Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

18.05.2016 року до суду надійшов позов, в якому [PERSON] просить розірвати договір оренди землі, укладений між ним та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙАГРОПОСТАЧ», що зареєстрований у відділі Держкомагенства у Козельщинському районі Полтавської області за №040754500027 від 19.04.2007 року. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Позивач є власником земельної ділянки у розмірі 3,28 га. 01.03.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у відділі Держкомагенства у Козельщинському районі Полтавської області за №040754500027 від 19.04.2007 року. Договір укладено строком на 10 років, орендна плата сплачується в розмірі 1,5% в рік до 01 квітня наступного року. Розмір орендної плати переглядається раз у два роки. Договір передбачає заборону передачі землі в суборенду. В порушення умов договору орендар передав землю в суборенду; протягом строку дії договору оренди лише один раз переглядав розмір орендної плати (підписано додаткову угоду); розмір орендної плати не відповідав Указу Президента України від 19.08.2008 року №725/2008; орендна плата не збільшувалась на індекс інфляції в порушення ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі». Позивач вважає вказані обставини суттєвими порушеннями договору оренди. Неодноразово звертався до відповідача з вимогою розірвати договір, однак відповіді не отримав. Відповідачем надано суду письмові заперечення, в яких відповідач позов не визнає з наступних підстав (а.с.44-47). 01.03.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №040754500027 від 19.04.2007 року. 15.09.2008 року укладено додаткову угоду, яку зареєстровано 18.06.2010 року за №041056500707. Згідно вказаної додаткової угоди термін дії договору оренди встановлено 10 років з моменту реєстрації додаткової угоди. Земельна ділянка в суборенду не передавалась, позивачем не надано жодного доказу цього. Орендна плата сплачувалась в розмірі, передбаченому договором, з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Перегляд розміру орендної плати один раз у два роки не здійснювався, оскільки для цього не було підстав, передбачених п.13 договору. Зміни законодавства щодо розміру орендної плати не зобовязують її нараховувати у збільшеному розмірі до внесення відповідних змін до умов договору оренди. На виконання вимог Указу Президента України від 19.08.2008 року №725/2008 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду від 15.09.2008 року, якою збільшено розмір орендної плати до 5%. Угода зареєстрована та почала діяти після її державної реєстрації, тобто після 18.10.2010 року. Позивач отримував орендну плату виключно в грошовій формі, у розмірах та строки, що передбачені договором, тому жодних порушень умов договору з боку відповідача немає. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився. Позивач заявив, що вважає за можливе розглянути справу без участі його представника. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. В судове засідання представника не забезпечив, заяв чи клопотань не подавав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач висловив згоду на заочний розгляд справи. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач є власником земельної ділянки розміром 3,28 га, розташованої на території Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія Р1 №530482, виданого 01.06.2001 року Лутовинівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області (а.с.8). 01.03.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки (надалі Договір), який зареєстрований у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №040754500027 від 19.04.2007 року (а.с.9-11). Згідно пунктів 1, 2, 8 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,28 га, нормативною оцінкою 34263 грн, на термін 10 років. Згідно п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5% в рік. 19.04.2007 року до Договору укладено додаткову угоду, яку зареєстровано 19.06.2010 року у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №041056500707 (надалі Додаткова угода) (а.с.12). За умовами Додаткової угоди викладено в новій редакції п.п.3.1. Договору та зазначено, що «Договір укладається на термін 10 років, починаючи з дати державної реєстрації цієї Додаткової угоди». Суд звертає увагу, що Договір взагалі не містить пункту 3.1., а строк дії договору врегульовано не пунктом 3, а пунктом 8 Договору. В той же час, суд вважає, що при укладанні Додаткової угоди волевиявлення сторін було направлено саме на продовження терміну дії договору. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06.03.2013 року по справі №6-5цс13 державна реєстрації договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки незалежно від дати проведення такої реєстрації. Згідно п.37 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: -взаємною згодою сторін; -рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Щодо передачі земельної ділянки в суборенду. Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Згідно п.19 Договору земельна ділянка передається в оренду без права передачі її в суборенду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач заперечив щодо передачі ним земельної ділянки в суборенду. Позивачем не надано доказів передачі земельної ділянки в суборенду. Таким чином, суд вважає недоведеним позивачем факт передачі земельної ділянки в суборенду. Щодо відсутності перегляду орендної плати один раз у два роки Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно п.13 Договору розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі: -зміни умов господарювання, передбачених договором; -зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не звини орендаря, що підтверджується документами; -в інших випадках, передбачених законом. Згідно п.41 Договору в разі відсутності взаємної згоди сторін щодо зміни умов цього договору, його дострокового розірвання на вимогу заінтересованої сторони, ці питання вирішуються у судовому порядку. Тобто, внесення змін до договору є наслідком волевиявлення обох сторін або рішення суду. Таким чином, в разі відмови відповідача задовольнити пропозицію позивача про внесення змін до договору в частині розміру орендної плати, позивач мав право звернутися до суду за вирішенням такого спору та змінити правовідношення. Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з пропозицією змінити умови договору в частині розміру орендної плати. Позивачем не надано доказів наявності рішень суду, якими змінено правовідносини між сторонами договору в частині орендної плати та ухилення відповідача від їх виконання. Таким чином, в даному випадку позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності порушень відповідачем умов договору в цій частині. Щодо зміни розміру орендної плати Указом Президента України від 19.08.2008 року №725/2008 Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України Статтею 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) встановлено наступне (в редакції Указу Президента N 830/2002 від 13.09.2002; із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 725/2008 від 19.08.2008 року): «Визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Таким чином, вказаний нормативний акт не встановлює законодавчого рівня розміру орендної плати поза договірних стосунків. Крім того, в будь-якому випадку, як зазначено вище, буд-який перегляд умов договору, в тому числі, розміру орендної плати можливий лише за згодою сторін або за рішенням суду. Таким чином, в даному випадку позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності порушень відповідачем умов договору в цій частині. Щодо не здійснення відповідачем збільшення розміру орендної плати на індекс інфляції. З системного аналізу пунктів 5, 9 Договору та Додаткової угоди вбачається, що сторони встановили розмір орендної плати у певному відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки землі, яка станом на дату укладення Договору складала 34263 грн. За клопотанням позивача судом витребувано відомості щодо нормативної оцінки станом на 2014 та 2015 рік (а.с.54). Так, станом на 2014 рік нормативна грошова оцінка складає 75471 грн (з врахуванням коефіцієнтів індексації), станом на 2015 рік 94268,59 грн (з врахуванням коефіцієнтів індексації). Під час дії договору відповідачем сплачено (а.с.84) грошовими коштами позивачу орендну плату в наступних розмірах (без врахування утриманого податку на доходи): 2006 рік 447,13 грн; 2007 рік 436,85 грн; 2008 рік 1496 грн, 2009 рік 1496 грн; 2010 рік 1826 грн; 2011 рік 1826,61; 2012 рік 3207,53 грн; 2013 рік 3207,53 грн; 2014 рік 3207,53 грн; 2015 рік 3935,51 грн. Здійснення вказаних виплат підтверджено первинними платіжними документами (а.с.71-83), їх отримання не заперечується позивачем. Згідно з пунктом 10 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Аналогічне положення містить ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого Постановою КМУ №783 від 12.05.2000 року (до скасування постановою КМУ №56 від 31.01.2011 року) грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, що визначається за формулою: Кі = [I - 10]: 100, де I - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. В свою чергу, після набуття чинності Податковим кодексом України це питання врегульовано п.289.2 ст.289 ПК України, де у розрахунку коефіцієнта індексації приймає участь індекс споживчих цін за попередній період. Таким чином, вбачається, що відповідачем орендна плата розраховувалась від грошової оцінки земельної ділянки, до якої вже включено індекс споживчих цін (індекс інфляції). Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов Договору в цій частині. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed