Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

19 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27833 грн. 87 коп. та судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500360679 від 10 квітня 2013 року на суму 12188 грн. 30 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500360679 від 10 квітня 2013 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, має непогашену заборгованість перед позивачем згідно додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року за кредитним договором № 500360679 від 10 квітня 2013 року в сумі - 27833 грн. 87 коп., з яких 10209 грн. 34 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 6624 грн. 53 коп. - заборгованість по процентам та комісією, 11000 грн. - пеня, штраф, неустойка. 26 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір № 500360679 від 10.04.2013 року, визнати недійсним договір факторингу від 30.09.2014 року, визнати недійсним договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 27833 грн. 87 коп., судові витрати покласти на відповідачів. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі за текстом Відповідач-1) не надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Текст кредитного договору надрукований дуже дрібним шрифтом, містить багато посилань на інші пункти договору, яких Відповідач-1 теж не надав позивачу. Відповідач-1 визначив несправедливі умови в кредитному договорі та позбавив позивача вільно обирати страхову компанію. Фактично норма пп.2.2. п. 2 кредитного договору, що встановлює проценти за користування кредитом, є фіктивною, оскільки так звана процентна ставка в розмірі 0,01 % є в тисячі разів меншою від кредитних ставок, які діяли в той період, таким чином, у кредитному договір відсутня істотна умова договору - ціна. Відповідач-1 завідомо вніс у кредитний договір незаконні умови, приховавши у вигляді щомісячних комісійних винагород фактично плату за користування кредитом, в тому числі і нарахування на операції з повернення кредиту, не зробивши реального розрахунку такої плати, банк здійснив обман позивача як позичальника. Встановлення плати за дії, які банк здійснює в процесі кредитування, в даному випадку, - надання кредитних ресурсів та встановлення ціни за повернення цих ресурсів є підприємницькою діяльністю, що вводить в оману, згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Встановлення Відповідачем-1 штрафу з розрахунку 4% від простроченої суми кредиту за кожен день прострочення, який за один рік в 46 разів перевищує подвійну облікову ставку НБУ порушує принцип розумності та порушує права позичальника як споживача. Суду не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі за текстом Відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом Відповідач-3) не надано доказів виконання ними вимог ч. 1 ст. 1082 ЦК України щодо належного повідомлення божника про укладення договору факторингу протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності, тобто письмового повідомлення про відступлення права вимоги. Нічим не підтверджені доводи позовної заяви Відповідача-3 про наявність заборгованості позивача за кредитним договором. Адже сам по собі розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 10.10.2016 року не є належним достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. Відповідачем-3 не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у Відповідача-1, а потім і у Відповідача-2 існувало право вимоги до позивача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників. Відповідно до спірного кредитного договору строк позовної давності до вимог про стягення неустойки вже сплинув. Враховуючи вищевикладене, такими протизаконними діями відповідачів позивачу нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі суми пред'явленого позову, а саме 27833,87 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з відзивом на зустрічну позовну заяву, посилаючись на те, що відповідач за первісним позовом був повністю ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погодився з ними, отримав його копію та всі супутні документи до нього про що свідчить підпис позичальника в кредитному договорі та додатку № 1 до нього. Твердження Відповідача за первісним позовом про несправедливі умови кредитного договору та про позбавлення його можливості вільно обирати страхову компанію не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки Комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.500360679 від 10.04.2013 року був укладений раніше за кредитний договір, про що свідчить посилання в п. 2.4. Кредитного договору на вже укладений Комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.500360679 від 10.04.2013 року. Крім того, Відповідача за первісним позовом не надає жодних доказів того, що дійсно йому у примусовому порядку довелося підписувати договір страхування. Комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника у встановленому порядку недійсними не визнаний, сторонами не розірваний, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Твердження Відповідача за первісним позовом, з приводу не проведення з ним переддоговірної роботи, несправедливості умов кредитного договору, про відсутність істотної умови кредитного договору (ціни), про внесення незаконних умов, про дискримінаційні умови кредитного договору, та про введення його в оману зі сторони Відповідача-1 - є безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Цивільним Кодексом України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» станом на день укладення оскаржуваних договорів факторингу, не встановлено жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. В той же час Відповідачем за первісним позовом, який не є стороною оспорюваного ним правочину, не наведено та, відповідно, не доведено, які його права та законні інтереси порушені цими правочинами. Відповідачем за первісним позовом не надано жодних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди Відповідачами за зустрічним позовом, зокрема ТОВ «ФК «ЄАПБ», в зв'язку з чим позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та не підлягає задоволенню. [PERSON] надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача-3 за зустрічним позовом про те, що договір страхування ризиків укладався раніше кредитного договору не відповідає дійсності. Оскільки п. 3 договору страхування ризиків вже було визначено вигодо набувача - Відповідача-1 за зустрічним позовом. Також п. 8 договору страхування ризиків визначено, що договір набирає чинності не раніше 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем надходження страхового платежу в повному обсязі на поточний рахунок або в касу страховика. Відповідачем-1 не надано частину кредитного договору розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», про яку йдеться в п. 1 кредитного договору розділу № 1 та якої також немає в матеріалах справи. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало суду заперечення на відповідь на відзив, який за своїм змістом співпадає із раніше поданим відзивом на зустрічну позовну заяву. У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у повному обсязі. Відповідачі за зустрічним позовом, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг\~Груп», у судове засідання повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №500360679, згідно якого банк надає позичальнику кредит у сумі 12188 грн. з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 11.04.2016 року (п.2.1,2.2,2.3). 30 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500360679 від 10 квітня 2013 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання киї належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року - характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500360679 від 10 квітня 2013 року в сумі - 27833 грн. 87 коп., з яких 10209 грн. 34 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 2 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам, 6621 грн. 84 коп. - заборгованість по комісії, 11000 грн. - штраф. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. З часу отримання позивачем права вимоги до відповідача, останній зобов'язання, передбачені кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором № 500360679 від 10 квітня 2013 року, яка згідно розрахунку заборгованості складає - 27833 грн. 87 коп., з яких 10209 грн. 34 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 2 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам, 6621 грн. 84 коп. - заборгованість по комісії, 11000 грн. - штраф. Відповідно до п.5 розділу № 1 Кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що (1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що (2) він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення, що (3) він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2129 від 17 липня 2012 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачена можливість сторони в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати відносини на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав. Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу. Відповідно до п.7 розділу №1 Кредитного договору цей договір складено українською мовою в двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної сторони. Договір вважається укладеним та набування чинності з моменту його підписання сторонами Розділу № 1 цього договору та скріплення печаткою банку, інші аркуші не потребують додаткового проставлення підписів сторін. Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Так, відповідачем - позивачем за зустрічним позовом не заперечувався факт підписання Кредитного договору, в якому зазначено п. 5 про невід'ємність розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», а всі подальші дії позивача свідчать про його згоду з умовами спірного Кредитного договору №500360679 від 10.04.2013 року. Крім того, встановлено, що відповідач - позивач за зустрічним позовом, згідно розрахунку заборгованості, сплачував комісію за обслуговування кредиту, що свідчить також про його згоду з даними умовами спірного договору. Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, були порушені при укладанні спірного договору. Доказів того, що спірний договір було укладено в порушення публічного порядку (ст.228 ЦК України), під впливом помилки ( ст. 229 ЦК України) та під впливом обману (ст. 230 ЦК України), позивачем не надано та дані обставини не встановлені під час розгляду справи по суті. Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими та недоведеними відповідними доказами у справі. Разом з тим, відповідачем - позивачем за зустрічним позовом заявлена вимога про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 500360679 від 10.04.2013 року сторонами встановлений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та відповідно до якого загальний розмір основної суми кредиту становить 12188 грн. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Окрім того, п.2.3. кредитного договору встановлена дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 11.04.2016 року, тобто дата повернення останньої суми за графіком щомісячних платежів. Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.(1050 ЦК України) Згідно графіку заборгованості боржником погашено тіло кредиту у сумі 1978,66 грн., останній платіж з якого було виконано 11 грудня 2013 року. Також, згідно вищевказаного графіку заборгованості відповідачу нараховувалась щомісячна плата за кредитом в розмірі 282,68 (69) грн., а 11 вересня 2014 року кредитором було пред'явлено вимогу про погашення тіла кредиту у розмірі 7665,19 грн., шляхом нарахування 11.09.2014 року всієї залишкової суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7665, 19 грн., таким чином кредитором пред'явлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі залишку тіла кредита - в сумі 10209,34 грн., подальші нарахування по тілу кредита не здійснювались. Інших належних та допустимих доказів, а саме нарахувань, розрахунків заборгованості, сторонами суду не надано. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). У зв'язку з пред'явленням вимоги про дострокове погашення заборгованості змінився строк виконання основного зобов'язання, отже кредитор мав право з 11 вересня 2014 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву про стягнення заборгованості за спірним договором подано до суду лише у жовтні 2017 року, тобто зі спливом строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, позивачем не було зазначено причин пропуску строку позовної давності, які б судом могли бути визнані поважними, та не надано належних та допустимих доказів поважності зазначених причин, та в судовому засіданні судом не встановлено причини пропуску строку позовної давності, які можуть бути визнані поважними. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог.

Outcome: dismissed