Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

18 лютого 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій вона просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 16\~074, 00 грн. матеріальної шкоди та 10\~000, 00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що Жовтневим районним судом м. Харкова 17 вересня 2019 року винесено вирок у кримінальній справі №639/5339/19, яким визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі громадянину [PERSON] . Щодо обставин справи, 29.06.2019 року о 17.30 год. [PERSON] , перебуваючи поблизу будинку [ADDRESS] , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом ривка, відкрито заволодів золотим ланцюжком та золотим підвісом у вигляді хрестика з шиї позивача, чим завдав їй матеріальних збитків на суму 16\~074, 00 грн. Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки вона зазнала фізичного болю, тілесних ушкоджень, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб її життя. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Призначено судове засідання. Позивач[PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано [PERSON] періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. ( а.с. 43-44) Вирок набрав законної сили 18.10.2019 року. Зокрема, вказаним вироком встановлено, що 29.06.2019 року, приблизно о 17:30 год., [PERSON] , перебуваючи поблизу буд. 119 [ADDRESS] , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом ривка, відкрито заволодів золотим ланцюжком та золотим підвісом у вигляді хрестика з шиї [PERSON] , 1939 року народження, чим завдав їй матеріальних збитків на суму 16 074 гривень. ( а.с. 43-44) Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, враховуючи те, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року у кримінальній справі № 639/5339/19 була встановлена вина [PERSON] у завданні [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 16\~074, 00 грн., суд приходить до висновку що позовна заява у цій частині підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені кошти. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на моральні страждання, які були заподіяні їй внаслідок скоєного відповідачем злочину, які полягали у тому, що було порушено її нормальний ритм життя, вона вимушена була приймати участь у слідчих діях, витрачати на це свій час та здоров`я, оскільки сильно переживала. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуюче, все вищевикладене, а також характер моральних страждань, які понесла позивач, суд оцінює розмір моральної шкоди завданої їй у розмірі 10 000, 00 грн.. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимоги майнового характеру, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. Окрім того, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року відстрочено сплату судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди до ухвалення судового рішення у справі, у зв`язку з викладеним судовий збір у розмірі 840, 80 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача по справі на користь держави. На підстави викладеного та

Outcome: approved