Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

18.12.2014 року відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] В обґрунтування позову позивачка зазначає, що відповідно до договору дарування від 22.05.1992 року, зареєстрованого Петропавлівською державною нотаріальною конторою в реєстрі № 811 та Павлоградським МБТІ в реєстрі за № 810, вона є одноосібним власником будинку [ADDRESS] 17.09.2005 року позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. З 11.09.2008 року відповідач зареєструвався у належному позивачці будинку [ADDRESS] Заочним рішенням Петропавлівського районного суду від 11.10.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. Позивачка зазначає, що відповідач у кінці 2008 року виїхав у невідомому їй напрямку та за вказаною адресою реєстрації місця проживання не проживає вже більше одного року. Позивачка просить суд на підставі статті 405 ЦК України визнати [PERSON], [INFO], таким що, втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] Позивачка до суду не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання до суду тричі підряд не з'явився, про день слухання справи повідомлявся за адресою реєстрації місця постійного проживання: [ADDRESS] Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судові повістки відповідачем отримані особисто, про що свідчать поштові повідомлення від 19.12.2014 року, 15.01.2015 року, 04.02.2014 року, в зв'язку із чим відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивачки, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив по справі заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 22.05.1992 року, зареєстрованого Петропавлівською державною нотаріальною конторою в реєстрі № 811 та Павлоградським МБТІ в реєстрі за № 810, є одноосібним власником будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до ч.2 ст.405 КК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З акту обстеження житлово-побутових умов №13 від 02.12.2014 року, складеного депутатом Петропавлівської селищної ради, вбачається, що відповідач за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але фактично з моменту реєстрації, тобто з 2008 року, не проживає (а.с.13). З урахуванням сукупності досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад рік. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном. Бездіяльністю відповідача, який змінивши місце проживання, добровільно не знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання, порушуються права власника майна, оскільки остання не може ним розпорядитись на власний розсуд. На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст.16, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved