Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

18 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року відповідачка була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння йому легких тілесних ушкоджень. Під час заподіяння тілесних ушкоджень відповідачка пошкодила його зубний протез. Крім того, від її удару він впав на огорожу свого домоволодіння та пошкодив її. Також, [PERSON] відтягувала його від воріт, за які він тримався, від чого ворота були вирвані. Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідачки заподіяну її діями матеріальну шкоду, яка складається з вартості відновлення зубного протезу у розмірі 561 грн. 90 коп., вартості пошкоджених двох плит огорожі у розмірі 400 грн., та вартості зламаних воріт у розмірі 2500 грн., а всього 3461 грн. 90 коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Так, [PERSON] пояснив, що 29 травня 2015 року відповідачка [PERSON] підійшла до воріт його домоволодіння та почала виражатись на його адресу нецензурною лайкою. Він, знаходячись на своєму подвірї, підійшов до хвіртки. [PERSON], перебуваючи по другу сторону хвіртки, схопила його за рукав сорочки і почала тягнути на вулицю, від чого деревяні стовпчики діаметром приблизно по 30 см, на яких тримались ворота та хвіртка, зламались, і ворота разом з хвірткою впали на землю та розсипались. Ворота були деревяні, зі збитих у вигляді решітки дощок, та після падіння відновленню не підлягають. Витягнувши його на вулицю, [PERSON] завдала йому кілька ударів кулаком в нижню частину щелепи від чого тріснув та вилетів зйомний зубний протез. Після цього відповідачка почала бити його ногами, завдавши також кілька ударів по бетонній огорожі, від чого дві плити огорожі тріснули. На теперішній час новий зубний протез він не виготовляв, ворота та огорожу не відновлював. Дошки від воріт встановив на місце воріт, підперши їх стовпчиком. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 07 жовтня 2015 року позов не визнала. Пояснила, що дійсно 29 травня 2015 року вона прийшла до території домоволодіння [PERSON] з метою зясування непорозуміння з приводу залишення нею 27 травня 2015 року повідомлення [PERSON] про необхідність його явки на сесію Рівненської сільської ради. Перебуваючи на своєму подвірї, [PERSON] почав виражатись на її адресу нецензурною лайкою, вийшов на вулицю та вдарив її ногою в живіт. Відштовхуючи [PERSON], вона вдарила його в обличчя, від чого останній впав на землю. Коли вставав, схопився за ворота і вони впали. При цьому, стовпчики, на яких тримались ворота, не ламались, а впали самі ворота, і хвіртка також залишилась стояти на місці. Не заперечує факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді саден обличчя, та стверджує, що ворота та огорожу не ламала, зубний протез у [PERSON] не випадав і своїми діями ніякої матеріальної шкоди вона позивачеві не заподіяла. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON], зазначив, що з боку відповідачки не було жодних дій відносно майна позивача, вказаного в позові, відсутнє офіційне належне обґрунтування (оцінка) пошкодженого майна, окреме майно старі дошки, які позивач називає воротами не має жодної матеріальної цінності, відсутні докази понесення позивачем витрат на відновлення майна. Посилаючись на недоведеність позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з копії вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року, який набрав законної сили 25 серпня 2015 року, [PERSON] 29 травня 2015 року, приблизно о 15 год., знаходячись біля будинку № 31 по вул. Новій в с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, під час конфлікту з [PERSON], умисно нанесла останньому три удари руками в обличчя, внаслідок чого той, не втримавши рівновагу, впав на землю, чим спричинила позивачеві легкі тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України і за скоєння цього злочину вона засуджена до покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин. Цивільний позов, заявлений [PERSON] у кримінальному провадженні, задоволений судом частково та на користь потерпілого стягнуто з [PERSON] 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Цивільний позов потерпілого в частині стягнення з [PERSON] майнової шкоди за пошкодження зубного протезу та двох плит огорожі суд визнав таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вказана шкода не повязана з ушкодженням здоровя потерпілого та йому розяснено право предявити позов в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної та юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди. Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] надав калькуляцію вартості робіт на встановлення зубного протеза на суму 561 грн. 90 коп., товарний чек від 15 липня 2015 року щодо вартості воріт з хвірткою на суму 2500 грн., та копію квитанції від 02 липня 2015 року № 26 щодо вартості плит огорожі на суму 400 грн., які на його думку підтверджують витрати на відновлення втраченого майна. Однак, вказані документи не можуть бути прийняті судом до уваги та не є належними доказами у справі. Так, калькуляція вартості робіт на встановлення зубного протеза не містить відомостей про особу, яка її склала та не посвідчена цією особою належним чином; в товарному чеку щодо вартості воріт з хвірткою не зазначено відомості про платника; копія квитанції щодо вартості плит огорожі не містить конкретного визначення цих плит та їх вартості. Надані позивачем письмові документи не підтверджують пошкодження вищевказаного майна під час сварки з [PERSON] та з вини останньої, та з них неможливо встановити причинний зв'язок між ймовірно заподіяною шкодою та послугами, які має намір придбати позивач. Позивачем не надано доказів щодо перебування майна у справному стані до конфлікту з [PERSON], неможливості його відновлення, ремонту, необхідності виготовлення нового протезу, придбання нових воріт та заміни плит огорожі, тобто у необхідності придбання послуг, зазначених у вищевказаних документах. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу не лише щодо вини [PERSON] у пошкодженні його майна, причинного звязку між діями відповідачки та пошкодженням майна, але й самого факту пошкодження майна під час сварки з відповідачкою. Стверджуючи в судовому засіданні, що відповідачка розбила ногами дві секції бетонної огорожі, відповідач не надав навіть доказів наявності таких пошкоджень. Крім того, його пояснення щодо вказаного факту є суперечливими, оскільки в позовній заяві зазначав, що огорожа була пошкоджена від його падіння на неї, що сталося через удар [PERSON], а в судовому засіданні стверджував, що плити огорожі відповідачка пошкодила ударами ніг. Хоча падіння воріт не заперечувалося в судовому засіданні відповідачкою, сам цей факт не може свідчити про те, що ворота втратили своє функціональне призначення, за яким вони використовувались до падіння та їх неможливо відновити до попереднього стану. Також не надано доказів того, що зубний протез позивача був пошкоджений внаслідок ударів, завданих [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які були очевидцями події, пояснили, що ворота після падіння не розсипались і на теперішній час перебувають у тому ж вигляді, як і до конфлікту з [PERSON] Також вказані свідки заперечували факт пошкодження відповідачкою плит огорожі. Показання свідка [PERSON] щодо пошкодження [PERSON] майна, належного [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вона як дружина позивача, є заінтересованою особою та не була присутньою при конфлікті між її чоловіком та відповідачкою. Крім того, нові ворота, плити огорожі та зубний протез не замовлялись та витрати на їх придбання не були понесені позивачем, що він підтвердив у судовому засіданні, а тому витрати на їх придбання не можуть бути віднесені до матеріальної шкоди. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення матеріальної шкоди відсутні, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України факту заподіяння шкоди та вини відповідачки у її заподіянні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року в редакції № 629-VIII від 16 липня 2015 року, за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції № 629-VIII від 16 липня 2015 року, від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed