Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

18 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сумської митниці ДФС, Головного управління державної казначейської служби України у Сумській області, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної, моральної шкоди та упущеної вигоди, завданої незаконною конфіскацією, мотивуючи свої вимоги наступним. 12 вересня 2016 року, на прохання позивача, місцеві жителі [PERSON] та [PERSON] здійснювали випас чотирьох биків, що належать позивачу, поблизу смт. Краснопілля Сумської області. Бики розбіглися по території пасовища, поблизу ставка. Під час того, як пастухи намагались зловити тварин, вони були затримані прикордонниками на тій підставі, що нібито намагалися незаконно перемістити товар (биків) через кордон України поза митним контролем України. Відносно [PERSON] було складено протоко про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 482 МК України, однак постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року, було закрито провадження у даній справі за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Відповідно до постанови суду, вилучений товар: велика рогата худоба, а саме: бики в кількості 4 голови, загальною вагою 1345 кг, загальною вартістю 32280,00 грн., необхідно повернути власнику, тобто [PERSON]. Однак митні органи, не дочекавшись рішення суду, реалізували тимчасово вилучений товар, а позивачу як власнику майна, було повернуто лише 23 280,00 грн., за різницею в сумі 8 660,00 грн. (10% вартості затриманого майна - комісійна винагорода торгівельній організації, 20% вартості майна - податок на додану вартість). Позивач вказує, що такими діями працівників Сумської митниці порушено його право власності, внаслідок чого він зазнав матеріальних збитків та моральної шкоди. Крім того, позивач вказує, що серед чотирьох голів великої рогатої худоби, три належало до симентальської породи і один до бурої молочної породи. Позивач вказує, що розуміється на розведенні великої рогатої худоби, і мав намір виростити вказаних биків з метою реалізації за оптимальними ринковим цінами, оскільки це був його заробіток. Позивач посилається на довідку Краснопільської РДА Сумської області, яка видана з урахуванням довідкового посібника під редакцією академіка А.П. Калашнікова 1985 року «Норми раціонального кормління сільськогосподарських тварин», якою визначено середньодобовий приріст живої маси ВРХ, з розрахунку приросту на одну ВРХ за період з 12 вересня 2016 року по день звернення до суду, тобто по 18 липня 2017 року, що складає 216,3 кг, за чотири голови - 865,2 кг за 309 днів. З урахуванням даних листа Головного управління статистики у Сумській області від 22.06.2017 року щодо середньої ціни на реалізацію ВРХ у живій масі, позивач вказує, що відшкодуванню у вигляді упущеної вигоди підлягає 22 607 грн. за цінами, що діють на момент прийняття рішення. Посилаючись на ст. 41, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 22,23,1166,1173,1176,1167 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просить суд стягнути з держави Україна в особі ГУДКС України в Сумській області, ДКС України 8660,00 грн. відшкодування майнової шкоди, 50 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з держави Україна в особі ГУДКС України в Сумській області, ДКС України 22607,00 грн. відшкодування упущеної вигоди; стягнути з держави Україна в особі ГУДКС України в Сумській області, ДКС України судові витрати; стягнути з Сумської митниці ДФС України 50000,00 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та представник вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Додатково пояснили (а.с.75-77), що у відповідності до ст. 546 МК України, Митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань покладених на органи доходи і зборів, тому ст. 30 МК України, яка є спеціальною нормою, покладено на Митницю відшкодування шкоди, заподіяної особам та майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами у порядку визначеному законом. Вказує, що статтями 1166, 1173, 1174 ЦК України визначено право особи,вимагати відшкодування шкоди, завданої її правам та законним інтересам. Представник відповідача Сумської митниці ДФС Великодна Н.І. позов не визнала, просила відмовити. Із наданих суду письмових заперечень (а.с.59-64, 78-80) та усних пояснень вбачається, що приймаючи рішення щодо реалізації чотирьох голів биків, Сумська митниця керувалася ч. 6 ст. 243 МК України та ч. 2 ст. 244 МК України, оскільки товар - безпосередні предмети порушення митних правил, які швидко псуються або мають обмежений строк зберігання, реалізуються до винесення судом рішення по справі про порушення митних правил, усі кошти, одержані від їх реалізації вилучаються для забезпечення відповідно до МК України. Як наслідок, представник зробила висновок, що законодавством України чітко визначено, що товари, які швидко псуються, обов'язково повинні бути реалізовані. На запитання головуючого, на підставі чого було зроблено висновок, що живі бики віднесені до категорії товару, що швидко псується, представник відповіді надати не змогла. Представник зазначає, що від реалізації затриманого майна на депозитний рахунок Сумської митниці надійшло саме 23 620,00 грн., за вирахуванням комісійного збору та податку на додану вартість. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначила, що відсутній зв'язок між діями особи, яка її заподіяла, та шкодою, що заподіяна особі. З позову та доданих доказів представник не вбачає, що реалізація Сумською митницею майна призвела до моральних страждань позивача. Крім того, представник зазначає, що положення норм ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо дій Сумської митниці застосовувати не можна. Щодо відшкодування упущеної вигоди позивачем, посилаючись на ст. 22 ЦК України, представник відповідача зазначає, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях, які жодним доказом не підтверджені. Дані, викладені у листі із розрахунками середніх цін реалізації ВРХ у живій масі, носять суто інформаційний характер і не можуть бути доказом упущеної вигоди позивача. Іншими доказами упущена вигода позивачем не підтверджена. Представник Державної казначейської служби України Гарбуз П.В. у судове засідання не з'явився, направив відзив (а.с.68), в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Посилаючись на ст. 96, 1167 ЦК України пояснює, що позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України матеріальної, моральної шкоди, упущеної вигоди. Представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України в Сумській області, Семенюта В.В. у судове засідання не з'явилася, направила заяву про відкладення у зв'язку зі значним навантаженням, яке судом задоволено не було з підстав відсутності доказів. Прокурор Тютюник С.М. у судовому засіданні, яка вступила у справу на підставі заяви від 12 вересня 2017 року з метою представництва інтересів держави, проти позову заперечувала, вважала вимоги необґрунтованими, просила відмовити. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, прокурора, свідка, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 26 грудня 2016 року, було закрито провадження по справі про порушення митних правил у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України. Одночасно, у вказаній постанові зазначено, що вилучений товар: велика рогата худоба: бички в кількості 4 голови, загальною вагою 1 345 кг., загальною вартістю 32 280,00 грн., слід повернути власнику - [PERSON] (а.с.18-19). Вбачається, що у власності [PERSON] перебувало чотири бики, три із яких Симентальської породи, один - Бурої молочної (а.с.20-23). Таким чином, судом встановлено, що станом на 12 вересня 2016 року у власності позивача [PERSON] перебувало чотири племінних бика загальною вагою 1345 кг, та вартістю 32 280 грн. Дана обставина сторонами не оспорюється. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що він працював у [PERSON] пастухом, випасав його биків. 11 вересня 2016 року, під час випасу, [PERSON] разом з [PERSON] погнав биків до ставка напоїти, бики розбіглись, і поки вони ловили биків, [PERSON] та [PERSON] затримали прикордонники, які вважали, що вони переганяли биків через кордон. Свідок пояснив, що вони говорили прикордонникам, що ці бики належать [PERSON], але їх ніхто не слухав. Як вилучали биків, свідок не знає. Чи проводили зважування биків, свідок не знає. Судом встановлено, що Сумська митниця реалізувала затримане відповідно до протоколу про порушення митних правил майно позивача [PERSON], а саме: чотири голови биків загальною вартістю 32 280 грн. Від реалізації затриманого майна на депозитний рахунок Сумської митниці надійшло 23620 грн. Від встановленої вартості биків 32 280 грн., залишалась невідшкодованою позивачу різниця в сумі 8660 грн., що складається із суми комісійної винагороди торгівельної організації (10% від вартості затриманого майна) та податку на додану вартість в розмірі 20% вартості майна (а.с.24). У своїх запереченнях, як на правову підставу реалізації вилученого майна до ухвалення судового рішення, представник Сумської митниці посилався на положення ст. 243-244 МК України. Так, відповідно до вимог ст. 243 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах органів доходів і зборів, за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання, встановлених цим Кодексом, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню, про що відповідний орган доходів і зборів повідомляє власника зазначених товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноважену ним особу не пізніш як за 15 днів до закінчення строків зберігання. Таке повідомлення не направляється після закінчення строків зберігання, зазначених у частинах другій та п'ятій статті 240 цього Кодексу. Частиною 3 вказаної статті визначено, що якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися. При цьому, в разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, витрати органу доходів і зборів на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів - власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються. Товари, які швидко псуються або мають обмежений строк зберігання, у тому числі товари - безпосередні предмети порушення митних правил, вилучені відповідно до цього Кодексу, підлягають реалізації з урахуванням терміну їх придатності, а у випадках, передбачених законодавством, - переробці, утилізації чи знищенню ( ч. 6 ст. 243 МК України). Товари, зазначені у частинах першій, другій, четвертій - шостій цієї статті, реалізуються в порядку, встановленому законодавством, на митних аукціонах, редукціонах або за договором комісії за цінами, визначеними згідно із законодавством України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та Податковим кодексом України (ч. 9 ст. 243 МК України). Переробка, утилізація та знищення товарів здійснюються за кошти державного бюджету (п. 11 ст. 243 МК України). З аналізу наведеної норми вбачається, що товари, які швидко псуються або мають обмежений строк зберігання, у тому числі товари - безпосередні предмети порушення митних правил, вилучені відповідно до цього Кодексу, підлягають реалізації з урахуванням терміну їх придатності, а у випадках, передбачених законодавством, - переробці, утилізації чи знищенню державним коштом. Однак, посилаючись саме на правомірне застосування Сумською митницею положення ст. 243 МК України щодо реалізації (переробки) живих биків, представником не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77-78 ЦПК України, застосування поняття «товар, що швидко псується» саме до живих биків. Із наданих суду письмових та усних пояснень представника Сумської митниці, суд встановив, що приймаючи рішення щодо реалізації затриманого майна, посадові особи керувалися саме положеннями ст. 244 МК України. Так ч. 2 ст. 244 МК України визначено, що якщо товари - безпосередні предмети порушення митних правил, які швидко псуються або мають обмежений строк зберігання, реалізуються до винесення судом рішення по справі про порушення митних правил, усі кошти, одержані від їх реалізації, вилучаються для забезпечення відповідно до цього Кодексу стягнення вартості цих товарів у разі їх конфіскації. Частина 3 вказаної статті визначає, що якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, зазначених у частині другій цієї статті, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, кошти, одержані від реалізації зазначених товарів, зберігаються на рахунку відповідного органу доходів і зборів після вирахування сум належних митних платежів. Витрати, зазначені у частині першій цієї статті, при цьому не відшкодовуються і комісійна винагорода підприємству торгівлі не виплачується. Таким чином, вбачається, що посадові особи Сумської митниці, приймаючи рішення щодо реалізації затриманого майна, що належить позивачу, діяли всупереч положень ч. 2 ст. 244 МК України, яким не передбачено вирахування з реалізованої суми будь-яких платежів, окрім митних (Митний платіж - це різновид обов'язкових платежів, що справляються під час переміщення або у зв'язку з переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено на митні органи.). Тобто судом встановлено, що посадові особи Сумської митниці діяли в порушення вимог Митного кодексу України, здійснивши реалізацію живих биків, що перебували у власності позивача [PERSON], як товару, що швидко псується, та повернувши позивачу суму, отриману за їх реалізацію, з вирахуванням з цієї суми платежів посереднику та НДС. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Позивач у своїй позовній заяві, як на правову підставу для задоволення свої позовних вимог посилається на положення ст. 1176 ЦК України та на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Однак, щодо застосування вказаної норми ЦК та вказаного закону до даних правовідносин, суд зазначає наступне. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Відповідно до п. 17 ст. 1 Митного кодексу України митним органом визначається спеціально уповноважені органи виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено безпосереднє здійснення митної справи. Таким чином, Сумська митниця ДФС є територіальним органом Національної митної служби України, і є юридичною особою публічного права, яка діє відповідно до Конституції України, Митного кодексу України, інших нормативно-правових актів. Але при цьому не здійснює оперативно-розшукової діяльності, що в свою чергу унеможливлює застосування положення ст. 1176 ЦК України та положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» до даних правовідносин. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом до Сумської митниці про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом державної влади, пославшись також на положення статті 1173 ЦК України. Як зазначалося раніше, відповідно до п. 17 ст. 1 Митного кодексу України, митним органом визначається спеціально уповноважені органи виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено безпосереднє здійснення митної справи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно приписів якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За приписами наведених правових норм відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності. У судовому засіданні встановлено, що Сумська митниця ДФС при реалізації майна, належного [PERSON], вилученого під час розгляду справи про притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності, діяла без правової на то підстави. Встановлено, що майно позивача [PERSON] (живі бики у кількості чотирьох голів) було неправомірно реалізовано як товар, що швидко псується. Крім того, витрати щодо реалізації майна були повістю покладені на його власника - позивача [PERSON], що є порушенням ст. 244 МК України. Суд вважає безпідставними доводи відповідачів відносно того, що судом не була встановлена протиправна поведінка державного органу, так як в постанові суду по адміністративній справі про це не зазначено. Судом встановлено, що матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] містять акт приймання-передачі ВРХ у кількості 4 голови. Крім того, матеріали справи містять копію прийомної квитанції, відповідно до якої Сумська митниця ДФС передала на ТОВ «Охтирський м'ясокомбінат» чотири голови ВРХ, здійснювала запити щодо ціни реалізації живої ваги великої рогатої худоби. Суд вважає, що у зв'язку з тим, що зазначена вище норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини органів державної влади, то доводи представників відповідачів про недоведеність протиправних дій Сумської митниці є безпідставними. Крім того, суд звертає увагу, що в постановах судів було встановлено, що в діях особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, і у справі якої були вилучені бики, був відсутній склад правопорушення. Вказане також свідчить про неправомірність дій Сумської митниці. За вказаних обставин, суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] в частині стягнення з держави матеріальної шкоди у сумі 8660 грн., що є невідшкодованою різницею вартості биків після їх реалізації. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судовим розглядом було встановлено, і ці обставини відповідачі не заперечують, що 11 вересня 2016 року майно позивача було тимчасово вилучено як предмет порушення митних правил. Вилучене майно (бики у кількості чотирьох голів) було реалізовано до ухвалення судового рішення, яким вилучене майно було повернуто його власнику - [PERSON] Натомість, позивач отримав грошову компенсацію з розрахунку середньостатистичної вартості живої маси ВРХ, не зважаючи на те, що це була племінна худоба і її використання мало і іншу мету, окрім вирощування на м'ясопродукти (вбачається з наданих письмових доказів). Більше року позивач звертався до державних установ, до суду, намагаючись довести свою невинуватість, ніс збитки та не мав можливості користуватися своїм майном. Під моральною шкодою розуміються моральні і фізичні страждання, заподіяні громадянину внаслідок посягання на належні йому від народження чи на підставі закону нематеріальні блага (життя, здоров'я, честь, гідність, ділову репутацію, недоторканість приватного життя, власності тощо). У позивача в результаті дій відповідачів порушились нормальні життєві зв'язки, він відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього. Суд вважає, що доводи позивача про заподіяну йому моральну шкоду є обґрунтованими. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності і справедливості, а та вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн. буде достатнім та справедливим, та підлягає стягненню на користь позивач за рахунок держави. Вимога щодо стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн. безпосередньо з Сумської митниці задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на нормі ст. 1173 ЦК, якою передбачено, що шкода завдана особі незаконним рішенням органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Щодо вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 22607 грн. суд приходить до наступного висновку. Частина 1 ст. 22 ЦК України встановлює право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Виходячи з положень ч. 2 зазначеної статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Так, зазначаючи про доходи, які позивач міг реально одержати за звичайних обставин (у тому випадку, якщо б йому повернули живих биків), позивач надає ряд письмових доказів. Так із листа Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області вбачається, що на адвокатський запит було повідомлено сторону позивача щодо норми середньодобового приросту ВРХ, яка під впливом багатьох факторів, коливається від 500 гр. до 1 кг. (а.с.25). Крім того, Головне управління статистики у Сумській області на адвокатський запит надало статистичну інформацію щодо середніх цін реалізації ВРХ у живій масі по всіх каналах сільськогосподарськими підприємствами Краснопільського району у період 2016-2017 років (а.с.26). На підставі вказаних даних позивачем було розраховано приріст на одну ВРХ за період з 12 вересня 2016 року по 18 липня 2017 року (день звернення до суду) включно при середньодобовому прирості 700 грамів. Загальну суму упущеної вигоди, відповідно до розрахунку, позивач визначив у сумі 22607 грн. Згідно зі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які місять інформацію щодо предмету доказування. Суд вважає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-77 ЦПК України щодо розміру упущеної вигоди, оскільки розрахунок складено на підставі інформаційних листів, а не висновків спеціалістів, які в розумінні ст. 76 ЦПК України могли бути належним доказом в даній справі щодо встановлення розміру упущеної вигоди. Тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з держави упущеної вигоди в розмірі 22607грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Державного бюджету на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме: судовий збір у розмірі 640 грн. та частково витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн., оскільки позов задоволено частково.

Outcome: partial