Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

17 липня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на нерухоме майно: садовий будинок, загальною площею 51,2 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску у повному обсязі, виданої вказаним Товариством 20 липня 2018 року за реєстровим номером №30/05; земельну ділянку, кадастровий номер 4823381700:21:000:0537, площею 0,0400 га, для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЗ, №252861, виданого на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 16 вересня 2008 року №703-р. Стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог, позивачка посилається на те, що вона з 1990 року є членом садівничого товариства «Зайчевське», що розташоване на території Каравелівської (стара назва Коларівської) сільської ради Вітовського району Миколаївської області. 18 березня 1991 року вона придбала у СТ «Зайчевське» земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок, за адресою [ADDRESS] , шляхом внесення пайових внесків за кооперативне нерухоме майно у повному обсязі. З урахуванням законодавства існуючого на той момент, вона вважається власницею вказаного майна. 26 квітня 2002 року вона уклала шлюб з [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва складено актовий запис за № 87. В подальшому, вже перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 16 вересня 2008 року за N 703-р. на її ім`я 01 червня 2009 року видано державний акт на праві власності на земельну ділянку серії ЯЗ, № 252861. В 2018 році після приведення правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідність до чинного законодавства за нею було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. На початку 2020 року при спробі відчужити спірні земельну ділянку та садовий будинок, нотаріусом їй було повідомлено про неможливість проведення правочину з огляду на те, що реєстрація права власності за позивачем відбулась у період зареєстрованого шлюбу. Роз`яснено про необхідність визнати права особистої власності на спірне нерухоме майно або ж отримати нотаріальну згоду чоловіка. З чоловіком позивач вже тривалий час перебуває у напружених стосунках через його зради. [PERSON] відмовляється надати відповідну згоду на відчуження вказаного майна, що є порушенням права [PERSON] на власність та розпорядження належним їй майном. Нині захист її прав можливий лише шляхом визнання за нею права на вищевказане майно у судовому порядку. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. 09 вересня 2020 року звернувся до суду з заявою в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, про наслідки подання цієї заяви обізнаний. Просив розглядати справу за його відсутності. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів судом встановлено наступне. Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Порядок доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими передбачено проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, інших речових прав за заявочним принципом шляхом подання уповноваженому суб`єкту відповідної заяви про державну реєстрацію. У пункті 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції від 22 червня 2018 року, чинного на момент державної реєстрації прав позивачки, зазначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява. Відповідно пункту 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. [PERSON] є членом ОК СТ «Зайчевське» Вітовського району Миколаївської області та має приватизовану ділянку № [NUMBER] площею 400 кв.м, що розташована по [ADDRESS] . Заборгованості по пайовим внескам не має. Садовому будинку присвоєний номер 263, що підтверджується довідкою, виданою головою правління ОК СТ «Зайчевське» 20 липня 2018 року за №30/05 (а.с. 6). З огляду на довідку ОК СТ «Зайчевське» віл 02 липня 2018 року № 27/05 позивачка має побудований в 1991 році на приватизованій ділянці № [NUMBER] будинок (а.с. 7). Пайові внески \~ \~ \~ \~ [PERSON] внесені в повному обсязі станом на 18 березня 1991 року згідно з довідкою ОК СТ «Зайчевське» від 03 липня 2020 року № 30/05 (а.с. 8). 26 квітня 2002 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований відділим реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва (а.с. 9). 01 червня 2009 року [PERSON] Жовтневою райдержадміністрацією виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ, №252861, площею 0,0400 га, для ведення садівництва, що розташована в СТ «Зайчевське», земельна ділянка № [NUMBER] в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, виділену їй на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 16 вересня 2008 року № 703-р (а.с. 10). Належність позивачу спірної земельної ділянки також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 вересня 2018 року № 136573827 (а.с. 11), витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02 серпня 2018 року №НВ-4804986022018 (а.с. 12-14). Відповідно до інформації наданої КП ММБТІ від 26 червня 2018 року № 2-781 станом на 22 червня 2018 року відомості щодо реєстрації права власності на садовий будинок, що розташований на ділянці [ADDRESS] відсутні (а.с. 16). Державна реєстрація права власності на садовий будинок за [PERSON] проведена 20 липня 2018 року державним реєстратором Миколаївської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Вирич Т.В., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 липня 2018 року № 132085153 (а.с. 15). Відповідно до частин 1, 3 статті 15 Закону України «Про власність» (станом на 07 лютого 1991 року), який діяв на момент внесення позивачем пайових внесків за спірне нерухоме майно, тобто, станом на 18 березня 1991 року член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З чого вбачаються, що позивачка набула права власності на спірне нерухоме майно 18 березня 1991 року, тобто до укладенні шлюбу з відповідачем. Згідно статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на під договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного жита фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Стаття 41 Конституції України проголошує, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач у заяві, поданій до суду 09 вересня 2020 року, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, про наслідки подання цієї заяви обізнаний. Просив розглядати справу за його відсутності Враховуючи вищевикладені обставини, визнання відповідачем заявлених позовних вимог, оцінивши докази в їх сукупності, а також неможливість позасудового вирішення спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову у сумі 840,00 грн..

Outcome: approved