Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

18.08.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.10.2008р. до 20.12.2010р.. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . 06.05.2010 року за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, до повноліття дитини. 21.04.2017 року вона уклала шлюб з [PERSON] , в шлюбі з яким народила доньку [PERSON] , [INFO] . Спільно з [PERSON] вони придбали квартиру, де проживають однією сім`єю з сином [PERSON] та донькою [PERSON] . Відповідач долею сина не цікавить, участі в його вихованні та утриманні не приймає. Оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, усі витрати з утримання сім`ї несе її чоловік [PERSON] , якого [PERSON] вважає своїм батьком. У зв`язку з цим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути з нього судовий збір. В судове засідання сторони не з`явились, позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] направили на адресу суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, вказавши, що підтримують позовні вимоги та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Явтушенко Н.В. також просить суд розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, проти задоволення позову не зеперечує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність, до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила в заяві. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення на підставі доказів наданих позивачем. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представлених копій документів, сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.12.2010 року, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 8). 05.06.2020 року відділ ДВС надав довідку, згідно якої, на виконанні Южноукраїнського міського відділу ДВС, перебуває виконавчий лист №2-560 від 06.05.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу. Станом на 01.06.2020 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 113 288.22 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 13, 14). З довідки за №17803 виданої дитячим закладом охорони здоров`я вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на диспансерному обліку не перебуває, знаходиться під наглядом педіатра, на профілактичні огляди лікарем та з приводу захворювань приходить з мамою (а.с. 15). 21.04.2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та народила в шлюбі [INFO] доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). 13.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, набули у власність квартиру [ADDRESS] , по 1/2 частці кожний. В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11-12, 21). [PERSON] , 2009 року народження, навчається в школі англійської мови з жовтня 2018 року, займається у відділенні плавання ККСС «Олімп» з 2017 року. На заняття дитину приводить мама (а.с. 16, 17). [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 05.06.2021 року (а.с. 18, 19). Згідно висновку органу опіки та пілування Южноукраїнської міської Ради №41 від 03.02.2021 року затвердженого рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 03.02.2021 року, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , вважає доцільним позбавлення гр-на [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р., кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Після з`ясування всіх обставин справи, суд вважає, що поведінка батька дитини - [PERSON] , суперечить вимогам ст. 150 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, що передбачено ст. 152 СК України. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На думку суду, у разі ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п.15) Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зі змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно п. 16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ним від виконання батьківського обов`язку по відношенню до своєї дитини - сина [PERSON] 2009 року народження, який з сином не спілкується, не забезпечує його матеріально, що підтверджується довідкою про заборгованість зі сплати аліментів, ухиляється від виконання обов`язків по його вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 840.80 грн. (а.с. 1), який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved