Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

19 жовтня 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 06 червня 2010 року помер їхній батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Крижик, вул. Цибульова, 23. Вказують, що прийняли спадщину після смерті батька та частково оформили свої спадкові права. Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер 06 червня 2010 року, в рівних частинах право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Крижик, вул. Цибульова, 23. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зявилися. Позивач [PERSON], який одночасно відповідно до довіреностей є представником позивачів [PERSON] та [PERSON], подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 53). Представник відповідача Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають (а. с. 48). Представник третьої особи КП «Сумське МБТІ» в особі Білопільської госпрозрахункової виробничої дільниці, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи у судове засідання не зявився без повідомлення причин (а. с. 34). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2009 року померла мати позивачів [PERSON], а 06 червня 2010 року помер батько [PERSON] (а. с. 6, 9, 12-14). Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Крижик, вул. Цибульова, 23, які були побудовані у 1965 та 1973 роках на переданій спадкодавцю у приватну власність земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,10 га, що підтверджується випискою з погосподарської книги №4 за 2006-2010 роки (ст. 20, особовий рахунок 245) та архівним витягом із рішення 12 сесії Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 27 липня 1993 року (а. с. 16-21, 50). За інформацією Кальченківської сільської ради [PERSON] до дня смерті, 06 червня 2010 року постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Кальченківської сільської ради не посвідчувався (а. с. 41, 43). Після смерті [PERSON], який помер 06 червня 2010 року, за заявами позивачів 13 листопада 2015 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №266/2015. Останні частково юридично оформили спадщину після смерті батька (а. с. 40-47). Таким чином, судом встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті батька, [PERSON], який помер 06 червня 2010 року та у порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, прийняли спадщину, що залишилась після нього. За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 31 травня 2017 року право власності на побудований житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Крижик, вул. Цибульова, 23, за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 22). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 25). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що [PERSON], який помер 06 червня 2010 року, набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Крижик, вул. Цибульова, 23, у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщину після смерті батька, [PERSON], у тому числі на вищезгаданий житловий будинок, набули у порядку спадкування за законом право на нього з моменту відкриття спадщини. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за кожним із позивачів право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під номером 23, що знаходиться по вул. Цибульова у с. Крижик, Білопільського району, Сумської області, в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved