Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що 15 лютого 2011 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки Mercedes-Benz модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі WDB9036622R140028, реєстраційний номер [NUMBER] за 39750 грн., що еквівалентно на день продажу 5000 доларів США, що підтверджується розпискою від 15 лютого 2011 року. Того ж дня, [PERSON]М видав на імя позивача довіреність на користування та розпорядження даним транспортним засобом строком до 15 лютого 2014 року. Позивач зазначив, що було досягнуто усіх істотних умов щодо договору купівлі-продажу автомобіля та повністю виконано його умови, а довіреність не укладалась у звязку з недостатністю у сторін коштів на переоформлення авто. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив: - визнати правочин купівлі-продажу автомобіля марки Mercedes-Benz модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі WDB9036622R140028, реєстраційний номер [NUMBER], укладений 15 лютого 2011 року між ним та [PERSON], дійсним; - визнати за ним право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі WDB9036622R140028, реєстраційний номер [NUMBER] з 15 лютого 2011 року. До початку судового засідання, через канцелярію суду, позивач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не відомі, хоча такий повідомлявся про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником автомобіля марки Mercedes-Benz модель 311 CDI, 2002 року випуску, номер шасі WDB9036622R140028, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ № 164260, виданого виданого 21 грудня 2010 року Южноукраїнським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 3). Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 лютого 2011 року [PERSON] видав на імя [PERSON], [PERSON] довіреність на користування та розпорядження (вчиняти від його імені правочини у тому числі купівлі-продажу, користування вказаного транспортного засобу, орендою, позичкою, міною, страхування, передачі за довіреністю) належним йому на підставі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) серії САЕ № 164260, виданого 21 грудня 2010 року Южноукраїнським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області, автомобілем марки Mercedes-Benz, модель 311 CDI, 2002 року випуску, легковий вантажопасажирський-В, номер шасі WDB9036622R140028, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). В матеріалах справи міститься копія розписки від 15 лютого 2011 року, складеної [PERSON], про отримання коштів у розмірі 39 750 грн. від [PERSON] в рахунок продажу автомобіля (а.с. 5). Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно до ч. 1 п.п. 7, 8 Правил реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстрації документів. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Щодо сутності та правової природи загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Вказане вище узгоджується із правовим висновком, який міститься в постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, і який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Вимоги позову про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, за яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Я видно із матеріалів справи, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та не зареєстрований за позивачем, а відтак, позивач не набув право власності на автомобіль на підставах, передбачених чинним законодавством України, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки позивач є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати в порядку ст. 88 ЦПК України розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed