Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

17 липня 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, скасування постанови. В обґрунтування позову зазначив, що 11 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №37/08-НКЛ, згідно якого позивач надав кредит у сумі 1 500 000,00 (один мільйон п'ятсот тисяч) гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19 % річних, строком користування до 11.03.2011 року. Відповідно до додаткової угоди №2 від 14.03.2012 року до кредитного договору, були викладені пункти 3.2., 4.3. у наступній редакції: Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором до 11 березня 2016 року. Позичальник, згідно п. 3.2., 4.3. кредитного договору, зобов'язався щомісячно в строк з 1 по 15 число здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку №1 до договору. Проте заборгованість по кредитному договору не сплачувалась. В якості забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, між [PERSON], [PERSON], які є майновими поручителями зобов'язання [PERSON] та позивачем 11.03.2008 року був укладений Іпотечний договір, згідно якого Банку було передано в заставу нежилі приміщення (овочесховище №21), що розташоване по [ADDRESS]. Зазначені нежилі приміщення мають загальну площу 806,6 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі прав власності об'єкти нерухомого майна ОМБТІ та РОН 20.09.2005 року, в реєстраційній книзі 47неж,-37, за реєстровим № 3840.У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, з'явилась значна заборгованість перед позивачем. При цьому, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та майновими поручителями є намір про добровільну реалізацію іпотечного майно для погашення заборгованості за кредитним договором. В процесі добровільної реалізації іпотечного майна за погодженням з [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачу стало відомо, що Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову АА№ 168716 від 05.03.2010 року, № ВП № 26946936 від 16.06.2011 року, №23595676 в 22.01.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міської управління юстиції винесено постанову №26987789 від 09.06.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Першим Малиновським відділом державні виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову ВП №26955716 від 16.06.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Зазначені арешти, перешкоджають позивачу у реалізації своїх прав, як іпотекодержателя. вказаного майна, та порушує інтереси банку як кредитора в частині погашення заборгованості і кредитному договору, шляхом продажу іпотечного майна. На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05.03.2010 року АА№168716 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати постанову Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.06.2011 року ВП№26946936 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати постанову Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22.01.2011 року №23595676 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати постанову Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.06.2011 року ВП № 26955716 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 09.06.2011 року №26987789; звільнити з під-арешту нерухоме майно [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: нежилі приміщення (овочесховище № 21 ), що розташоване по [ADDRESS], загальною площею 806,6 кв.м., яке є предметом іпотеки AT «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до іпотечного договору від 18.04.2007 року. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити із підстав, викладених у позовній заяві. Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання. Представник відповідача Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Справу просив розглядати без його участі. Представник відповідача Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань та письмових заперечень проти позову до суду не надходило.. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №37/08-НКЛ, згідно якого позивач надав кредит у сумі 1 500 000.00 (один мільйон п'ятсот тисяч) гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19 % річних, строком користування до 11.03.2011 року. Відповідно до додаткової угоди № 2 від 14.03.2012 року до кредитного договору, були викладені пункти 3.2., 4.3. у наступній редакції: Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором до 11 березня 2016 року. Позичальник, згідно п. 3.2., 4.3. кредитного договору, зобов'язався щомісячно в строк з 1 по 15 число здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку №1 до договору. Проте заборгованість по кредитному договору не сплачувалась. В якості забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, між [PERSON], [PERSON], які є майновими поручителями зобов'язання [PERSON] та позивачем 11.03.2008 року був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим номером 742, згідно якого Банку було передано в заставу нежилі приміщення (овочесховище №21), що розташоване по [ADDRESS]. Зазначені нежилі приміщення мають загальну площу 806,6 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі прав власності об'єкти нерухомого майна ОМБТІ та РОН 20.09.2005 року, в реєстраційній книзі 47неж,-37, за реєстровим № 3840.У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, з'явилась значна заборгованість перед позивачем. При цьому, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та майновими поручителями є намір про добровільну реалізацію іпотечного майна для погашення заборгованості за кредитним договором. В процесі добровільної реалізації іпотечного майна за погодженням з [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачу стало відомо, що Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову АА№ 168716 від 05.03.2010 року, № ВП № 26946936 від 16.06.2011 року, №23595676 в 22.01.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міської управління юстиції винесено постанову №26987789 від 09.06.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Першим Малиновським відділом державні виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову ВП №26955716 від 16.06.2011 року про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Згідно ст.54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права га вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснюється заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, на даний момент арешти іпотечного майна Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» не були зняті, та вищезазначені арешти перешкоджають позивачу, як іпотекодержателю на переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки та у реалізації своїх прав, засобами передбаченими діючим законодавством України, що повністю спростовує доводи представника відповідача, викладені ним у письмових запереченнях проти позову. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач має переважне право для задоволення своїх вимоги за рахунок предмету застави. На підставі викладеного,

Outcome: approved