Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

19.11.2019 року позивач [PERSON] в особі представника-адвоката Сацика Р.В. звернувся до суду з даним позовом, яким просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь три проценти річних у розмірі 12 699,05 грн. та інфляційні збитки в розмірі 28745,70 грн., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.( а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017р. [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, а також задоволено цивільний позов та стягнуто з [PERSON] на користь[PERSON]грн.матеріальнихзбитків понесених внаслідок залучення правової допомоги, 261600 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 275600 грн. 00 коп. Вирок набрав законної сили 12 лютого 2018 року. На сьогоднішній день у провадженні Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження №55982376 за виконавчим листом по справі №359/4829/17 від 15.12.2107 року. Однак, [PERSON] умисно ухиляється від виконання вироку суду. Зазначив, що 08.05.2018 року було накладено арешт на все майно боржника оголошено в розшук майно боржника: автомобіль. За ввесь період часу, а саме з моменту набрання судовим рішення законної сили відповідач виплатив грошові кошти в розмірі лише 33428,45 грн. Вирок суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 242171,55 грн. залишається не виконаним. Позивач вважає, що відповідач порушив грошове зобов`язання, тому у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, та з останнього підлягають стягненню три проценти річних в розмірі 12 699,05 грн. та інфляційні збитки в розмірі 28745,70 грн. Зважаючи на те, що в добровільному порядку дане питання вирішити неможливо, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів, змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 28 листопада 2019 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання( а.с.47). Ухвалою судді від 26 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено до судового розгляду по суті (а.с.135). Представник позивача- адвокат Домітращук І.М. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України, тому згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, заслухавши представника позивача-адвоката Домітращука І.М., дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017р. у справі № 359/4829/17 [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6(шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 14000 грн., матеріальних збитків понесених внаслідок залучення правової допомоги, 261600 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 275600 грн. 00 коп. Звернуто стягнення в рахунок погашення сум за цивільним позовом на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] ( а.с.5-14). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року апеляційні скарги обвинуваченого [PERSON] , потерпілого [PERSON] та громадянки [PERSON] залишити без задоволення. Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року відносно [PERSON] -без змін.( а.с.15-22). Вирок набрав законної сили 12 лютого 2018 року.( а.с.15-22) Встановлено, що у провадженні Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження №55982376 за виконавчим листом по справі №359/4829/17 від 15.12.2107 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 14000 грн., матеріальних збитків понесених внаслідок залучення правової допомоги, 261600 грн. 00 коп.на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 275600 грн. 00 коп. Постановами головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 08.05.2018 року у ВП № 55982376 було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів - 275600 грн., та оголошено в розшук майно боржника: автомобіль марки Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] (а.с.23-26). 24.07.2018р. відповідачем [PERSON] подано до виконавчої служби заяву в якій вказав, що автомобіль, на який накладено арешт, ним продано в кінці листопада 2017р. по довіреності, без зняття з обліку( а.с.27). Встановлено, що постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за заявою стягувача від 14.02.2020р., виконавчий документ № 359/4829/17, виданий 23.02.2018 р. Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 14000 грн.,матеріальних збитків понесених внаслідок залучення правової допомоги, 261600 грн. 00 коп.на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 275600 грн. 00 коп.- повернуто стягувачу.( а.с.148,149). Як зазначено у вказаній постанові, боржником сплачено заборгованості на суму 17 500,00 грн. (а.с.148). Проте, як стверджував представник позивача, з моменту набрання судовим рішенням законної сили відповідач виплатив грошові кошти в розмірі лише 33428,45 грн., вирок суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 242171,55 грн. залишається не виконаним. Будь-яких доказів, які підтверджують фактичне погашення цієї заборгованості, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою узгоджується позиція Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). З огляду на зазначене, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення з відповідача на користь позивача 14000 грн., матеріальних збитків понесених внаслідок залучення правової допомоги, 261600 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 275600 грн. 00 коп. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди за вироком суду на даний час в повній мірі не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Правильність розрахунку трьох процентів річних та інфляційних витрат, зазначених позивачем у долучених до позовної заяви розрахунках (а.с.31-33), судом перевірена. Так, згідно розрахунку (242171,00 грн. х 638 дні х 3% : 365), три проценти річних заборгованості за період з 12.02.2018 р. по 11.11.2019 р., станом на день звернення до суду з позовом, складають 12 699,05 грн. Згідно розрахунку (242 171,00 грн.( сума боргу) х 111,87( сукупний індекс інфляції)/ 100% - 242171,00 грн.(сума боргу)) інфляційні збитки за період з 12.02.2018 р. по 11.11.2019р., станом на день звернення до суду, складають 28 745,70 грн. При цьому, суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованої позивачем суми трьох процентів річних та інфляційних витрат, відповідачем надано не було. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме відповідач має сплатити позивачу три проценти річних від суми невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 12699 гривень 05 копійок та інфляційні збитки в розмірі 28745 гривень 40 копійок. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору 768,40 грн.( а.с.4а), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved