Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

19.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь заборгованість по аліментах в сумі 30450 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9363 грн. Як на підставу позову посилається на те, що з 1992 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання мають сина [PERSON], 2002 року народження. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011 присуджено стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2011 року та до досягнення дитиною повноліття. Спочатку відповідач сплачував аліменти, а потім почав ухилятися від їх сплати. Станом на 01.04.2018 року заборгованість зі сплати аліментів складає 30 450 грн. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості зі сплати аліментів з вини відповідача, то на суму заборгованості нараховується пеня у розмірі 1% щодня, у зв'язку з цим за період з жовтня 2014 року по литий 2018 року розмір пені складає 9363 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала відповідні пояснення. Відповідач з приводу позовних вимог зазначив, що з сумою нарахованої заборгованості за аліментами він погоджується, однак не має змоги їх сплати, оскільки не працює, однак буде їх сплачувати. Також він визнає розмір 9363 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Від сумісного проживання сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011 року у справі №2018/2-4612/11 присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2011 та до досягнення дитиною повноліття. Сторони підтвердили, що неповнолітній син [PERSON] 2002 року народження перебував та продовжує перебувати на утриманні позивачки. Відповідно до довідки державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 03.04.2018 заборгованість по аліментам, присуджених на підставі виконавчого листа №2018/2-4612/11, виданого Київським районним судом м. Харкова, за період з жовтня 2014 року по 01.04.2018 року складає 30450 грн. (нарахована 42 000 грн. сплачено 11550 грн.) Вказаний розрахунок державного виконавця щодо суму заборгованості по сплаті аліментів відповідач не оспорював, а позивачка з таким розрахунком погоджується. Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Враховуючи, що між сторонами відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011 року, то ухвалення «нового» рішення про стягнення зазначеної суми заборгованості по сплаті аліментів не ґрунтується на вимогах закону, оскільки чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованість по аліментах в сумі 30450 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (в редакції Закону №2037-VIII від 17.05.2017). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати пені за період з жовтня 2014 року по литий 2018 року, який розраховано позивачкою, складає 9363 грн., і відповідач визнав цю суму пені. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. У зв'язку з цим, враховуючи розгляд справи в межах заявлених вимог щодо суму пені зі сплати аліментів та визнання його відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені з відповідача у сумі 9363 грн., оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, і сам по собі факт того, що відповідач не працює, не є підставою для несплати ним аліментів на утримання дитини. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги задоволені частково, то судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. (704,80/2) підлягає стягненню з відповідача на користь Держави. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial