Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

18 липня 2019 року представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача з позовом про захист честі та гідності, у зв`язку з поширенням недостовірної інформації та спростування недостовірної інформації. В своєму позові представник позивача зазначив, що відповідач протягом останніх років перебуває з позивачем у неприязних відносинах. 04.06.2018 року бабуся позивача [PERSON] прийшла разом з донькою позивача [PERSON] на дитячий майданчик в с. Пронозівка Глобинського району, де була відповідач з онуком. Граючись на дитячому майданчику з іншими дітьми, [PERSON] збила дочку позивача, внаслідок чого остання впала та отримала тілесні ушкодження. Після цих подій відповідач розказує жителям с. Пронозівка, що позивач «вибиває» грошові кошти у батьків [PERSON] , хоча позивач після вищезгаданої події навіть не зверталася до батьків [PERSON] з приводу матеріального відшкодування лікування. В такий спосіб відповідачем було поширено недостовірну інформацію про позивача, яка не відповідає дійсності, є видуманою, а її поширення носить негативний характер та ганьбить її честь та гідність та є принизливою. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності та честі, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] після 04.06.2018 року жителям с. Пронозівка Глобинського району: « [PERSON] «вибиває» грошові кошти у батьків [PERSON] , за те, що [PERSON] 04.06.2018 року збила на дитячому майданчику [PERSON] ». Зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом озвучення [PERSON] у Пронозівській сільській раді Глобинського району Полтавської області, наступного тексту спростування: «після 04.06.2018 р. мною, [PERSON] , жителям с. Пронозівка Глобинського району озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що [PERSON] «вибиває» грошові кошти у батьків [PERSON] , за те, що [PERSON] 04.06.2018 року збила на дитячому майданчику [PERSON] ». В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали із наведених в позові підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що вона ніколи не поширювала стосовно позивача ніяку інформацію серед жителів с. Пронозівка Глобинського району. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Статтею 297 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч. 7 ст. 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. В п. 15 Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобі телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі . Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог за клопотанням позивача було допитано свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] розповідала людям с. Пронозівка, про те, що [PERSON] ходила і «вибивала» гроші у батьків [PERSON] , при цьому пояснила, що від кого саме чула не може вказати. Свідок [PERSON] пояснила суду, що особисто вона не чула щоб [PERSON] щось розповідала про [PERSON] . Аналогічні пояснення надані свідком [PERSON] надав в ході судового розгляду свідок [PERSON] , допитаний за клопотанням відповідача. Отже за таких обставин, судом встановлено, що позовні вимоги позивача доводяться виключно її поясненнями, які заперечує відповідач, та які спростовуються допитаними в ході судового розгляду поясненнями свідків. Інших будь-яких належних та допустимих доказів позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що позивачем та її представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу, що відповідачем було порушено особисті немайнові права позивача внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, тому суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed