Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

19.11.13 р. р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь, в рахунок повернення позики 20 000 грн. та судові витрати. Позов мотивує тим, що 02.11.11 р. він надав [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 10 000 грн., які останній зобов'язався повернути йому до кінця листопада 2012 року, що стверджується власноруч написаною ним розпискою від 02.11.12р. Крім того, 22.06.13р. він повторно надав відповідачу під розписку 10 000 грн., які він зобов'язався повернути до 27.06.13р. Оскільки в добровільному порядку відповідач не повернув йому суму позики, ухиляється від зустрічей, змушений звернутись до суду та просить суд стягнути з відповідача заявлену суму. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутність, позивач та представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши думку позивача та його представника, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 02.11.11 р. позивач [PERSON] надав [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 10 000 грн., які останній зобов'язався повернути йому до кінця листопада 2012 року, що стверджується власноруч написаною ним розпискою від 02.11.12р. Крім того, 22.06.13р. позивач повторно надав відповідачу 10 000 грн., які він зобов'язався повернути до 27.06.13р., що стверджується розпискою відповідача від 22.06.2013 р. Як встановлено судом, відповідач добровільно не повернув позичені кошти, тим самим не виконав свої зобов'язання за умовами договору, в подальшому від погашення боргу ухилявся. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає також розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

Outcome: approved