Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

17 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на обставини викладені у позовній заяві (а.с. 1-5).Просила визнати недійсним кредитний договір № 160655 від 26.04.2013 р. укладений між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та [PERSON] на суму 11000 грн. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, а у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Інші сторони у судове засідання не з'явилися. Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК України. В зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, 26 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ТЕРРА БАНК» укладено кредитний договір № 160655 (а.с. 6-7). 28 січня 2014 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська визнано недієздатною [PERSON], [INFO], уродженку м. Дніпропетровськ та призначено [PERSON].(позивача у справі), [INFO], уродженку м. Дніпропетровськ, яка проживає за адресою: [ADDRESS] опікуном над [PERSON] (а.с. 12). За клопотанням позивачки по даній справі проведена судово-психіатрична експертиза. Так, згідно Акту судово-психіатричного експерта № 171, складеного 30.09.2014 року комісією у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розділі 23 Відповіді на кожне поставлене питання зазначено - [PERSON] в період часу цікавлячий суд, тобто на момент складання кредитного договору 26 квітня 2013 року, страждала та на теперішній час страждає хронічним стійким психічним розладом у формі легкої розумової відсталості зі значним порушення емоцій та поведінки. По своєму психічному стану в період часу цікавлячий суд, тобто на час складання кредитного договору 26 квітня 2013 року, [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 98-101). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Крім того, відповідно до положень п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у яких роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених части першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не в, що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони у належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638, 1056-1 ЦК). Однією з загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Згідно зі ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено Актом судово-психіатричної експертизи № 171 станом на час укладання кредитного договору 26 квітня 2013 [PERSON] не могла розуміти значення своїх дії та керувати нами. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Таким чином кредитний договір був підписаний недієздатною особою, яка в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем доведені обставини викладені у позовній заяві, натомість відповідачем викладені обставини не спростовані, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК», відділення № 4 ПАТ «ТЕРРА БАНК» про визнання кредитного договору недійсним, визнати недійсним кредитний договір № 160655 від 26.04.2013 р. укладений між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та [PERSON] на суму 11000 грн., а також на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з ПАТ «ТЕРРА БАНК» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved