Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

19.11.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася позивач [PERSON] з позовом, який в подальшому позивачем неодноразово уточнювався, до відповідача [PERSON] , і просить суд збільшити розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , з 1 000 грн. до 2 500 гривень у твердій грошовій сумі щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 142410 грн. станом на 05.02.2019 року або 140480 грн. станом на 19.11.2018 року; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача та допустити негайне виконання судового рішення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона самостійно виховує спільного з відповідачем сина - [PERSON] [INFO] . Також позивач має доньку від першого шлюбу - [PERSON] [INFO] . Таким чином, позивач самостійно виховує двох дітей. Родичів в Україні у неї немає, держаної допомоги вона не отримує, жодних пільг не має. З вересня син почав відвідувати приватний дитячий садок, оплата якого коштує 5 000 грн. на місяць. Дитина відвідує приватний дитячий садок, оскільки має слабке здоров`я, дуже часто хворіє при відвідуванні державного дитячого закладу. Інші витрати на дитину на місяць коливаються в межах від 2000 до 3000 грн., це - харчування, одяг, взуття, відвідування медичних закладів та ліки, за необхідності, відвідування дитячих заходів у планетарії, цирку, дитячих вистав у театрі та ін. Таким чином, витрати на сина складають 7 000-8 000 грн. на місяць. Але, як вказує позивач, у неї є і дочка, яка крім загальноосвітньої школи відвідує музичну школу, та заняття з математики для обдарованих дітей « Еврика ». Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року по справі № 639/6064/16 відповідач повинен був сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2016 року по 24.11.2016 року та з 24.12.2016 року і до повноліття дитини. 25.05.2017 року було відкрито виконавче впровадження. 08.11.2018 року позивач звернулася у ДВС із заявою, відповідно до якої видана довідка від 11.02.2019 року про розмір заборгованості по аліментам станом на 05.02.2019 року, де сума заборгованості складає 14500 грн. З метою уникнення штрафних санкцій відповідач повністю погасив заборгованість 18.02.2019 року, про що свідчить довідка станом на 20.02.2019 року. Однак, посилаючись на норму ст. 196 СК України та практику Верховного Суду позивач самостійно розраховує розмір заборгованості по аліментам, який станом на 05.02.2019 року за 31 місяць існування заборгованості складає 142410 грн., а на момент подачі позову 19.11.2018 року - 140480 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.11.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.11.2018 року позивачем [PERSON] 31.01.2019 року вказані недоліки були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину та стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. Призначено судове засідання. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов позивача [PERSON] , в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів до 2 500,00 грн. щомісячно визнаються ним повністю; проти вимог позивача щодо стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів у сумі 140 480 гривень відповідач заперечує повністю. З 07.03.2015 року відповідач вказує, що дійсно перебував у офіційному шлюбі з [PERSON] [INFO] від шлюбу народився син [PERSON] .Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.10.2016 року шлюб між ним і відповідачем було розірвано, а рішенням того ж суду від 22.12.2016 року на користь позивача на утримання сина було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 05.08.2016 року і до повноліття дитини. Також зазначеним рішенням з [PERSON] на утримання дружини було стягнуто аліменти з 05.08.2016 року по 10.09.2018 року (до досягнення дитиною трьох років).Після розірвання шлюбу син проживав разом з матір`ю. Іноді за взаємною згодою відповідач мав змогу забирати на певний час сина до себе. 21.09.2017 року від [PERSON] на мобільний телефон відповідача надійшло смс - повідомлення, яким йому в категоричній формі було запропоновано забрати сина до себе. Після цього відповідач приїхав до колишньої дружини, та забрав сина до себе. В період з 21.09.2017 року по 09.04.2018 року син проживав разом з відповідачем в орендованій ним квартирі за адресою: [ADDRESS] . 09.04.2018 року позивач шляхом погроз та шантажування змусила відповідача до того, щоб він відвіз сина до неї. На даний час позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином, хоча відповідач постійно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання останнього. Таким чином, близько 7 місяців син постійно мешкав зі відповідачем, знаходячись повністю на його утриманні. В зв`язку з чим відповідачем у 2018 року до Золочівського районного суду Харківської області (за тодішнім місцем проживання [PERSON] ) було подано позов про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, про усунення перешкод у вихованні дитини. В даний час справа за зазначеним позовом розглядається Дергачівським районним судом Харківської області (справа № 619/4013/18). До цього часу будь-яке рішення по справі не прийнято, дату наступного судового засідання призначено на 10.07.2019 року. Зазначена інформація є загальнодоступною, і міститься на сайті Судова влада України. Таким чином, відповідач припускає, що відповідач просить стягнути пеню на аліменти які нараховувались саме в період з 21.09.2017 року по 09.04.2018 року, тобто на аліменти, розмір яких і обов`язок сплати є предметом іншого судового спору. Крім того, розраховуючи розмір пені за відповідною формулою, позивач посилається на постанову від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Однак, зазначена постанова вказує на те, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідач зазначає, що розрахунок пені за аліментами, який здійснено позивачем у доповненні (уточненні) до позовної заяви, не містить періоди виникнення заборгованості (зокрема місяці), строк сплати аліментів помісячно. Зазначене свідчить про необґрунтованість розрахунку пені, а отже - про необґрунтованість позовних вимог у цій частині. У судовому засіданні 28.05.2019 року позивач [PERSON] позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позову обставини, щодо стягнення пені позивач уточнила, що бажає підтримує позовні вимоги щодо стягнення пені саме на час подачі позову 19.11.2018 року, але на більше розміру заборгованості по аліментах, яка становила на 01.11.2018 року 10500 грн. відповідно до довідки, наданої разом з первісним позовом. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Смаль В.В. позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів з 1 000,00 грн. до 2 500,00 грн. визнали у повному обсязі, щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів просили відмовити у повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю таких вимог. При цьому відповідач визнав наявність заборгованості по аліментам відповідно до наданих позивачем довідок. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільної справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №599 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 31.01.2018 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). У позивача є ще дитина - [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №432 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.07.2010 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 26.10.2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 07.03.2015 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківській області, актовий запис №23. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] змінено на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.26). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року позов [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2016 року по 24 листопада 2016 року та з 24 грудня 2016 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] утримання у розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] , починаючи з 05.08.2016 року по 24 листопада 2016 року та з 24 грудня 2016 року. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.10-11). Постановою державного виконавця Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антонової А.Г. від 25.05.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом 01.02.2017 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12-13). 30.10.2018 року постановою державного виконавця Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антонової А.Г. встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання (а.с.19) та встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.23). Також постановою державного виконавця Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антонової А.Г. від 30.10.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.21). Крім того, постановою державного виконавця Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антонової А.Г. від 30.10.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.25). 09.11.2018 року державним виконавцем Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антоновою А.Г. складено розрахунок заборгованості по аліментам боржника [PERSON] , з якого вбачається, що станом на 01.11.2018 року борг складає 10 500, 00 грн. При цьому за період з 05.08.2016 року по 01.10.2018 року боржником було чотири рази сплачені аліменти: в липні 2017 року - 4500 грн., в серпні 2017 року - 1500 грн., в грудні 2017 року - 5500 грн. та і жовтні 2018 року 9000 грн. (а.с.15). В подальшому, з довідки, наданої державним виконавцем 20.02.2019 року за №4169 вбачається, що за боржником[PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 05.02.2019 року складає 14 500,00 грн. (а.с.58). Крім того, з довідки наданої державним виконавцем 20.02.2019 року за №4170 вбачається, що за боржником[PERSON] станом на 20.02.2019 року борг по сплаті аліментів відсутній, передплата становить 949,00 грн. При цьому остання сплата проведена боржником в жовтні 2018 року у розмірі 9000 грн. (а.с.59). Держаним виконавцем Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антоновою А.Г. 15.11.2018 року на адресу боржника [PERSON] було направлено повідомлення стягувача (а.с.16). Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст. 196 СК України разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 цього Кодексу). У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Практика Верховного суду з цього приводу неодноразово змінювалась. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Враховуючи що на даний час змінився матеріальний стан позивача, яка зазначає про неможливість утримувати дитину на аліменти в розмірі 1 000 грн. на місяць, беручи до уваги визнання відповідачем вказаних позовних вимоги, суд вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити та збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року (справа №639/6064/16), стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що СК України не передбачена зміна розміру аліментів з моменту подачі позову, а ЦПК України - не передбачено негайне виконання такого рішення. Разом з тим, аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт виникнення заборгованості зі сплати аліментів з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду і визнав наявність заборгованості, яка ним в подальшому була погашена, тому позивач має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення до дня звернення позивача з позовом 19.11.2018 року, тобто в межах позовних вимог. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які б виступали поважною причиною невиконання покладених на нього зобов`язань за судовим рішенням або для зменшення суми неустойки (пені), суду не надано. При цьому суд не вдається до оцінки доводів відповідача щодо проживання з ним сина в окремі періоди, оскільки встановлення зазначених обставин є предметом іншої цивільної справи, яка розглядається іншим судом. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 7 140, 00 грн. При здійсненні розрахунку суд виходить з даних останньої довідки від 20.02.2019 року №4170, наданої до матеріалів справи щодо заборгованості і розраховує пеню за місяці, в яких не проводилась сплата аліментів (всі місяці з 05.08.2016 року по 19.11.2018 року за виключенням місяців, в яких проведена сплата аліментів, а саме: липня 2017 року, грудня 2017 року та жовтня 2018 року) , помноживши кількість днів у кожному місяці (окрім зазначених) на 1 % несплаченої суми аліментів, який становить 10 грн. на день, виходячи з місячного розміру аліментів 1000 грн. та склавши відповідні суми за кожен місяць. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені суд вважає за необхідне відмовити у з в`язку з безпідставністю таких вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну позовну вимогу в мінімальному передбаченому на 2018 рік розмірі - 704,80 грн., від якого позивач звільнена при зверненні з позовом на підставі Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial