Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

17 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про визнання за нею права власності на кооперативну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що на підставі ордеру від 24.06.1985 року на підставі рішення виконкому та списків ЖБК «Орджонікідзевський-149» було надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 43,59 кв.м., загальною площею 62,99 кв.м. на родину з трьох осіб, в тому разі на чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] . Її чоловік помер [INFO] . У 1997 році вона повністю сплатила ЖБК вартість квартири і до травня 2016 року була членом ЖБК «Орджонікідзевський-149», а з травня 2016 року по теперішній час є членом створеного замість кооперативу ОСББ «Олімпійський-191». Звернувшись до відповідних органів із заявою про реєстрацію права власності їй було відмовлено з підстав відсутності необхідних документів від ЖБК та ОСББ на підтвердження її прав на квартиру, що підтверджується Рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 21 лютого 2020 року та від 03 березня 2020 року. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження у справі та призначене судове засідання з викликом сторін. У судове засідання позивачка та її представник адвокат Крохмальова Л.П., діюча на підставі ордеру, не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ОСББ «Олімпійська-191» не з`явився, головою правління Шагала М.Г. надана заява про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. З ордеру серія КО № 006883 від 24 червня 1985 року вбачається, що на підставі рішення Виконкому Жданівської міської ради народних депутатів від 15 травня 1985 року № 202/2 та списків ЖБК «Орджонікідзевський-149», було надано право на зайняття квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,99 кв.м., жилою 43,59 кв.м. (а.с. 8) Згідно технічного паспорту від 11 грудня 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальна площа даної квартири складає 62,3 кв. м., а житлова площа дорівнює 43,1кв.м. (а.с. 12-14). За даними листа ККП «МБТІ-Маріупольська нерухомість» від 11.12.2019 року, адресованого [PERSON]., на момент вступу в дію наказу Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» в ККП «МБТІ-Маріупольська нерухомість» не було зареєстроване право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічної інвентаризації, проведеної 11.12.2019 року встановлено, що трикімнатна квартира [ADDRESS] має житлову площе 43,1 кв.м., загальну площу 62,3 кв.м. (а.с. 15). Як вбачається з довідок, виданих ЖБК «Орджонікідзевський-149» від 25.02.2020 року та ОСББ «Олімпійська-191» від 08.01.2020 року, [PERSON] з 1985 року по травень 2016 року була членом ЖБК «Орджонікідзевський-149», а за травня 2016 року по теперішній час член ОСББ «Олімпійська - 191». По даним відомостям по сплату пайового внеску ЖБК станом на 1997 рік, [PERSON] сплатила вартість квартири у розмірі 8585 руб. у повному обсязі, в тому числі перший внесок 2576 руб. та 6009 руб. (а.с. 10,11). Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51250607 від 21 лютого 2020 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності квартири [ADDRESS] , у зв`язку відсутністю довідки щодо підтвердження правонаступництва ОСББ «Олімпійська-191» (а.с. 17). Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51437002 від 03 березня 2020 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що ЖБК «Орджонікідзевський-149» не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та не має повноважень для видачі правовстановлюючих документів, передбачених п. 80 Порядку, правові підстави для державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ЖБК «Орджонікідзевський-149» також відсутні (а.с. 16). На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набула право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] , оскільки вказана квартира була надана їй у користування на підставі ордеру, а у подальшому позивачем як членом ЖБК «Орджонікідзевський-149», було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивачка отримав від Виконавчого комітету місцевої ради право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому не отримала свідоцтва про право власності на це майно та не зареєструвала його в Маріупольському БТІ, існує спір щодо підтвердження права власності позивачки на вказану квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивачки існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, набутого нею свого часу правомірно. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] внаслідок проведення нею сплати пайових внесків за вказану квартиру.

Outcome: approved