Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

18.02.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , який було уточнено під час розгляду справи, про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.12.2015 року у розмірі 16456,55 грн.. Свої вимоги банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 24.12.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13181,04 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідач повинен здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач з свого боку не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.11.2019 року має заборгованість 16456,55 грн., яка складається: 8627,17 грн. - заборгованість за кредитом, 3654,11 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 4175,27 - заборгованість за пенею. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначав, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, в поданому до суду відзиві на позовну заяву не заперечував проти стягнення з нього суми заборгованості за кредитом у розмірі 299,92 грн., в інший частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що з Умовами та правилами про надання банківських послуг він ознайомлений не був, в Генеральній угоді не визначено поняття день повернення кредиту та не вказано, в які строки сплачуються 1,5 відсотки на суму заборгованості. В долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2018 року, сальдо простроченої заборгованості становить 7792,35 грн., але банком не надано порядку розрахунку самої заборгованості. Також, позивач безпідставно нарахував неустойку, оскільки він як мешканець м. Краматорськ має бути звільнений від них. Тому з урахуванням того, що станом на 31.12.2018 року він сплатив позивачу суму кредиту у розмірі 1288113 грн., то вважає, що з нього можливо стягнути лише 299,92 грн., різницю між наданим кредитом та сплаченою сумою. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.10.2010 року відповідачем [PERSON] була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. 24.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до пункту 2.1 вказаної Угоди, Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 13181,05 грн. на строк 36 місяців з 24.12.2015 року по 31.12.2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 13181,05 грн., в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 478,21 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2018 року. Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони, при порушенні позичальником строків повернення заборгованості, передбачили підстави сплати позичальником банку штраф у розмірі 337,87 грн.. Пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено зобов`язання позичальника сплатити банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. Таким чином, підписавши Генеральну угоду разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами [PERSON] визнав існування кредитних зобов`язань перед банком та наявність кредитного договору. З наданих банком розрахунків вбачається, що станом на 11.11.2019 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитом становить 16456,55 грн. та складається із заборгованість за кредитом 8627,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3654,11 грн., заборгованості за пенею 4175,27 грн.. Враховуючи те, що відповідач належним чином зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, суд приходить до висновку про необхідність задоволення пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8627,17 грн.. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, то суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення з позичальника відсотків за межами дії договору, тобто після його закінчення 31.12.2018 року, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на положеннях ст. 1048 ЦК України та суперечать усталеній практиці Верховного Суду України у справах з подібними правовідносинами. Так, згідно ч.1ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, в даній справі вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом після грудня 2018 року (закінчення строку генеральної угоди) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що з боржника на користь банку підлягають стягненню відсотки за користування кредитом лише за період з 24.12.2015 року по 31.12.2018 року, розмір яких згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості становить 2968,73 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача нараховану пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 4175,27 грн., з чим суд не може погодитись, виходячи з наступного. У частині першій статті 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] є м. Краматорськ з червня 1984 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пп.16 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить місто Краматорськ (Краматорська міська рада). Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею задоволенню не підлягають. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 832,47 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: partial