Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

18 січня 2021 року Виконавчий комітет Нікопольської міської ради в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-5), посилаючись на наступні обставини. Батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в актовий запис про народження записані батько - [PERSON] (відомості записані відповідно до частини першої статті 135 СК України та мати [PERSON] , [INFO] . Згідно з інформацією Нікопольського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді перебуває сімя [PERSON] . В квартирі за адресою: [ADDRESS] в якій проживає родина, антисанітарні умови проживання, розкидане сміття, брудні речі та ліжка, постільна білизна, запліснявілі стіни, тяжке повітря, відсутні продукти харчування. В квартирі знаходяться особи, які перебувають в нетверезому стані. Малолітній [PERSON] знаходився в брудних пелюшках, на тілі присутні почервоніння. [PERSON] отримала попередження про відповідальність та наслідки за невиконання своїх батьківських обов`язків чи споєння насильства в родині. Згідно із інформацією Нікопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх малолітніх дітей. [PERSON] разом зі своїм співмешканцем зловживають алкоголем, не приділяють уваги вихованню та утриманню дітей, діти занедбані, недостатньо спілкуються з однолітками та не проводять часу на свіжому повітрі. На теперішній час ситуація в родині не змінилася. [PERSON] систематично зловживає алкоголем, не виконує рекомендації спеціалістів служби у справах дітей, не лікується від алкогольної залежності, не займається вихованням та утриманням дітей. Враховуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню своїх дітей, не здійснює належного догляду, схильна до вживання алкоголю, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь опікуна або дитячого закладу, де буде знаходиться дитина, щомісяця до досягнення дітьми повноліття та передати малолітніх - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] року органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності № 459/21 від 05.02.2021 року на адресу суду надала заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] на адресу суду надала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, проти позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 цього ж Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч.1 ст.12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в актовий запис про народження записані батько - [PERSON] (відомості записані відповідно до частини першої статті 135 СК України та мати [PERSON] , [INFO] (а.с.6-11). Згідно з інформацією Нікопольського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді перебуває сімя [PERSON] . В квартирі за адресою: [ADDRESS] в якій проживає родина, антисанітарні умови проживання, розкидане сміття, брудні речі та ліжка, постільна білизна, запліснявілі стіни, тяжке повітря, відсутні продукти харчування. В квартирі знаходяться особи, які перебувають в нетверезому стані. Малолітній [PERSON] знаходився в брудних пелюшках, на тілі присутні почервоніння. [PERSON] отримала попередження про відповідальність та наслідки за невиконання своїх батьківських обов`язків чи споєння насильства в родині. Згідно із інформацією Нікопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх малолітніх дітей. [PERSON] разом зі своїм співмешканцем зловживають алкоголем, не приділяють уваги вихованню та утриманню дітей, діти занедбані, недостатньо спілкуються з однолітками та не проводять часу на свіжому повітрі. На теперішній час ситуація в родині не змінилася. [PERSON] систематично зловживає алкоголем, не виконує рекомендації спеціалістів служби у справах дітей, не лікується від алкогольної залежності, не займається вихованням та утриманням дітей. З 12.03.2019 року [PERSON] перебуває на обліку по алкоголізму (а.с.35). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини», N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини», [GC], № 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції», № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» [GC], № 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: «Шульц проти Польщі», № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини», № 5496/04 від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки», № 31885/05 від 08 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, і як наслідок необхідність застосування до неї на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав, що в повній мірі відповідає інтересам дітей. Також, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь опікуна або дитячого закладу, де буде знаходиться дитина, щомісяця, починаючи з 18.01.2021 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. з позовних вимог про позбавлення батьківських прав та у розмірі 908 грн. 00 коп. з позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved