Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

19.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.12.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 732. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають, сімейні відносини фактично припинені з червня 2018 року, на даний час відповідач мешкає з іншим чоловіком. Причиною розірвання шлюбу є систематичні сварки. Шлюб існує формально, спільне господарство не ведеться, спір про майно відсутній. Оскільки сторони не згодні на примирення, [PERSON] відмовляється в добровільному порядку розірвати шлюб, [PERSON] просив задовольнити позов. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, справу просить розглядати за її відсутності. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, [NUMBER], 19.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 732 (а.с. 6). Сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, сімейно-шлюбні відносини припинені, сім'я існує формально, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про спільне майно немає, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved