Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

19 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: паспортна та міграційна служба відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб Самарського району м. Дніпропетровська про скасування державної реєстрації, визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер її брат [PERSON], у зв'язку з чим відкрилась спадщина на частку в будинку [ADDRESS]. Під час підготовки та оформлення документів стосовно спадщини з'ясувалось наявність державної реєстрації громадянки [PERSON], відповідача по справі, яку вона отримала в 2009 році. Відповідач [PERSON] в 2009 році уклала шлюб із братом позивачки, але разом вони не проживали, спільних дітей не мали. Позивач посилається на ті обставини, що відповідачка в добровільному порядку не знімається з реєстрації із займаного будинку, її реєстрація за адресою створює перешкоди позивачу як власниці в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Позивач після уточнення позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким відповідача [PERSON] визнати такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS], скасувати її державну реєстрацію за вказаною адресою, усунути позивачці перешкоди шляхом виселення відповідача з будинку, вселити позивача [PERSON] в будинок [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, відповідач пояснила, що позивачка ніколи не проживала у спірному будинку, нічого по господарству не робила, постійного підмовлювала покійного брата на сварки з відповідачкою. З 19.11.2009 року відповідач зареєстрована в спірному домоволодінні і постійно в ньому проживає. На момент її вселення в будинок [PERSON] не працював та не мав засобів до існування, відповідач із власних коштів виплачувала борги чоловіка, крім того вела домашнє господарство. Позивачці було достовірно відомо, що відповідач проживає у будинку і вона на протязі 5 років проти цього не заперечувала. На час смерті чоловіка відповідач проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою, тому є такою, що прийняла спадщину, відмовлятися від спадщини вона наміру не має, т.я. на відміну від позивачки іншого житла не має. Просила суд ухвалити рішення ким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Самарського районного відділу ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду лист, в якому просив розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2006 року виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить 13/32 частки домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 4). Співвласником вказаного домоволодіння є [PERSON], якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2006 року належить також 13/32 частки домоволодіння (а.с.30). Крім позивача в спірному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 5), що 14.08.2009 року уклала шлюб з братом позивача [PERSON] (а.с. 18). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідач [PERSON], як дружина [PERSON], є спадкоємцем першої черги після його смерті. Встановлений статтею 1270 ЦК України строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] на момент розгляду справи судом ще не сплинув. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірному домоволодінні, як член сім'ї його співвласника та має право на отримання у власність в порядку спадкування після смерті свого чоловіка відповідної частки належного йому спірного домоволодіння. Таким чином, на момент розгляду справи у суду відсутні правові підстави для визнання [PERSON] такою, що втратило право користування будинком [ADDRESS], скасування державної реєстрації та виселення її з вказаного будинку. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про вселення її до будинку [ADDRESS], то в цій частині позов суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача та відповідача. Їй відомі факти, що відповідач не пускала позивача в спірний будинок, через що між ними виник конфлікт, який вирішувався за допомогою міліції. Про наявність конфлікту між сторонами по справі свідчить також і їх поведінка в судовому засіданні та наявні в матеріалах справи відповіді з міліції на звернення відповідача (а.с.35, 36). Таким чином, суд приймаючи до уваги наявний між сторонами по справі конфлікт, через який позивач не має можливості реалізовувати закріплене ст.ст. 316, 317 ЦК України право користування належною їй частиною домоволодіння, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та вселити позивача у домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial