Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири було оформлено на нього. 09 грудня 2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем. У неї залишилися ключі від квартири і вона могла вільно користуватися нею для власного проживання та проживання їх дитини. Розділ майнв не було проведено, тому що на момент розлучення майнового спору не було. Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово змінювала свою думку щодо способу розділу вказаної квартири і до тепер не може визначитися. В вересні 2017 року вона почала чинити позивачу перешкоди у його праві користування власністю шляхом зміни замків на вхідних дверях квартири без його відома та відмовою надати йому дублікат ключів. Просить суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у праві користування його власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати її передати йому ключі від вхідних дверей вказаної квартири та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 640,00 гривень. Позивачка в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не відомі. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дійсно, позивач [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу за реєстровим №238. Даний факт також підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №25423020 від 25 лютого 2010 року. Квартиру придбано за час його перебування в шлюбі з відповідачем [PERSON], який зареєстровано 11 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року підтверджується, що шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечується сторонами, відповідач змінила замок від вхідних дверей квартири, ключ позивачу не надала, позивач є власником вказаної квартири, тому має право вільного користування своєю власністю. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Внаслідок створених відповідачем перешкод та його неправомірних дій позивачі позбавлені охоронюваного законом права користування власністю. В зв'язку з чим, суд вважає за можливе задовільнити позовні вимоги позивача, зобов'язавши відповідача не чинити йому перешкод у праві користування власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати її надати позивачу ключі від вхідних дверей вказаної квартири. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 гривень, сплачений ним при пред'явленні позову до суду, відповідно ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved