Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

17 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову вказала, що 04.09.2014 року відповідачем було відкрито виконавче провадження № 44618567 за виконавчим листом № 200/11549/13-ц, виданим на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2014 року та накладено арешт на майно позивача. За апеляційною скаргою позивача, вказане заочне рішення суду скасовано 17 березня 2016 року судом апеляційної інстанції. Однак Шевченківський ВДВС м. Дніпро не може винести постанову про зняття арешту, тому що виконавче провадження закінчено та виконавчий документ повернуто стягувачу. З урахуванням викладеного, позивач просив суд зняти арешт зі всього майна, що належить позивачу, накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данченко О.М. про арешт майна боржника від 04.09.2014 року в межах виконавчого провадження номер за ЄДРВП 44618567 щодо примусового виконання виконавчого листа № 200/11549/13-ц, виданого 06.05.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач 21.10.2019 року надав клопотання, в якому просить ухвалити рішення у справі відповідно до діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2014 року у справі № 200/11549/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11 січня 2012 року в сумі 38963,90 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року вказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. В матеріалах справи наявний лист начальника Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Циганко О.В. від 16.10.2019 року, з якого вбачається, що на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження № 44618567 з примусового виконання примусового виконання виконавчого листа № 200/11549/13-ц, виданого 06.05.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11 січня 2012 року в сумі 38963,90 грн. 04 вересня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та 28 грудня 2015 року на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на дату звернення з позовом до суду), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Виходячи з наведеного, суд вважає, що арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 04.09.2014 року в межах виконавчого провадження № 44618567 підлягає скасуванню, оскільки відсутні докази того, що на виконанні у відповідача перебувають відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] . Спосіб захисту, запропонований позивачем, передбачений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є обґрунтованим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved