Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

19 березня 2020 року [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 15 жовтня 2016 року у Бродівському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за № 149. 8 квітня 2020 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій згідний на розірвання шлюбу, слухання справи просить проводити його відсутності. Суд розглянув справу у відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Взявши до уваги пояснення позивача, зазначені в позовній заяві та визнання позову відповідачем, з`ясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 жовтня 2016 року у Бродівському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за № 149, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 жовтня 2016 року (а.с. 6). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що спільних дітей з відповідачем не має. Майнового спору також немає. Між ними припинені будь які шлюбні стосунки, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного і не створюють єдину сім`ю. Між ними відсутня взаємна повага та підтримка, так само, як і намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Вонна вважає, що подальше сімейне життя з відповідачем неможливе. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникали сварки, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Під час однієї із сварок відповідач вигнав її з квартири, де вони разом із ним поживали під час шлюбу. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На підставі такого відношення до неї, вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, які були у неї під час укладення шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини по справі, приходить до висновку, що 2020 року припинено сімейні відносини між подружжям, сім`я розпалася і зберегти її неможливо. Щодо вимоги позивача про «відновлення її дівочого прізвища « [PERSON] », то така, на думку суду, підлягає до задоволення з огляду на таке. Статтею 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про одруження позивача та відповідача вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 жовтня 2016 року і після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] .

Outcome: approved