Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

18 листопада 2019 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із позовом до Золочівської селищної ради Харківської області (далі - відповідач), в якому після уточнення просила визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП «Київська Русь» на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, загальною площею 5,89 умовних кадастрових гектарів відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-13-49-000669, виданого 18 грудня 1997 року Золочівською селищної радою народних депутатів Золочівського району Харківської області за рахунок нерозподілених (невитребуваних) паїв КСП «Київська Русь» або земель запасу сільськогосподарського призначення Золочівський селищної ради Золочівського району Харківської області. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 06 квітня 1994 року її було прийнято на роботу в радгосп «Золочівський». Наказом № 107-к від 16.06.1994 була переведена на посаду вагаря на цьому ж підприємстві. В 1996 році відбулася приватизація цілісного майнового комплексу радгосп «Золочівський». Розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації Харківської області «Про реєстрацію Статуту колективного сільськогосподарського підприємства «Київська Русь» від 26.01.1996 № 41 та рішення загальних зборів працівників вищевказане підприємство було реорганізовано шляхом перетворення у КСП «Київська Русь». Згідно із пунктом 4.2 статуту КСП «Київська Русь» вона стала повноправним учасником цього підприємства, оскільки була членом трудового колективу радгоспу на момент приватизації і приймала участь у його викупі. 23.05.1997 вона була звільнена з КСП «Київська Русь» по переводу на інше підприємство, залишаючись членом КСП «Київська Русь». Згідно із пунктом 4.5 Статуту КСП «Київська Русь» членство в підприємстві припиняється у разі добровільного виходу або виключення із членів підприємства. Поряд з цим, пункт 4.6 Статуту КСП «Київська Русь» проголошує, що член підприємства має право добровільного виходу із підприємства, попередивши про це правління підприємства в письмовій формі не пізніше, ніж за два місяці до виходу. Отже, факт її членства в КСП «Київська Русь» підтверджується тим, що нею не подавалася відповідної заяви про виключення з членів підприємства. 18.12.1997 КСП «Київська Русь» отримало від Золочівської селищної ради народних депутатів Золочівського району Харківської області державний акт серії ХР-13-49-000669 на право колективної власності на землю. З листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 10/363-19 від 01.10.2019 вона дізналася, що її не було включено до списків осіб, які мали право на земельну частку (пай) та у зв`язку із цим на її ім`я не виготовлявся відповідний сертифікат. Хоча на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю вона була учасником КСП «Київська Русь». Тому в цей час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява з проханням справу розглядати без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Крім того, 06.12.2019 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що міркування відповідача, що вона не являлася членом КСП «Київська Русь», оскільки нею не подано копії трудової книжки колгоспника або витягу з протоколу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття в його члени, є хибними. Вона прийнята на роботу в державне підприємство радгосп «Золочівський», а не колгосп. Радгоспи і колгоспи є різними організаційно-правовими формами підприємств. На момент приватизації майна радгоспу «Золочівський» вона була працівником цього підприємства, тобто членом трудового колективу, що підтверджується відомостями з її трудової книжки, а також довідкою СТОВ «Золочівське» від 08.10.2019 № 105. Правові норми постанови Ради Міністрів СРСР «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 № 310, на які, зокрема, посилається відповідач, поширювали свою чинність лише на колгоспи та членів колгоспу. Також зауважила, що згідно із ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» визначено кінцевий строк для оформлення і витребування земельної частки (паю) до 0.01.2025. Вважає, що лише у випадку пропуску вказаного строку з поважної причини, суд за позовом власника не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємця, може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. Початок перебігу строку загальної позовної давності повинен відраховуватися з 01.10.2019, тобто з часу її офіційного ознайомлення з відомостями, зазначеними в листі відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 10/363-19 від 01.10.2019 (а.с. 41-49). Представник відповідача Золочівський селищний голова Канівець Л.В. в судове засідання не з`явився, завчасно подав через канцелярію суду письмовий відзив, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надала жодних доказів того, що вона була членом КСП «Київська Русь». Такими доказами можуть бути записи в трудовій книжці колгоспника в розділі «відомості про членство» або витяг з протоколу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття особи в його члени. Позивачем надано трудову книжку та довідки, які підтверджують факт її працевлаштування в КСП «Київська Русь», проте не можуть підтвердити її членства в ньому. Тому вважає, що [PERSON] на момент розпаювання земель не являлась членом КСП «Київська Русь», у зв`язку із чим її не було включено (і не могло бути включено) у список осіб, які мають право на земельну частку (пай), тому вона не має права на земельну частку (пай). Крім того, позов не підлягає задоволенню через сплив строку позовної давності, оскільки позивач не зверталася за захистом свого права протягом 22 років (а.с. 39-40). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З трудової книжки від 08.08.1972, виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що остання з 06.04.1994 принята на роботу пташницею у радгосп КСП «Київська Русь» по переводу, з 16.06.1994 переведена на посаду вагаря. 23.05.1997 звільнена по переводу диспетчером в ВАТ «Золочівське ремонтно-транспортне підприємство». Вказане підтверджується і довідкою СТОВ «Золочівське» № 105 від 08.10.2019. Крім того, у вказаній довідці зазначено, що надати інформацію про участь (членство) в КСП «Київська Русь», а так же включення та виключення з членів не можуть, так як не збереглися заяви по закінченню термінів архівного зберігання (а.с. 33). З довідки СТОВ «Золочівське» № 106 від 08.10.2019 видно, що радгосп «Золочівський» реорганізовано в КСП «Київська Русь» наказ № 20 від 01.02.1996. Після чого, 15.03.2000 - в ТОВ «Золочівське», а 19.09.2008 - в СТОВ «Золочівське» (а.с. 34). Розпорядженням Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 41 від 26.01.1996, наданим архівним відділом Золочівської районної державної адміністрації 30.09.2019 за № 01-53/356, зареєстровано статут колективного сільськогосподарського підприємства «Київська Русь», юридична адреса - Золочів, вул. Разіна, 40 (а.с. 9). Пунктами 4.1, 4.2, 4.5 Статуту КСП «Київська Русь» передбачено, що членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають Статут підприємства і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства. На момент створення підприємства право на членство в ньому має кожен член товариства покупців членів трудового колективу Державного підприємства радгосп «Золочівський», який приймав участь у викупі цілісного майнового комплексу Радгоспу «Золочівський». Членство в підприємстві припиняється у разі добровільного виходу або виключення із членів підприємства (а.с. 10-20). Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01.10.2019 вих. № 10/363-19 державний акт на право колективної власності КСП «Київська Русь» був виданий 18 грудня 1997 року. На гр. [PERSON] не виготовлявся та не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Київська Русь». Вартість земельної частки (паю) загальною площею 5,89 в умовних кадастрах гектарах станом на 01.01.2019 становить 182 657,57 грн (а.с. 32). у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського товариства також відсутнє прізвище позивача (а.с. 21-29). У відповіді відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області зазначено, що розмір земельної частки (паю) по КСП «Київська Русь» становить 5,89 умовних кадастрових гектарів (а.с. 54). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Суд вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивачем не пропущено, оскільки вона дізналася про порушення її права лише з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01.10.2019 вих. № 10/363-19. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] до розпаювання земель колективної власності була прийнята до членів КСП «Київська Русь», де пропрацювала до 23.05.1997, при цьому вона добровільно не виходила та не була виключена з членів підприємства на момент передачі землі у колективну власність у 1997 році та видачі 18.12.1997 державного акту на право колективної власності КСП «Київська Русь» відповідно до рішення 10 сесії XXII скликання Золочівської селищної ради від 15.08.1997, який було зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за №17 від 18 грудня 1997 року (рішення про виключення [PERSON] з членів підприємства суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,89 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України, ст.ст. 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Outcome: approved