Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

18.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування в шлюбі в 2013 році внаслідок загального захворювання їй була встановлена 1 група інвалідності, з 2015 року їй встановлена 2 група інвалідності по 31.08.2018 року. На теперішній час вона не працює, отримує пенсію по інвалідності, інших джерел доходів не має. На її утриманні перебуває і їх неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO]. Маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні сина, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає, матеріально не допомагає, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріа-льної допомоги. Її чоловік матеріальної допомоги їй не надає, хоча відповідно до ст.75 Сімейного ко-дексу України на нього покладено законом обовязок по її утриманню у звязку з її непра-цездатністю. Відповідач має місячний дохід в сумі приблизно 5000-6000грн., працює в приватному секторі господарства, не має на утриманні інших осіб, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Просила стягнути з відповідача аліменти на її утри-мання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів (заробітку), починаючи з дати по-дання позовної заяви. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 липня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (до-ходу) відповідача щомісяця, починаючи з 18.04.2017 року по 31.08.2018 року. Стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави в сумі 640,00 грн. При ухваленні рішення суд виходив з того, що позивач відповідно до норм СК України має право на отримання аліментів, а відповідач має можливість їх сплачувати. На вказане рішення [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], подав апе-ляційну скаргу, в якій просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 липня 2017 року скасувати та закрити провадження у справі або залишити заяву без розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що судом не були належним чином досліджені та враховані при винесені рішення заперечен-ня відповідача на позовну заяву. Крім того судом не враховано, що права на утримання не має той з подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у звязку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Цей факт було підтвер-джено показаннями свідків. [PERSON] негідно поводилася зі своєю родиною, не займала-ся побутом, дитиною. Крім того позивач зловживала спиртними напоями, від чого в неї і стався інсульт. Також представник відповідача зазначив, що відповідач не має можливості надавати таку матеріальну допомогу, адже він є безробітним, нерегулярні підробіткі є настільки мало оплачуваними, що заледве дозволяють забезпечувати прожитковий мінімум для са-мого відповідача та сплати аліментів на сина. Також відповідач повинен допомагати своїй матері, яка перенесла ряд тяжких операцій. Крім того позивач здає у оренду будинок. Тобто має додатковий дохід. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її за-доволенні відмовити, а рішення суду залишити без змін. Інші належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явились (а.с. 76, 85, 86). Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.89). Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослі-дивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оска¬ржуване рішення слід скасувати та у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у за-реєстрованому шлюбі з 30 листопада 2007 року, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки з місця проживання від 03 квітня 2017 року, виданої коміте-том мікрорайону № 6 Краматорської міської ради, дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю за адресою: м. Крама-торськ Донецької області, вул. М.Залізняка, 39. Відповідно до посвідчення серії ВЕ №092356 від 20.08.2015 року [PERSON] вста-новлена 2 група інвалідності , строком по 31 серпня 2018 року. Як вбачається з довідки Управління пенсійного Фонду Укрїни у м. Краматорську Донецької області від 4 квітня 2017 року № 1865/02-25, [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ в м. Краматорськ Донецької області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 2 групи, яка складає 1278,63 грн. Пославшись на норми Сімейного кодексу України суд частково задовольнив позовні вимоги. Але с такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав. Згідно ст. 75 СК України 1. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. 2. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, пот-ребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріа-льну допомогу. 3. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встано-вленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. 4. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. 5. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних ві-дносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного зло-чину, якщо це встановлено судом. 6. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шко-ди відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1111цс17 від 16 серпня 2017 року, за положеннями частин другоїчетвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із под-ружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК Укра-їни, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виник-ло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона ста-ла інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що алімент-ні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юри-дичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала ін-валідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацезда-тна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. У справі, яка переглядається, суди встановили, що на час звернення до суду позивач отримував пенсію по інвалідності в розмірі 1 тис. 148 грн 72 коп., його доходи забезпечу-вали йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездат-ність, крім того, він отримував орендну плату за земельний пай; на час розгляду справи позивач не був платником аліментів, утримання з його пенсії не проводились, отже, його доходи були вищими від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвер-тої статті 75 СК України. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернулась до суду 18 квітня 2017 року. Відповідно до копії довідки (а.с.14) на момент звернення до суду позивач отримува-ла пенсію у звязку з втратою працездатності у розмірі 1278 гривень 63 копійки. В той час, як Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» про-житковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з першого січня 2017 року вста-новлений на рівні 1247 гривень. В подальшому збільшився як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працезда-тність так й доходи позивача, але доходи позивача більше прожиткового мінімуму. Враховуючи, що позивач забезпечена прожитковим мінімумом, вона не має право на отримання аліментів від свого чоловіка. Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуємо рішення ска-суванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed