Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

18.03.2016 [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті в порядку ст. 257-1 ЦПК України. Заява обґрунтована тим, що 04.01.2016 на тимчасово окупованій території у місті м. Луганську померла її матір - [PERSON], [INFO]. Заявник вказує, що при зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві щодо державної реєстрації смерті померлої із наданням лікарського свідоцтва про смерть, органом було повідомлено про те, що провести держану реєстрацію смерті гр.[PERSON] не виявляється можливим, оскільки, даний документ засвідчений печаткою невизнаної республіки, у зв'язку з чим їй було запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. Заявник, посилаючись на те, що встановлення факту смерті їй необхідно для здійснення державної реєстрації факту смерті її матері для подальшого прийняття спадщини після померлої, звернулася до суду із заявою в порядку ст. 257-1 ЦПК України. У судовому засіданні заявник підтримала вимоги заяви та просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника Відділу. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України до суду звернулася [PERSON]. Так, судом з наявних матеріалів справи встановлено, що 20 серпня 1977 року [PERSON], [INFO] укладала шлюб з [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане 20 серпня 1977 року Палацом Щастя м. Ворошиловграду, серії [NUMBER]. Згідно вказаного свідоцтва про шлюб, прізвища після укладення шлюбу чоловіка - «[PERSON]», дружини - «[PERSON]» (а.с.16). В подальшому, [PERSON], [INFO], у зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 21 липня 1986 року Жовтневим відділом РАЦС м. Ворошиловграду, серії [NUMBER] (а.с.16). Таким чином судом встановлено, що [PERSON], [INFO] змінила прізвище на «[PERSON]», у зв'язку із укладенням шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим повторно 30 жовтня 1957 року Камянобрідським районним РАЦС м. Ворошиловграду, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). З копії лікарського свідоцтва про смерть форми № [NUMBER] від 04.01.2016, яке видано ДУ «Луганська місцева поліклініка №10», вбачається, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] у м. Луганську (а.с.5). Судом встановлено, що при зверненні заявника до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві щодо проведення держаної реєстрації смерті її матері - [PERSON], органом РАЦС, з посиланням на Правила державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, було повідомлено заявника про те, що провести державну реєстрацію смерті на підставі наданої нею копії лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] не уявляється можливим, оскільки, даний документ засвідчений печаткою невизнаної республіки та запропоновано для проведення державної реєстрації смерті померлої звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час, про що свідчить лист Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 05.03.2016 №1938/03/04-38 (а.с.3). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Луганськ. За ч. 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на вище викладене, лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у м. Луганську, яке видане [INFO] ДУ «Луганська місцева поліклініка №10» на території тимчасово не підконтрольній Україні, не є підставою для державної реєстрації смерті на території України, оскільки не є документом, що створює на території України правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940 (далі - Правила) підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У судовому засіданні, з викладених в заяві обставин, письмових доказів у справі, достовірно встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у м. Луганську. При цьому, допитана у судовому засіданні, як свідок, заявник [PERSON] підтвердила обставини, викладені у своїй заяві про встановлення факту смерті її матері. Таким чином, встановлення факту смерті особи породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника. Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті її матері, що має юридичне значення для подальшого отримання документів для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення заяви заявника про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до Правил у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. За ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved