Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

19 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у Львівській філії Київського національного університету культури та мистецтв, в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Шлюб між ними було розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 17.03.2015 року. Від даного шлюбу у них 08.10.1999 року народилася дочка [PERSON]. На даний час дочка позивача та відповідача є повнолітньою, однак продовжує навчання у Львівській філії Київського національного університету культури і мистецтв. Оскільки дочка навчається на денній формі навчання, то вона не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити (а.с.8). Відповідач в судове засідання також не зявився, однак подав до суду заяву із визнанням позовних вимог. Розгляд справи просить здійснювати у його відсутності (а.с.21). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.279 ЦПК України розгляд справи проведено без участі учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка навчається на 1 курсі денної форми навчання на державному фінансуванні спеціальності «Музеєзнавство, пам'яткознавство» відокремленого підрозділу «Львівської філії Київського національного університету культури і мистецтв». Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с.7). Розглянувши заяви позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відтак, за змістом ст.199 СК України обовязок утримати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. За змістом ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний. Окрім цього, суд вважає, що стан здоровя відповідача також задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Поряд з цим, за змістом ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивача чи відповідача доказів щодо погіршення стану його здоровя, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, вони не позбавлені права у майбутньому заявити вимогу про (збільшення) зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. Керуючи ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,430 ЦПК України та ст.ст.180,182,184 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved