Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

18 травня 2020 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ), від імені якого діє представник Кременецька О. Л., звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з карткового рахунку, мотивує це тим, що 30 грудня 2017 року між АТ та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2017595676 (далі - Договір), згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 1399 грн. Позивач вказав, що відповідачка зобов`язання за вказаним договором виконувала належним чином, тому відповідно до умов Договору АТ відкрив [PERSON] картковий рахунок та надав кредитну картку типу MasterCard Standard. Строк користування кредитною лінією відповідно до п. 2.3 Договору становить 3 роки з моменту підписання сторонами цього Договору. Позивач зазначає, що АТ свої обов`язки відповідно до умов Договору виконав, тоді як [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконувала з істотними порушеннями, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач вказує, що, виходячи з розрахунку заборгованості за цим Договором, станом на 14 лютого 2020 року у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість у сумі 27312,65 грн., з яких: 22960,59 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4352,06 грн. сума заборгованості за відсотками. Відтак позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 2017595676від 30 грудня 2017 року в сумі 27312,65 грн. та судові витрати. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, до суду подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Управління державної міграційної служби в Хмельницькій області № 6801.5-3395/6801.5.1-20 від 04 червня 2020 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслані [PERSON] судові повістки повернулися до суду із повідомленням про причини повернення «за зазначеною адресою адресат відсутній». Такі дані вказані у поштових повідомленнях, які повернулися до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 25 червня 2020 року, на 10 липня 2020 року, на 21 серпня 2020 року, на 19 жовтня 2020 року та на 21 січня 2021 року. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду, про що суд виніс відповідну ухвалу 21 січня 2021 року. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ухвалою від 01 червня 2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості з карткового рахунку прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Судом встановлено, що 30 грудня 2017 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2017595676. Відповідно до п. 2 Договору відповідачка підтвердила факт приєднання до публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних карток (особистих), що розміщений на інтернет сайті банк (www.otpbank.com.ua) та на умовах викладених в договорі. Позивач відкрив відповідачці картковий рахунок в гривнях та видав кредитну карту типу MasterCard Standard із загальним розміром кредитної ліній 3000 грн. До кредитного договору позивач додав договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний), у редакції, яка діє з 03 листопада 2017 року. Згідно позовних вимог та наданого банком розрахунку, відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 14 лютого 2020 року у розмірі 27312,65 грн., яка складається з наступного: 22960,59 грн. суми заборгованості по тілу кредиту, 4352,06 грн.\~ сума заборгованості за відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У договорі № 2017595676 від 30 грудня 2017 року не зазначено щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний) розуміла відповідачка, ознайомлена та погодилася з ним, підписуючи 30 грудня 2017 року кредитний договір № 2017595676, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Враховуючи зазначене, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.otpbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «ОТП Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний) у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний) розміщений на сайті: (www.otpbank.com.ua), які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 грудня 2017 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «ОТП Банк» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ОТП Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» 23609,46 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотками: сума використаних кредитних коштів 73067,67 грн. + сума нарахованих відсотків за користування кредитними коштами 8404,44 грн. сума внесених відповідачкою коштів 57862,65 грн. =23609,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру, виходячи з наступного розрахунку. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1816,96 грн.: 27312,65/100=273,12; 23609,46 /273,12=86,44; 2102/100х86,44=1816,96 грн. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial