Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

19 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою про стягнення з ПРАТ «СК «УСГ «Життя», код ЄДРПОУ 32736219 на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошових коштів у розмірі 154 605,00 гривень, у тому числі сума страхової витрати за договором № 03-1310-2865 від 28.03.2008 року у розмірі 75 758,46 гривень, індекс інфляції та 3% річних - 53 132,02 гривень, пеня - 25 714,52 гривень. Заявлені вимоги мотивує тим, що 28.03.2008 року між ЗАТ «СК «УСГ «Життя»» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування життя № 03-1310-2865, за яким страховик зобов`язався у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику, або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов`язався сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тариф визначений з урахуванням гарантованого інвестиційного доходу. Строк дії договору - до 28.03.2031 року. Страховим випадком визначено також дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії укладеного договору. Тобто, вказаний договір є способом накопичення коштів позивача. На виконання вказаного договору позивачем було внесено такі платежі: 28.03.2008 року - 2 525,00 гривень, що відповідало 500 доларів США, 04.03.2009 року - 2 310,00 гривень, що відповідало 300 доларів США, 17.03.2010 року - 3 025,00 гривень, що відповідало 379,23 доларів США, 17.03.2011 року - 3 177,56 гривень, що відповідало 400 доларів США, 21.03.2012 року - 3 992,50 гривень, що відповідало 500 доларів США, 21.03.2013 року - 3 197,00 гривень, що відповідало 379,23 доларів США, 25.03.2014 року - 3 935,00 гривень, що відповідало 379,23 доларів США, 25.03.2015 року - 8 831,43 гривень, що відповідало 379,23 доларів США. У період з 2015-2016 років у відповідача була анульована ліцензія на провадження страхової діяльності і уповноважена особа ПРАТ «СК «УСГ «Життя» повідомила позивачу, що обставини з позбавленням ліцензії тимчасові на що позивач очікував листа з новими реквізитами для оплати страхування. З листа Головного управління ДФС у м.Києві № М/26-15-21-2112 від 22.08.2019 року вбачається, що ПРАТ «СК «УСГ «Життя» анульовано ліцензія на провадження страхової діяльності. У зв`язку з чим відповідачу було надіслано претензію, яка залишилася без реагування. Оскільки відповідача позбавлено ліцензії то він не може виконувати взяті на себе обов`язки, що є порушенням умов договору з вини страховика. Таким чином, отримані відповідачем кошти у позивача є безпідставно збереженим майном і підлягають поверненню з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу надіслано на офіційну адресу 29.03.2021 року. Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб сайті судової влади від 15.11.2021 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 06 грудня 2021 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. На підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування. Саме така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126 цс 14 та у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 212/1101/18. Згідно ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування життя. Згідно із частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ЗАТ «СК «Українська страхова група «Життя» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування життя № 03-1310-2865 строком до 28.03.2031 року, зі сплатою страхових платежів в розмірі 500 доларів США щороку (а.с.10-11). З матеріалів справи, зокрема копій платіжних доручень, вбачається, що на виконання умов договору позивачем [PERSON] внесено страхові платежі: 28.03.2008 року - 2 525,00 гривень, що відповідало 500 доларів США, 04.03.2009 року - 2 310,00 гривень, 17.03.2010 року - 3 025,00 гривень, 17.03.2011 року - 3 177,56 гривень, 21.03.2012 року - 3 992,50 гривень, 21.03.2013 року - 3 197,00 гривень, 25.03.2014 року - 3 935,00 гривень, 25.03.2015 року - 8 831,43 гривень (а.с.28-31). Згідно з частиною 2 статті 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З листа-відповіді на адвокатський запит № м/26-15-21-2112 від 22.08.2019 року на звернення [PERSON] Головним управлінням ДФС у м.Києві було повідомлено останнього, що Нацкомфінпослуг розпорядженням від 16.08.2016 року № 1944 анульовано дію ліцензії Приватному акціонерному товариству «Українська страхова група «Життя» та станом на 23.08.2019 року зазначений суб`єкт господарювання не значиться в «Державному реєстрі фінансових установ» (а.с.19-20). Таким чином, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження посилання позивача щодо істотної зміни обставин, якими керувалися сторони при укладенні договорів страхування, оскільки у разі, якби позивач міг би передбачити подію щодо анулювання ліцензії відповідачу на надання послуг добровільного страхування життя то договір не укладався би. За змістом статті 28 Закону України «Про страхування», у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Згідно з пунктами 9.3. Договорів страхування, у разі дострокового припинення дії цього Договору Страховик виплачує Страхувальнику викупну суму в розмірі згідно Додатку до цього Договору (а.с.11). Однак, позивачем не ставиться вимога про виплату страхувальником викупної суми, позивач просить суд стягнути з відповідача сплачені ним страхові платежі за укладеними договорами страхування з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені. Нормою ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У даному випадку а ні договором, а ні законом не встановлено обов`язку відповідача повертати те, що виконано позивачем до моменту розірвання договору. Натомість, за приписами частини 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Положеннями частини 3 статті 652 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дійшов висновку про порушення відповідачем істотних умов укладеного між сторонами договору страхування, однак з огляду на те, що позивачем не заявлено вимоги про дострокове розірвання договору добровільного страхування життя внаслідок істотної зміни обставин то суд позбавлений можливості застосувати наслідки розірвання договору, а отже суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, що включають сума страхової витрати за договором, індекс інфляції, 3% річних та пені. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed