Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

19.12.2016р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення втрат від інфляції та 3% річних (а.с. № 2-3). В обґрунтування вимог позову, позивач в позовній заяві посилалася на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2016р. було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача грошові кошти в розмірі 2414,10 грн. та 243,60 грн. судового збору. 24.03.2016р. Жовтневим відділом ДВС ДМЮ було відкрито виконавче провадження №50572150 по виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2015р., про стягнення з відповідача грошових коштів, проте на час звернення позивачем з позовом до суду, рішення залишається не виконаним, грошові кошти не стягнуті. З огляду на те, що рішення суду не виконане відповідачем, позивач вважає, що зобовязання відповідача не припинені, а тому він повинен сплатити йому інфляційній втрати за період з 16.10.2014р. по 19.12.2016р. в розмірі 1438,80 грн. та 3% річних за цей же період в розмірі 156,92 грн. В наданій суду 16.02.2017р. заяві та письмових поясненнях (а.с. № 23, 24) представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 26.11.2014р. (а.с. № 17) позовні вимоги підтримав в повному обсязі. На заперечення представника відповідача надав письмові пояснення про те, що згідно до ст.530 ЦК України порушення грошового зобовязання банку виникло з 16.10.2014р., а саме, з дати спливу семиденного строку від дня предявлення позивачем вимоги від 09.10.2014р., а не з дня набрання чинності рішення суду про стягнення з банку на користь позивача грошових коштів, а отже, розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних позивачем здійснено за період з 16.10.2014р. по 19.12.2016р. (2 роки та 2 місяця). Крім того, в заяві представник позивача зазначив, що при винесення рішення суд повинен здійснити перерахунок сум, які підлягають стягненню на день винесення рішення, просив розглянути справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. (а.с.№ 27) в судове засідання 16.02.2017р. не з,явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні письмові докази (а.с. № 21), в наданих суду 16.02.2017р. письмових запереченнях представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що вимоги позивача про стягнення з банку 3% річних згідно ст.625 ЦК України є необґрунтованими, оскільки договором про банківський рахунок передбачено нарахування процентів на залишок заборгованості, а отже, нарахування іншого розмірі процентів є необґрунтованим, щодо вимог про стягнення інфляційних втрат зазначив, що позивач має право на стягнення інфляційних витрат з дати набрання чинності рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16.02.2016р., просив справу розглядати без його участі та без фіксування процесу технічними засобами. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представниками письмові пояснення та заперечення, в яких вони висловили свою думку щодо предмета позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України. Суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе розглядати без фіксування процесу технічними засобами. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, наданими представниками сторін письмовими поясненнями та запереченнями, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України). \~\~\~\~ Відповідно до ст. ст.526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2015р. у справі №201/10389/15 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто на користь позивача грошові кошти в сумі 2414,10 грн. (а.с. № 10-11). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2016р. рішення суду було залишено без змін (а.с. № 12-13), ухвалою ВССУ від 12.10.2016р. касаційну скаргу банку відхилено, рішення залишено без змін (а.с. № 14-15). Згідно до ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Даним рішенням судом встановлено порушення з боку відповідача щодо обмежень розпорядження позивачем належними йому грошовими коштами в сумі 2414,10 грн., які були ним розміщені на відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунках, у зв,язку з чим на користь [PERSON]О було стягнуто 2414,10 грн. 24.03.2016р. постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження №50572150 за виконавчим листом №201/10389/15 про стягнення грошових коштів з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON], надано боржнику строк для добровільного виконання виконавчого документу до 31.03.2016р. (а.с. № 16). З наявної в матеріалах заяви представника позивача (стягувача) [PERSON] до Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ про надання письмової інформації про здійснення виконавчих дій (а.с. № 25) зареєстрована у ВДВС 12.12.2016р., вбачається, що станом на час звернення представника стягувача з заявою, рішення суду не виконане, кошти з боржника не стягнуто, а отже, на день розгляду справи грошові вимоги [PERSON] залишаються не задоволеними. Інших письмових доказів на спростування відомостей, викладених в заяві від 12.12.2016р, відповідачем суду надано не було. Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В аналізі практики застосування ст.\~625 ЦК України в цивільному судочинстві, підготовленому суддею Верховного Суду України Сеніним\~Ю.Л. та іншими зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.\~2 ст.\~625 ЦК України (ця правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України у Постановах від 20\~грудня\~2010р. у справі №\~3-57гс10, від 4\~липня\~2011р. у справі №\~3-65гс11, від 12\~вересня\~2011р. у справі №\~3-73гс11, від 24\~жовтня\~2011р. у справі №\~3-89гс11, від 14\~листопада\~2011р. у справі №\~3-116гс11, від 23\~січня\~2012р. у справі №\~3-142гс11). Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», не виконуючі рішення суду від 29.12.2015р. після набрання ним законної сили 16.02.2016р., є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання та не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та 3% річних з дати набрання рішення чинності, оскільки саме з цього моменту було встановлено неправомірні дії банку, крім того, заборгованість виникла в наслідок прострочення виконання рішення суду про стягнення 2414,10 грн. Також, суд зазначає наступне, як видно з матеріалів справи належна позивачеві сума 2 414,10 грн. знаходиться на декількох його банківських рахунках. Зі змісту заяви [PERSON] до банку від 09.10.2014р., від невиконання вимог якої в 7 денний строк позивач вважає, що у банка виникло прострочення виконання зобовязання, не вбачається, що грошові кошти 2414,10грн., знаходились саме на банківському рахунку щодо якого заявлена вимога в заяві (а.с. № 4). З наведених вище підстав суд критично оцінює твердження представника позивача, що банк прострочив виконання зобовязань перед позивачем з 16.10.2014р., та заперечення представника відповідача про те, що стягнення 3% річних є не правомірним, оскільки договором про банківський рахунок передбачено нарахування відсотків, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення та не сплатив позивачу грошові кошти в сумі 2414,10 грн., у звязку з чим вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання.. Згідно даним Державної служби статистики України сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016р. по листопад 2016р. (включно) складає 111,81%, а інфляційні втрати за цей період складають 285,02 грн. (виходячи з такого розрахунку: 2414,10 ? 111,81% / 100% - 2414,10 = 285,02). За відповідний період (16.02.2016р. по 18.12.2016р.) суд розраховує 3% річних від простроченої суми 2414,10 грн, яка складає 60,72 грн. (розрахунок: 2414.10 х 3х306:100:365=60,72 грн.). Пояснення представника позивача, що при винесення рішення суд повинен здійснити перерахунок сум, які підлягають стягненню на день винесення рішення, суд оцінює критично, оскільки згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог від позивача до суду не надходило. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму інфляційних втрат - 285 грн. 02коп. та 3% річних - 60 грн.72коа., загалом 345 грн.74 коп., в задоволені іншої частини позовних вимог слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе розподілити їх наступним чином. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551грн. 20коп., виходячи із заявлених позовних вимог в сумі 1595грн. 72коп.( а.с. № 1а). Даним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 345грн. 74коп., а тому, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 119грн. 43коп. (345,74грн. * 551,20грн./1595,72грн.). В іншій частині вимог про стягнення судового збору слід відмовити, у звязку з відмовою у задоволені частини позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial