Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

17 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON], в якому просило виселити відповідача та інших осіб, що зареєстровані та (або) проживають у квартирі [ADDRESS]. 08 квітня 2014 року позивачем до початку розгляду справи по суті було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій він просив суд передати в управління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказану вище квартиру на період до її реалізації або повного виконання відповідачем умов кредитного договору, а також зобов'язати останнього на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору повністю вивільнити предмет іпотеки від будь-яких-осіб та їх майна. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 листопада 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 45000 грн. строком до 14 листопада 2021 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 15 листопада 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS], що належить відповідачеві. У зв'язку із невиконанням останнім зобов'язань за кредитним договором рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2011 року звернуто стягнення на зазначений вище предмет іпотеки. Оскільки відповідач у добровільному порядку не звільняє квартиру від своєї присутності та особистого майна, це позбавляє іпотекодержателя можливості задовольнити свої вимоги за рахунок ринкового використання предмету іпотеки. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2011 року (а. с. 15-16) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № NКО0GІ0000001573 від 14 листопада 2007 року в розмірі 100 430 грн. 52 коп., з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» права здійснювати продаж вказаної нерухомості відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 26 листопада 2013 року позивачем було надіслано письмову вимогу про добровільне звільнення вказаної квартири у тридцятиденний строк, що підтверджується копією цієї вимоги, реєстром рекомендованих поштових відправлень та зворотного поштового повідомлення (а. с. 17-20). Як вбачається з повідомлення КП «ОККП» № 70 від 24 лютого 2014 року, наданого на запит суду, у квартирі [ADDRESS], крім відповідача [PERSON], зареєстрованих осіб не значиться (а. с. 34). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способу захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Таким чином, законодавчо закріплено обов'язок іпотекодавця при передачі в управління предмету іпотеки на період до реалізації, звільнити від своєї присутності, присутності інших осіб та особистого майна нерухомість, з метою надання іпотекодержателю можливості задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмету іпотеки. З вищенаведеного випливає, що визначений позивачем спосіб захисту прав передбачений Законом і застосовується після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов переконання, що позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки порушено право позивача на реалізацію предмету іпотеки з метою задоволення вимог кредитора, а відтак рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до теперішнього часу залишається невиконаним. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 365 грн. 40 коп., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved