Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

19.02.2018р. Іщенко через представника адвоката Бучко О.С., звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, у якому просив визнати недійсною довіреність Іщенка Олександра Івановича, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.А. серії НМО №857385 від 12.06.2017р., зареєстровану в реєстрі за №1136; визнати недійсним договір купівлі-продажу №5142/2017/540636 від 14.07.2017р. автомобілю «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , 2002 року випуску номер кузова [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності НМО №857385 від 12.06.2017р., визнавши право власності на цей автомобіль за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та витребувати від [PERSON] та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) автомобіль «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] р [INFO] померла його донька [PERSON] , яка за життя була одружена з відповідачем [PERSON] Наступного дня після її смерті [INFO] , [PERSON] шляхом погроз того, що не поховає її належним чином, а також скориставшись його психологічним та пригніченим станом після смерті дочки, його похилим віком та станом здоров`я, примусив його оформити через нотаріуса\~довіреність НМО №857385 на розпорядження його автомобілем Мерседес номерний знак [NUMBER] . 7.07.2018р. Іщенко звертався до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , в забезпечення якого ухвалою від 12.07.2017р. було накладено арешт на зазначений автомобіль. 2.11.2017р. Іщенко звернувся до нотаріуса та скасував довіреність НМО №857385 від 12.06.2017р. В подальшому йому стало відомо, що [PERSON] 5.01.2018р. на підставі зазначеної довіреності, уклав договір з своєю матір`ю [PERSON] та продав їй зазначений автомобіль. Посилаючись на норми ч.1 та 3 ст.203,215, ч.1 ст.231, ч.1 ст.233 ЦК України та інших актів цивільного законодавства, просив його позов задовольнити. Ухвалою судді провадження у справі відкрито 2.04.2018р. та в цей же день винесено ухвалу щодо заборони вчиняти дії купівлі-продажу та розпорядження спірним автомобілем. Представник позивача адвокат Бучко О.С. та позивач Іщенко позов підтримали, просили його задовольнити, надали пояснення аналогічні позовній заяві. Додатково пояснили, що [PERSON] хворіла з 2001р., померла у лікарні 11.07.2017р, а 12.06.2017р. позивач підписав у приватного нотаріуса зазначену довіреність, оскільки відповідач [PERSON] погрожував [PERSON] , що не поховає дочку за церковним обрядом у землю, а кремує її тіло, тобто спалить, що було зовсім неприйнятно в розумінні позивача. Такі погрози позивач сприймав реально. Представник відповідачів адвокат Азаркіна В.В. та відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечували, надали пояснення, що [PERSON] дійсно давно хворіла на важке онкологічне захворювання, була завчасно оговорена дата укладання, зокрема довіреності, на 12.06.2017р. у нотаріуса. Переоформлення було зумовлено тим, що автомобіль насправді належав [PERSON] та його померлій дружині, а записаний на позивача був формально. Також зазначили, що [PERSON] отримав свідоцтво про смерть дружини і позивач погодився на підписання довіреності на нього, оскільки це питання було в принципі вирішено. Сторона відповідачів не визнає погрозу спалити тіло, оскільки [PERSON] є глибоко віруючою людиною. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., не завчаючи на судові виклики, явилася тільки у судові дебати, у яких зазначила, що особисто спілкувалася з позивачем і ніяких сумніві у його намірах та волевиявленні не виникло. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дали пояснення, що відповідач [PERSON] погрожував позивачу, що у разі відмови видати йому довіреність на розпорядження автомобілем Мерседес, він спалить тіло померлої дочки та не поховає її за православними звичаями. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та інших учасників справи, показання свідків, як докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного. Суд встановив, що [INFO] р. померла дочка позивача - [PERSON] , яка була дружиною відповідача [PERSON] (а.с.7-9). Позивач є людиною похилого віку (а.с.10), якому на праві власності належав автомобіль Мерседес Бенц модель А 160 2002 року випуску, зареєстрований 8.08.2003р. на підставі свідоцтва про реєстрації ТЗ серії [NUMBER] . [INFO] . [PERSON] померла (а.с.9). 12.06.2017р. позивач, на вимогу відповідача [PERSON] , у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., тобто на наступний день після смерті своєї дочки і до її поховання, підписав довіреність, посвідчену останньою,\~серії НМО\~№857385\~від 12.06.2017р.,\~зареєстровану в\~реєстрі за\~№1136\~на право\~укладати договори\~щодо розпорядження\~зазначеним автомобілем Мерседес\~Бенц модель\~А 160\~2002\~року випуску (а.с.11-12). Поховання [PERSON] відбулось 13.06.2017р. 17.07.2017р. позивач звернувся з позовом до Приморського районного суду м.Одеси до [PERSON] про визнання договору дарування автомобіля недійсним та ухвалою суду від 12.07.2017р. на автомобіль Мерседес Бенц модель А 160 2002 року випуску накладено арешт. Однак, незважаючи на зазначений арешт, 12.07.2017р. між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу зазначеного автомобілю №5142/2017/540636. 2.11.2017р. Іщенко звернувся до нотаріуса та скасував довіреність НМО №857385 від 12.06.2017р. В подальшому йому стало відомо, що [PERSON] 5.01.2018р. на підставі зазначеної довіреності, уклав договір з своєю матір`ю [PERSON] та продав їй зазначений автомобіль. Після цього 5.01.2018р., тобто більш ніж через 10 діб, цей автомобіль було перереєстровано на відповідача [PERSON] та видано номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ст.202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.203 ч.1-3 ЦК України,\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.\~Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею ст. 215 ч.1 ЦК України передбачено, що\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ст.231 ч.1 ЦК України\~правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Статтею 233 ч.1 ЦК України встановлено, що\~правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 317 ч.1 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ст.388 ч.1 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння;\~ було\~викрадене у\~власника або\~особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що належних та допустимих доказів справжнього і вільного волевиявлення позивача 12.06.2017р. на укладання оспорюваної довіреності стороною відповідача суду не надано. Відповіді на питання щодо необхідності складання такої довіреності на наступний день після смерті єдиної дочки позивача, до її поховання, особою похилого віку стороною відповідача суду також не надано. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що 12.06.2017р. позивач був дуже пригнічений смертю своєї єдиної дочки. При цьому судом встановлено як з пояснень самого позивача, так і з пояснень відповідача, що 12.06.2017р. була відсутня воля позивача на підписання та видачу оспорюваної довіреності, оскільки, як підтвердили сторони, ще за життя [PERSON] позивач був проти видачі такої довіреності, про що також підтвердили свідки у судовому засіданні. Щодо погроз відповідача не поховати дружину, тобто дочку позивача у землю за православними звичаями, також свідчать показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Ці свідки підтвердили факт психологічного тиску та погроз з боку [PERSON] що спалить тіло померлої дочки, що було для неприйнятно, і він на наступний день підписав у нотаріуса довіреність щодо розпорядження відповідачем автомобілем. На підставі викладеного суд вважає, що доводи позивача щодо погроз і психологічного тиску є переконливими, належним чином стороною відповідача не спростованими. Суд враховує вік позивача [INFO] , що він має другу групу інвалідності безстроково та що позивач вчинив оспорюваний правочин на наступний день після смерті єдиної дочки. Цивільно-процесуальне законодавство підкреслює, що для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину. Суд проаналізував встановлені обставини в їх сукупності та приходить до висновку, що оспорювана довіреність була видана людиною похилого віку позивачем, на наступний день після смерті своєї дочки та напередодні її поховання, проти його справжнього волевиявлення та не відповідало його внутрішній волі, внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку відповідача та під впливом тяжкої для позивача обставини, а правочин - договір купівлі-продажу №5142/2017/540636 від 14.07.2017р. автомобілю «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , 2002 року випуску номер кузова [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , на підставі довіреності НМО №857385 від 12.06.2017р. ще й під час арешту зазначеного автомобілю,\~тому вважає що порушене право власності позивача підлягає захисту, а позов задоволенню. Доводи сторони відповідача, що автомобіль Мерседес був фактично власністю [PERSON] та відповідача [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки відповідних доказів суду надано не було. Інші доводи сторони відповідачів не спростовують висновків суду, а тому суд відхиляє їх.

Outcome: approved