Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

17 лютого 2015 року, [PERSON], звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому, посилаючись на не проживання [PERSON] більше ніж 2 роки, яка зареєстрована у її 53/100 частин будинку за адресою : [ADDRESS], які на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 24.09.2014 р. (реєстр. № 2081) і витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 24.109.2014 р. належить їй на праві власності, не сплачує комунальні послуги, відсутністю особистих речей відповідачки у вказаному будинку, просила суд, визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилою площею у будинку [ADDRESS] та зобов'язати відповідача Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, зазначивши при цьому, що реєстрація останньої у його будинку заважає їй, як законній власниці 53/100 частин будинку вільно розпоряджатися своєю часткою у вказаному будинку, як своєю власністю. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, під розписку з підписом, однак надіслала на адресу суду своє письмове клопотання, в якому повністю підтримала свій позов, і посилаючись на ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просила слухати справу без її участі (а.с. 19,23). Відповідачка [PERSON] в судові засідання повторно, без поважних причин не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за зареєстрованими у встановленому законом порядком місцем її реєстрації, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «за вказаною адресою не проживає», що у відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, якою передбачений обов'язок сторони повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться - вважається належним сповіщенням відповідачки, та інше місце проживання чи перебування відповідачки, позивачу та суду невідоме, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутністю суду не надала (а.с. 16,20-22). Представник відповідача Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, однак надіслав суду заяву, в якій просив суд, розглянути вказану справу без його участі (а.с. 15,17). Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст. 328 ЦК України). Згідно із ст. 334 ЦК України - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Статтями 71,72 ЖК України передбачено - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 655 ЦК України - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Суд встановив, що позивачці [PERSON] на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 24.09.2014 р. (реєстр. № 2081) і витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 24.09.2014 р. належить на праві власності 53/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS], в якому зареєстрована відповідачка (а.с. 7-9,11-12). З матеріалів позову вбачається, що відповідачка [PERSON] ([INFO]) дійсно зареєстрована за вищевказаною адресою з 19.10.2014 р., але фактично за вказаною адресою не проживає з вересня 2012 року, з якого у будинку проживає позивачка разом із сім`єю. При чому, відповідачка є матір`ю продавця 53/100 частин будинку [PERSON] (а.с. 9,10). В свою чергу, позивачка, як законна власниця 53/100 частин вказаного будинку, зареєстрована у ньому та постійно в ньому проживає із своєю сім`єю, а реєстрація відповідачки у будинку позивачки тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, неможливість отримати субсидії, а також перешкоджає позивачці у повній мірі реалізувати своє законне право власниці будинку на продаж будинку та вільного ним розпорядження по закону. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачка, починаючи з 2012 р., не проживає у будинку позивачки понад один рік без поважних причин. На думку суду, в даному випадку - має місце спір про захист законного права власності позивачки, як власниці 53/100 частин житлового будинку з боку відповідачки. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved