overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

17 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що з 08 жовтня 2011 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON], яка знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, зареєстрований як фізична особа-підприємець і має мінливий нерегулярний дохід. Вважає, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягувати із [PERSON] в свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 800 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягає на стягненні із відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі по 800 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідач позов визнав повністю, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, якому просить позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьком [PERSON] є відповідач, що стверджено її свідоцтвом про народження (а.с. 5), а перебуває вона на утримані позивачки, про що відповідач не заперечує і що стверджено довідкою виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 17 грудня 2014 року № 7142 (а.с. 6). Згідно ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VІI від 16.01.2014 року передбачено, що для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1032 грн., що 30 % становитиме 309 грн. 60 коп. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача, який інших, крім дочки [PERSON], дітей не має, має нерегулярний, мінливий дохід, суд призначає аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд, визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі, не вказує мінімальний розмір - не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки СК України такого не передбачено. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання і суд стягує з відповідача судовий збір в користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

17 лютого 2014 року представник заявника звернувся до суду з із вищевказаною заявою, в якій зазначає, що після смерті [INFO] матері [PERSON] [PERSON], відкрилась спадщина. Для оформлення права на спадщину після смерті матері їй необхідно встановити факт родинних відносин, оскільки в свідоцтві про народження виданого на її ім'я прізвище матері записано «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть «[PERSON]». У зв'язку з чим заявник просить встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] В судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримав просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка згідно свідоцтва про одруження змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]», її матір'ю вказано особу з прізвищем «[PERSON]». Як вбачається із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 29.09.2011 року Гаврилівською сільською радою, актовий запис за N17, прізвище померлої особи вказано «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про одруження померлої з [PERSON], її прізвище після одруження зазначено як «[PERSON]». Таким чином, з урахуванням того, що іншим шляхом встановити факт родинних відносин неможливо, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що дійсно [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], а розбіжності в написанні прізвища є граматичною помилкою, є всі підстави для задоволення заяви щодо встановлення даного факту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

17 лютого 2014 року Роменський міжрайонний прокурор звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Роменського міськрайонного суду від 30.07.2013 року [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Потерпілий [PERSON] у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень від дій [PERSON], з 06.05.2013 року по 16.05.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Роменської ЦРЛ і на його лікування використовувались бюджетні кошти, всього на загальну суму 2514 грн. 80 коп., які добровільно відповідач не відшкодовує. Тому прохає стягнути з відповідача вказану суму витрат на користь держави в особі Фінансового управління виконкому Роменської міської ради та на користь держави судовий збір. В судовому засіданні старший прокурор Роменської міжрайонної прокуратури Клименко Я.В. позов підтримала повністю. Представник Фінансового управління виконкому Роменської міської ради Жила Т.В. в судовому засіданні також підтримала позов і просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не надав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що вироком Роменського міськрайонного суду від 30 липня 2013 року [PERSON] був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до 1-го року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік (а.с. 2). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень середньої тяжкості, спричинених умисними діями [PERSON], потерпілий [PERSON] з 06.05.2013 року до 16.05.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Роменської ЦРЛ і на його лікування були використані бюджетні кошти в сумі 2514 грн. 80 коп., що підтверджується довідкою Роменської ЦРЛ Сумської області та калькуляцією про розрахунок фактичних витрат Роменської ЦРЛ (а. с. 3, 4). Добровільно відповідач указані кошти не відшкодував. Наведене свідчить, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Дані правовідносини регулюються ст. 1206 ЦК України. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтував тим, що 2 березня 2006 року у Старосільській сільській раді Маневицького району Волинської області він зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 3. Від шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з дружиною не склалися. По багатьох питаннях сімейного життя вони не можуть знайти взаєморозуміння, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, протягом трьох років проживають окремо. З цих причин дальше спільне життя стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просив шлюб з відповідачем розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду письмові заяви з прохання розглядати справу у їх відсутності, що на думку суду є можливим, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - [PERSON], а неповнолітній дітей - на її утриманні. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом доведено, що сторони не бажають зберегти сім'ю і наполягають на розірванні шлюбу, дане їх рішення є добровільним, уже протягом трьох років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, тобто шлюб між ними носить формальний характер. З цих підстав суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам, та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав суд вважає за доцільне позивачу за її вибором залишити право надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривень 60 копійок судового збору, сплачених [PERSON] при подачі позову в суд і документально підтверджених.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON], звернувся до суду з даним позовом. В заяві послалася на те, що [INFO] йому виповнилося вісімнадцять років. Та продовжує навчання на денному відділенні Миколаївської філії Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова. Навчання потребує додаткових фінансових витрат, мати працює та надає допомогу. Батько [PERSON], працездатний та має тимчасові заробітки, та має можливість надавати таку допомогу, але добровільно не бажає надавати йому допомогу. Просить постановити рішення про стягнення щомісячних платежів на його користь на продовження навчання у розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку. У судове засідання позивач не з'явився, але надіслав письмову заяву. Просить справу розглядати у його відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином та своєчасно. Та надіслав письмову заяву позовні вимоги визнав повністю та згоден надавати матеріальну допомогу сину на навчання. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області 04 березня 1997 року. (а.с.4) Згідно довідки Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова [PERSON], навчається на першому курсі денного відділення з терміном навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року. (а.с.9) Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2014 року постановлено про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку(доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.11). Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд приймає встановленим наявність фактів на обґрунтування вимог позивача та вважає, що відповідачем порушені його права на одержання матеріальної допомоги на період навчання, за захистом яких позивач звернувся до суду. Враховуючи те, що відповідач хоча не працює та має тимчасові заробітки, але бажає надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів). Справу вирішено на підставі ч.3ст.180,ст.181,182,ч.1ст.183,199,200 СК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки. В обґрунтування своїх вимог заявник [PERSON] стверджує, що його бабуся [PERSON] [INFO] хворіє на виражену атеросклеротичну деменцію, в зв'язку з чим, не здатна усвідомлювати свої дії, не може керувати ними, в зв'язку з чим, потребує постійного догляду та представництва для захисту прав та інтересів. В зв'язку з вищенаведеним, в заяві [PERSON] просив суд визнати [PERSON] [INFO], уродженку м. Новомосковськ, Дніпропетровської області - недієздатною, встановити над нею опіку, призначити його - [PERSON] [INFO] опікуном [PERSON] [INFO] В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, заяву підтримує. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в своєму листі просив суд розглянути справу без участі його представника, надав подання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що бабуся заявника [PERSON] - рідна сестра заявника [PERSON] - [PERSON] [INFO] хворіє на виражену атеросклеротичну деменцію, що підтверджується довідками медичного закладу. Згідно висновку комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 132 від 09 червня 2015 року, [PERSON] [INFO] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі судинної (атеросклеротичної) деменції, за своїм психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій, керувати ними. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та(або) керувати ними. Приймаючи до уваги, що згідно висновку експертизи [PERSON] внаслідок стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вона може бути визнана недієздатною. На підставі ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно до подання від 27 травня 2015 року № 236 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області вважає за доцільне призначення заявника [PERSON] опікуном [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає заяву обґрунтованою. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вказував, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2010 року. Від шлюбу мають малолітню дочку, [INFO]. Зазначав, що спільне життя у них не склалось через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, взаєморозуміння, внаслідок чого вони втратили повагу один до одного, проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просив шлюб розірвати. Сторони у судове засідання з'явились, позивач позов підтримав, відповідач позов визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 09 липня 2010 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконкомом Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми Сумської області, актовий запис №17. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає [ADDRESS]. [PERSON] проживає [ADDRESS], зареєстрована у [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатним його двоюрідного брата [PERSON] - [INFO], оскільки він є інвалідом першої групи з дитинства і страждає дитячим церебральним паралічем, судомним синдромом, перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду. Визнання брата недієздатним йому потрібно для встановлення над ним опіки. У судовому засіданні заявник доводи заяви підтримав. Представник органу опіки та піклування Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій проти заяви не заперечував та просив її розгляд проводити у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника, враховуючи думку органу опіки та піклування Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької, які не заперечували в поданій до суду заяві проти даної заяви, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до проведеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 21.04.2015 року комісія прийшла до висновку, що [PERSON] виявляє важку розумову відсталість внаслідок ДЦП, у зв'язку з чим не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Згідно зі ст. 58 та ч.1 ст.60 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З матеріалів справи також вбачається, що орган опіки та піклування Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області рішенням від 25 лютого 2015 року № 7 рекомендує на призначення [PERSON],[INFO] опікуна його брата [PERSON] у зв'язку з тим, що він у силу свого захворювання не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що призначення заявника опікуном брата [PERSON], є всі законні підстави, оскільки для [PERSON] таке призначення має юридичне значення, тому що надає йому право здійснювати всі необхідні дії по захисту інтересів брата [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON] звернулась в Іллічівський міський суд Одеської області з зазначеним позовом (а.с.5-6). Свій позов позивач аргументує тим, що спірна квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу. Зазначену квартиру вона придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були власниками квартири та зареєструвала відповідачів - чоловіка та сина. Вирішити питання з відповідачами про скасування їх реєстрації за адресою її квартири вона не може, так як вони проживають за межами України. Отже відповідачі в спірній квартирі не проживають вже понад 6 місяців, але знятися з реєстраційного обліку не мають можливості. Наявність зареєстрованих відповідачів на спірної квартирі утворило для власника незручності щодо її користування. 12.02.2015 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири. Позивач просить: Визнати [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Зняти з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Зняти з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з`явилася, про слухання справи сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про місце та час судового розгляду справи, надали заяви про визнання позовних вимог, та просили справу розглядати за їх відсутності. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 29.05.2003 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2003 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] громадянам [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-18) За приписами ст. 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності зі ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved