Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 56 по вулиці Залізничній в місті Рубіжне після смерті діда [PERSON], померлого 30 жовтня 2006 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті його діда 30.11.2006 відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок, у 2016 році позивачу стало відомо, що його померлий дід склав на нього заповіт та позивач звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено, в звязку з відсутністю документів на спадковий житловий будинок. Спадщину позивач прийняв, оскільки на час відкриття спадщини він був неповнолітнім згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України. В звязку з тим, що нотаріус не видає позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, він звернувся до суду з цим позовом. Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без представника відповідача та про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, які містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 30.10.2006 у місті Рубіжне Луганської області (а.с. 13). [PERSON] є онуком померлого 30.10.2006 [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача та його батька [PERSON] (а.с. 11, 12). За своє життя [PERSON], який помер 30.10.2006, зробив заповіт 16.10.2006, згідно з яким він, зокрема, заповідав житловий будинок № 56 по вулиці Залізнична в місті Рубіжне Луганської області [PERSON], 24.02.1989 народження (а.с. 62). Згідно листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради № 164 від 19.05.2015 станом на 31.12.2012 власником житлового будинку № 56 по вулиці Залізничній в місті Рубіжне є [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, який був зареєстрований від 04.04.1967 № 876/5, інформація про арешт чи заборону відчуження жилого будинку станом на 31.12.2012 відсутня (а.с. 14). У справі міститься належним чином засвідчена копія договору купівлі-продажу, посвідченого Рубіжанським нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори 31.03.1967 за реєстром № 828, копія договору посвідчена за реєстром № 829 від 31.03.1967 (а.с. 45). Станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] 30.10.2006 спадкоємець за заповітом [PERSON] був неповнолітнім, йому виповнилося 17 років. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори від 01.12.2016, спадкоємцю [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] слід відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок зі службовими будівлями № 56 по вулиці Залізничній в місті Рубіжне, так як за відомостями КП «Бюро технічної інвентаризації» спадкодавець за життя не зареєстрував спадкове майно на своє імя (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ч. 4 до ст. 1268 ЦК України, зокрема, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків відмови від прийняття спадщини (частини 2-4 ст. 1273 ЦК України). За інформацією спадкової справи після смерті [PERSON], позивач не відмовлявся від прийняття спадщини. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що прийняв спадщину після його померлого діда [PERSON], який помер 30.10.2006. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2016, [PERSON] звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом 30 листопада 2016 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час придбання спірного житлового будинку 31.03.1967, цивільні права та обовязки виникали з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст. 101 ЦК УРСР, в редакції станом на час укладення договору купівлі продажу 31.03.1967, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або його частина). Відповідно до ст. 102 ЦК УРСР граничний розмір жилого будинку або його частини (частин), що належить громадянам, не повинен перевищувати вісімдесяти квадратних метрів жилої площі. Відповідно ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, суд зазначає, що померлий 30.10.2006 [PERSON] за діючим на той час законодавством УРСР, набув право власності на житловий будинок № 56 по вулиці Залізничній в місті Рубіжне, будь-яка обовязкова реєстрація його права власності на житловий будинок у визначені законодавством строки передбачена не була. Представник відповідача подала до суду заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, яку суд розцінює як визнання позову. Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що представник відповідача подала письмову заяву, яка приєднана до справи, в якій безумовно визнає позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в справі відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Таким чином, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя позивача не може бути проведена на загальних підставах, які зазначені у Законі України «Про нотаріат», враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved