Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

18.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позовній заяві зазначив, що 08.10.2007 року ним в борг були передані грошові кошти у вигляді 700 доларів США відповідачу [PERSON], про що [PERSON] була написана боргова розписка. Дана боргова розписка написана власноруч [PERSON], в присутності свідка та зазначені підписи сторін, без вказівки строку повернення боргу. На його неодноразові звернення у 2014 році повернути борг відповідачка в усній формі повідомляла, що віддасть коли будуть кошти. Оскільки [PERSON] відмовляється повернути добровільно суму боргу, то просить стягнути суму боргу 7876,47 грн., індексу інфляції за весь час прострочення - 583 грн., три процента річних від простроченої суми - 1542,06грн. та понесені судові витрати: 243,60 - по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, навів доводи, аналогічні доводам позовної заяви, просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти позову пояснивши, що грошові кошти в розмірі 700 доларів США повертала позивачу, претензію про повернення суми боргу вперше отримала 13.09.2014 року разом з копією позовної заяви. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення позивача та відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, що випливають з договору позики. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 08.10.2007 року був укладений договір позики на суму 700 доларів США, в підтвердження чого відповідачем [PERSON] власноручно була складена розписка про одержання нею коштів у сумі 700 доларів США (а.с. 9). 20.02.2014 року (а.с.11,12) позивачем було направлено відповідачу претензію про повернення йому боргу, але відомості про отримання відповідачкою позивач не отримав у зв'язку з поверненням листа за закінченням строку зберігання. (а.с. 10) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець [PERSON] свої обов'язки перед позичальником виконав в повному обсязі, передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти в розмірі 700 доларів США, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою про отримання грошей та проти чого [PERSON] не заперечувала. Строк повернення грошей розпискою встановлено не було. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Оскільки в борговій розписці від 08.10.2007 року термін повернення коштів у розмірі 700 доларів США відповідачем не був зазначений та позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК не довів факт пред'явлення відповідачу вимоги про повернення суми боргу, яку отримав відповідач, суд приходить до висновку, що строк (термін) виконання боржником обов'язку не настав, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу слід відмовити в зв'язку з відсутністю підстав. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що строк виконання боржником обов'язку повернути позикодавцеві суму позики не настав, тому не можна вважати, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання та є підстави для стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення суми боргу, трьох процентів річних від простроченої суми, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку з тим, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, вимога про стягнення судових витрат понесених по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.1) також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed