Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

19 березня 2019 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 вересня 2016 р. позивач уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов`язки за договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 18 лютого 2019 р. виникла заборгованість на суму 613,49 грн. - заборгованість за кредитом, 2 334,29 грн. - за простроченим тілом кредиту, 5 964,79 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1 605,73 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500,00 грн. - фіксована частина штрафу за порушення строків платежів, 525,92 грн. - процентна складова штрафу за порушення строків платежів, усього 11 544,22 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 1 921,00 грн. Ухвалою судді від 08 квітня 2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено строк для подачі сторонами заяв по суті позову. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в засідання, призначені на 28 травня 2019 р., 13 серпня 2019 р. не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України проводить заочний розгляд справи, проти чого представник позивача не заперечує. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданими позивачем документами встановлено, що 15 вересня 2016 р. АТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] відповідно до ст.1054-1055 ЦК України уклали кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, а позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наданими позивачем документами встановлено, що станом на 18 лютого 2019 р. у відповідача виникла заборгованість на суму 613,49 грн. - заборгованість за кредитом, 2 334,29 грн. - за простроченим тілом кредиту, 5 964,79 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 1 605,73 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500,00 грн. - фіксована частина штрафу за порушення строків платежів, 525,92 грн. - процентна складова штрафу за порушення строків платежів, усього 11 544,22 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідач не повернув позики у строк, встановлений договором, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у сумі 613,49 грн., простроченим тілом кредиту у сумі 2 334,29 грн., усього 2 947,78 грн. У задоволенні позову в частині стягнення пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 964,79 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1 605,73 грн., фіксованої частини штрафу за порушення строків платежів в розмірі 500,00 грн., процентної складової штрафу за порушення строків платежів в сумі 525,92 грн., необхідно відмовити, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду викладеною в постанові від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17-ц, згідно якій за змістом надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 490,52 грн.

Outcome: partial