Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

18.04.2017 р. представник ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 13009,47 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1600\~грн. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 17.12.2015 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» і [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2110-15-00206, предметом якого є страхування транспортного засобу «Шкода», державний номер [NUMBER]. 16.09.2016 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Шкода», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], і транспортного засобу «Фольксваген», державний номер СЕ109С, під керуванням [PERSON] Згідно постанови Київського районного суду м. Харкова, зазначена ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем ПДР України. Представник позивача вказує, що до ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» звернувся страхувальник з заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування і надав при цьому всі необхідні документи. 22.09.2016 р. Позивачем на підставі рахунку №АХ0-011441 від 19.09.2016 р. був складений страховий акт №ПССКА-5550 і розрахунок до нього. На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 13009,47 грн. В судове засідання представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» не зявився, до суду подав клопотання, в якому просив проводити судові засідання без його участі; позовні вимоги в межах позовної заяви підтримав в повному обсязі; проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засiдання не з'явився, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідача, повернулись без вручення адресату, що свідчить про його відсутність за останнім відомим місцем проживання, заяву про зміну свого місця проживання відповідач суду не надавав, тому, в силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце слухання справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2110-15-00206 від 17.12.2015 р., укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» і [PERSON], предметом договору є страхування транспортного засобу «Skoda Superb», державний номер [NUMBER]. Строк дії договору страхування з 19.12.2015 р. по 18.12.2016 р. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З постанови Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2016 р. по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] по ст. 124 КУпАП, вбачається, що 16.09.2016 р., о 15:45 год., [PERSON] в м. Харкові по вул. Сумській, 6, керував автомобілем VW Caddy, номерний знак СЕ109С, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу і скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Skoda SuperB», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2016 р. по вказаній справі [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і призначено покарання в вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн. З Довідки №3016266603903828 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що транспортний засіб «Skoda SuperB», номер кузова ТМВАВ43Т7ЕВ301078, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], був застрахований в ЗАТ «СК «Українська страхова група» за полісом №АІ 8849058 терміном дії до 19.12.2016 р. Відповідно до Розрахунку-фактури №АХ0-011441 від 19.09.2016 р., виконаного Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків» щодо автомобіля [PERSON], номер кузова ТМВАВ43Т7ЕВ301078, державний номер [NUMBER], всього до сплати визначено 13009,47 грн. Відповідно до Розрахунку суми страхового відшкодування від 22.09.2016 р., виконаного спеціалістом Північного центру врегулювання збитків ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», сума страхового відшкодування за договором страхування №28-2110-15-00206 від 17.12.2015 р. становить 13009,47\~грн. Відповідно до страхового акту №ПССКА-5550 від 22.09.2016 р., порядок виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 13009,47 грн. визначено наступним чином: перерахувати страхове відшкодування в розмірі 13009,47 грн. за реквізитами одержувачу [PERSON] Згідно платіжного доручення №17476 від 23.09.2016 р., ПАТ «СК «Українська страхова група» на рахунок [PERSON] перераховано 13009,47 грн. в якості страхового відшкодування 28-2110-15-00206 від 17.12.2015 р., страховий акт №ПССКА-5550 від 22.09.2016 р. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 р. №85/96-ВР, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З розяснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Відповідач жодних заперечень і доказів, які б спростовували наявність у нього заборгованості перед позивачем по сплаті страхового відшкодування суду не надав; вина [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 16.09.2016 р., і в результаті якої була заподіяна матеріальна шкода автомобілю «Skoda», державний ном АХ9838ЕН, підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2016\~р. по справі №640/15203/16-П, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 13009,47 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч. 1 ст. 79 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а частина 3 тієї ж статті вказує, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підтвердження сплати судового збору позивачем надано платіжне доручення №19977 від 16.03.2017 р. про сплату судового збору на суму 1600,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved