Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

18 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики в сумі 40000 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що між ним та відповідачем 18.05.2010 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в сумі 40000 гривень, строком повернення до 18.11.2010 року. Посилаючись на ст. 1049 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивач не зявився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено, заяв про відкладення розгляду справи не надійшло. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданої заяви позивача на згоду на заочний розгляд справи, суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2010 року між [PERSON] та до [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого останній отримала позику в сумі 40000 гривень, строком повернення до 18.11.2010 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку є кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей. Пунктом 1.9 вищевказаного договору позики, позика в сумі 40000 грн. отримана та перерахована відповідачем про що останній засвідчив своїм підписом. За п. 3.4. зазначеного договору сторони погодилися щодо встановлення строку позовної давності протягом 5ти років до 20.11.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобовязання по поверненню суми боргу за договорами позики б/н від 18.05.2010 року у вказаний в ньому строк не виконав, заяв щодо застосування строків позовної давності суду не надав, у звязку з чим сума боргу за цим договором позики в розмірі 40000 гривень підлягає стягненню з нього. Підсумовуючи викладене суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню позики, порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 40000 гривень. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 гривень на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved