Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

19 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 квітня 2007 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року по справі № 183/3852/15 шлюб між ними був розірваний. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року по справі № 183/5943/15 відповідача [PERSON] разом з її сином [PERSON] , 2001 року народження, було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач після розірвання шлюбу залишила сина [PERSON] позивачеві. З моменту розірвання шлюбу з відповідачем позивач постійно піклується про сина, приділяє дитині весь свій вільний час, разом з новою дружиною займається його вихованням та розвитком здібностей. Позивач вважає, що як батько він забезпечує стабільні й гармонійні умови для життя сина. Однак, з моменту розірвання шлюбу, відповідач жодного разу не сплачувала аліментів на утримання сина та не допомагала будь-яким іншим шляхом, не цікавилася і не цікавиться життям, успіхами, здоров`ям сина, тобто жодної участі в житті дитини не приймає. Враховуючи, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, а також у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, представником третьої особи надано до суду рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 83 від 28 квітня 2021 року про затвердження висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її сина [PERSON] , а також наданий сам висновок, в якому зазначається, що відповідач самоусунулася від виховання свого сина, тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, не цікавиться життям та інтересами сина, не зустрічається з ним, не допомагає матеріально, орган опіки та піклування Піщанської сільської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.12), відповідно до якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні (а.с. 17, 19), дитина навчається у комунальному закладі «Знаменівський заклад загальної середньої освіти - дошкільний заклад І-ІІІ ступенів» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, мати дитини [PERSON] не бере участі у шкільному житті сина, батьківські збори не відвідувала, дитина повністю знаходиться під опікою батька, що підтверджується довідкою № 418 від 12 листопада 2020 року (а.с.18). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виконавчий комітет Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого відповідним рішенням № 83 від 28 квітня 2021 року, відповідно до якого відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем, від даного шлюбу у них народився син [PERSON] . Сімейні стосунки не склалися, рішенням Новомосковського міськрайонного суду по справі № 183/5943/15 від 13 липня 2015 року шлюб був розірваний, після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилася з батьком. Мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що виражається, зокрема, в тому, що вона з дитиною не спілкується, не зустрічається, вільного часу разом не проводить, матеріально сина не утримує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, за час навчання в середній школі жодного разу не цікавилася його успіхами в навчанні, відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] мешкає в квартирі свого співмешканця, власного житла не має, для дитини не створено жодних умов, дитячі речі та предмети побуту для сина в помешканні відсутні. Таким чином, виконавчий комітет Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.43-44). Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю батька. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої сина - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд, одночасно з позбавленням батьківських прав, може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони у шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved