Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

19.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який 22.12.2015 року уточнив та просить зобовязати ПАТ КБ «Приват Банк» виконати умови договору № SAMDN25000736493256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року та повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 100\~000,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку № 26353621001547, а також 6065,00 грн. процентів річних за фактичну кількість днів користування Внеском протягом дії договору та 18 % річних від простроченої суми Внеску понад строк дії договору в розмірі 25545,00 грн., та індекс інфляції у розмірі 76297,00 грн.; зобовязати ПАТ КБ «Приват Банк» виконати умови договору № SAMDN25000736493420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року та повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 50\~000,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку № 26353621001945, а також 3033,00 грн. процентів річних за фактичну кількість днів користування Внеском протягом дії договору та 18 % річних від простроченої суми Внеску понад строк дії договору в розмірі 12772,00,00 грн. та індекс інфляції у розмірі 38148,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 16.07.2013 року між сторонами у Головному Керченському відділенні КРУ «Приват Банк» було укладено два договори банківського вкладу. З березня 2014 року позивач не отримує належні йому проценти на суму вкладів, у звязку з чим позивач 10.07.2014 року звернувся до Южного ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк» із вимогою виплатити йому грошові кошти із депозитних рахунків. Однак, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договорів банківського вкладу від 16.07.2013 року, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. При цьому пояснив, що на спростування заперечень представника ПАТ КБ «Приват Банк» у сторони позивача наявні оригінали договорів банківського вкладу та квитанції щодо внесення позивачем коштів на рахунок банку. Також представник зазначив, що ліквідація філії ПАТ КБ «Приват Банк» у м. Керчі не є підставою для невиконання Банком умов договорів. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - [PERSON] у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому представник пояснила, що на підтвердження позовних вимог позивачем не було надано належних доказів укладення договорів банківського вкладу та залишку коштів на відповідних рахунках. Також вказала, що оскільки позивач не звертався до Банку із заявою про дострокове розірвання договорів, то відповідно умов договорів, вказані договори є пролонгованими та по давній справі взагалі відсутній предмет спору. Представник заперечувала проти стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення зобов'язання, так як вважає дані вимоги незаконними, а також звертає увагу, що розрахунок заборгованості позивач надає з 16.03.2014 року, а договір банківського вкладу діяв до 16.07.2014 року. Крім того, представник акцентувала увагу, що ПАТ КБ «Приват Банк» є неналежним відповідачем, так як відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», території АРК визначена як тимчасово окупована територія України. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16.07.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN25000736493256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до умов якого [PERSON] передав Банку грошові кошти у розмірі 100\~000 грн. для розміщення на депозитному рахунку № 26353621001547. На суму вкладу нараховуються проценти у розмірі 18 % річних. Строк дії договору до 16.07.2014 року включно /а.с. 57/. Крім того, 16.07.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN25000736493420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до умов якого [PERSON] передав Банку грошові кошти у розмірі 50\~000 грн. для розміщення на депозитному рахунку № 26353621001945. На суму вкладу нараховуються проценти у розмірі 18 % річних. Строк дії договору до 16.07.2014 року включно /а.с. 56/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] належним чином виконав умови договорів від 16.07.2013 року, про що свідчать досліджені судом квитанції № 1 та № 2 від 16.07.2013 року про внесення позивачем коштів на рахунок ПАТ КБ «Приват Банк» у розмірі 100\~000 грн. та 50\~000 грн. відповідно /а.с. 58/. Досліджені квитанції містять необхідні реквізити, передбачені Положенням та Інструкцією. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У судовому засіданні 26.01.2016 року за участю представника ПАТ КБ «Приват Банк», представники позивача [PERSON] та [PERSON] надали суду для огляду оригінали договорів банківського вкладу від 16.07.2013 року та оригінали квитанції про внесення позивачем коштів на рахунок Банку. Таким чином, надані стороною позивача оригінали договорів та квитанцій спростовують заперечення представника Банка з посиланням на правову позицію Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ щодо відсутності правових підстав задоволення позову у разі надання позивачем ксерокопій договорів та квитанцій, що не містять необхідних реквізитів, передбачених Положенням та Інструкцією. 10.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Южного ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк» із заявою, в якій просив повідомити про час та місце, де після закінчення строку дії договорів - 16.07.2014 року, йому будуть повернуті його коштів із депозитних рахунків, відкритих 16.03.2013 року. /а.с. 59-60, 163-164/. У відповідь на своє звернення [PERSON] 14.07.2014 року отримав лист, яким повідомлено про здійснену телефонну розмову, якою призначено зустріч із співробітником Банку з метою здійснення реструктуризації вкладу /а.с. 61/. Таким чином, судом встановлено, що позивачем завчасно /10.07.2014 року/ до закінчення строку дії договорів від 16.07.2013 року /а саме до 16.07.2014 року/ повідомлено відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» про намір отримати грошові кошти із депозитних рахунків, відкритих на підставі договорів банківського вкладу від 16.07.2013 року. У зв'язку з чим, судом не приймаються до уваги заперечення представника ПАТ КБ «Приват Банк» про відсутність спору по даній справі у зв'язку із продовженням дії договорів, та відсутністю доказів звернення вкладника із вимогою про дострокове розірвання договору, та доказів надіслання заяви про закриття банківського рахунку. У ході розгляду справи представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» [PERSON] пояснювала, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв'язку із ненаданням позивачем доказів наявності залишку грошових коштів на банківських рахунках. Так, на спростування вказаних заперечень представника ПАТ КБ «Приват Банк», судом досліджено надані позивачем: довідку № 20813008 від 06.05.2014 року про відкриті в ПАТ КБ «Приват Банк» карткові рахунки на ім'я позивача із зазначенням залишку коштів на них /а.с. 166/, виписку з рахунку № 26353621001945 за період з 16.07.2013 року по 27.07.2014 року, баланс на якому на кінець періоду складає 50\~690,42 грн. /а.с. 167-168/, виписку з рахунку № 26353621001547 за період з 16.07.2013 року по 27.07.2014 року, баланс на якому на кінець періоду складає 10 1380,83 грн /а.с. 169-170/. При цьому суд зазначає, що стороною позивача надавалося клопотання про витребування у відповідача належним чином завірених копій матеріалів банківських справ та відомості щодо фінансового стану депозитних рахунків відкритих позивачем у ПАТ КБ «ПривтаБанк». Ухвалою суду від 22.12.2015 року вказане клопотання було задоволено. Однак, ухвала суду від 22.12.2015 року не виконана ПАТ КБ «Приват Банк» та представником Банку повідомлено, що у зв'язку із окупацією АРК та конфіскацією частини майнового комплексу, ПАТ КБ «Приват Банк» не має можливості доступу до первинної документації та інформації на електронних носіях, що знаходить на території АР Крим. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, суд приходить до висновку щодо не конструктивності заперечень представника Банку у даній частині. Оскільки, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, позивачем у повній мірі вжито заходів щодо надання доказів по справі, що свідчить про належне та добросовісне виконання позивачем його процесуальних прав та обовязків. Крім того, суд критично відноситься до пояснень представника ПАТ КБ «Приват Банк», що ПАТ КБ «Приват Банк» є неналежним відповідачем по справі. Оскільки, відповідно до договору № SAMDN25000736493256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») та договору № SAMDN25000736493420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року, вказані договори були укладені між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк». У зв'язку із чим, ліквідація Банком своєї філії Головного Керченського відділення КРУ ПАТ КБ «Приват Банк», де були укладені із позивачем договори від 16.07.2013 року та відкриті депозитні рахунки, не являється підставою для припинення договірних відносин між сторонами, а тому не може бути підставою для звільнення Банку від відповідальності за невиконання взятих зобовязань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про правомірність та законність вимог позивача [PERSON] щодо зобов'язання ПАТ КБ «Приват Банк» виконати умови договорів від 16.07.2013 року. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До уточненого позову від 22.12.2015 року позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого: -розрахунок 18 % річних за договором № SAMDN25000736493256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року за період з 16.03.2014 року по 16.07.2014 року становить 6 065,00 грн.; -розрахунок 18 % річних за договором № SAMDN25000736493256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року за період з 16.07.2014 року по 16.12.2015 року становить 25\~545,00 грн.; -розрахунок 18 % річних за договором № SAMDN25000736493420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року за період з 16.03.2014 року по 16.07.2014 року становить 3 033,00 грн.; -розрахунок 18 % річних за договором № SAMDN25000736493420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року за період з 16.07.2014 року по 16.12.2015 року становить 12\~772,00 грн.; -розрахунок індексу інфляції за договором № SAMDN25000736493256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року становить 76\~297,00 грн.; -розрахунок індексу інфляції за договором № SAMDN25000736493420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 16.07.2013 року 38\~148,00 грн. Правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача вказаних коштів підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року по справі № 6-39цс13. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника Банку проти стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення зобов'язання, так як розрахунок заборгованості позивачем надано з 16.03.2014 року, а договір банківського вкладу діяв до 16.07.2014 року. Оскільки, з досліджених судом виписок із депозитних рахунків позивача /а.с. 167-170/ слідує, що саме 16.03.2014 року Банком були нараховані вкладнику проценти на умовами договорів банківського вкладу. А на виконання вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником Банку не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень по суті викладених позивачем обставин. Проаналізувавши вказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Заперечення представника ПАТ КБ «Приват Банк» суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують доводів позивача та не підтвердженні жодними доказами, а напроти спрямовані на ухилення від виконання своїх законних зобовязань за договорами банківського вкладу від 16.07.2013 року. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем заявлено позовні вимоги матеріального характеру у розмірі 311\~860 грн. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Судом досліджено надану позивачем квитанцію № 210112302 від 22.12.2015 року про сплату судового збору у розмірі 833,33 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 833,33 грн. та судовий збір у розмірі 2285,27 грн. у дохід держави.

Outcome: approved