку спадкування, за договором дарування та на підставі рішення суду) та у зв'язку з тим, що частка позивача в домоволодінні не була виділена в натурі. Суд зазначає, що право власності є непорушним та захищається не тільки Цивільним кодексу України, але гарантується Конституцією України та ст.1 Протоколу 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за змістом якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Таким чином, задоволення позовних вимог позивача призведе до порушення права власності відповідачів на набуті ними в порядку спадкування частки домоволодіння [ADDRESS]. Позивач, якому відомо порядок припинення права власності на частку у спільній частковій власності, визначений ст.365 Цивільного кодексу України, свідомо змінив свої позовні вимоги, що свідчить про зловживання правом з метою завдати шкоди правам та законним інтересам відповідачів, та суперечить вищенаведеним вимогам ст.ст.13,16 Цивільного кодексу України. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом задоволенню не підлягають. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог, то, враховуючи, що будь-яких належних і допустимих доказів того, що позивач створив відповідачам перешкоди у користуванні їх спільною сумісною власністю надано не було, підстави для задоволення зустрічного позову та вселення відповідачів в судовому порядку відсутні. В зв'язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів понесені сторонами судові витрати в силу вимог ст.88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed