Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

17 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 серпня 2017 року між ним та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого він передав відповідачці у власність житловий будинок [ADDRESS], а остання зобов'язалася довічно забезпечувати його харчуванням, одягом та необхідною допомогою в розмірі 1 000 грн на місяць. З моменту укладення договору відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання з матеріального забезпечення, і у 2018 році взагалі виїхала у невідомому напрямку. Посилаючись на викладені обставини, а також на фіктивність цієї угоди, просив розірвати вказаний вище договір довічного утримання та скасувати його державну реєстрацію. Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка та третя особа будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з'явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 11 серпня 2017 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони, та відповідачкою [PERSON], з другої сторони, було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого позивач передав відповідачці у власність житловий будинок [ADDRESS], а остання зобов'язалася довічно забезпечувати його харчуванням, одягом та необхідною допомогою в розмірі 1 000 грн на місяць. Вказаний договір було посвідчено нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори Чорною Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 662(а. с. 7-9). Судом встановлено, що після укладення спірного договору відповідачка жодного разу не виконувала обумовлені договором обов'язки та не надавала позивачеві матеріальну допомогу в розмірі, що визначена договором. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні повідомили, що знайомі із позивачем і можуть підтвердити той факт, що відповідачка [PERSON] ніколи не надавала йому жодної матеріальної допомоги. Посилання позивача на фіктивність спірного договору довічного утримання судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки знаходяться поза межами предмету розірвання такого договору. Відповідно до положень ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків незалежно від його вини. Згідно зі ст.756 ЦК України у випадку розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було їм передано, і має право вимагати його повернення. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови договору та не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від їх виконання, а відтак позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору довічного утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом із тим, не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині скасування державної реєстрації спірного договору, оскільки державний реєстратор не є стороною у справі, а крім того, розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан за рішенням суду є підставою для скасування державної реєстрації спірного договору державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial