Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

17 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, 23.11.2006 року вона почала добросовісно володіти нерухомим майном домоволодінням №24 в селі Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області, який купила у [PERSON] за 20000 гривень, про що він в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] написав розписку. В подальшому відповідач обіцяв оформити угоду нотаріально, проте він з плином часу цього не зробив, деякий час жив в селі, але потім покинув цю місцевість і де зараз мешкає, їй не відомо. Право власності [PERSON] підтверджувалося реєстраційним посвідченням Павлоградського БТІ №1-115 та договором купівлі-продажу від 19 вересня 1991 року. З моменту добросовісного заволодіння зазначеним домоволодінням та до сьогоднішнього дня (більше 10 років), вона безперервно та відкрито володіла ним: проживала в ньому, робила ремонт, слідкувала за станом земельної ділянки домоволодіння, поставила огорожу та багато іншого. Позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду на 10.00 годину 09 жовтня 2018 року. 09 жовтня 2018 року судове засідання було відкладено на 18 жовтня 2018 року у звязку з необхідністю виклику свідків. У судовому засідання 09 жовтня 2018 року позивач надала пояснення аналогічні вищевикладеним. На задоволенні позовних вимог наполягала. Проти задоволення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання, призначене на 18 жовтня 2018 року, [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не надав до суду відзив на позовну заяву. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, стосовно вирішення справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~ст. 5 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1\~ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є фактичним власником житлового будинку, що розташований за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області, який складаєтьося з: А будинок загальною площею 73,8 кв.м., який складється з двох житлових кімнат площею обох 22,6 кв.м., а сіни площею 16,4 кв.м., Б літня кухня площею 12 кв.м., сарай площею 12 кв.м., В вбиральня площею 1 кв.м., №1-3 огорожа, що підтверджується копіями довідки №833 від 20.06.1998 року виданої виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду №1210, реєстраційного посвідчення Павлоградського БТІ «1-115 та договору купівлі-продажу від 19 вересня 1991 року. Згідно письмової розписки 23 листопада 2006 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень та у свою чергу продав останній будинок що розташований за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області, в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що на даний момент місце перебування [PERSON] не відоме, тому оформити документи на нерухоме майно у встановленому законом порядку, без нього не має можливості. Відповідно довідки №1559 виданої 21 жовтня 2018 року виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою с. Новопавлівка, вул. Надточого буд. 24, Межівського району, Дніпропетровської області з 2006 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], по суті заданих питань під присягою суду пояснила, що вона є тіткою [PERSON], та дійсно була свідком того як позивачка купила будинок у [PERSON], передавши йому 20000 гривень, а останній в свою чергу написав розписку у присутності свідків. Де зараз [PERSON] не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], по суті заданих питань під присягою суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], була свідком того, як позивачка купила будинок у відповідача. Кошти на будинок [PERSON], яка на той час була неповнолітня дав батько. Була також свідком того, як позивачка перевозила свої речі до придбаного домоволодіння. Де зараз знаходиться [PERSON] їй не відомо. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності (ч.ч.1,2\~ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.317,\~391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~статті 344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~Цивільним кодексом України.\~Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, в розумінні вказаної статті\~ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; безперервним визнається володіння, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Крім того , відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пунктом 9 ППВССУ № 5 встановлено, що за змістом ч.1\~ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Для набуття права власності на таке майно володілець має звернутися у суд із заявою про визнання за ним права власності, що виникло внаслідок спливу набувальної давності. В разі винесення судового рішення, яким така заява задоволена, та набранням таким рішенням законної сили і є підставою для виникнення права власності на таке майно. Слід зазначити, що право власності на нерухоме майно виникає саме з моменту державної реєстрації. Так, згідно із\~ст. 344 ч.4 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З позовної заяви, вбачається, та у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] починаючи з 23 листопада 2006 року по теперішній час відкрито володіє та користується житловим будинком, за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області, а отже тривало, більше 10 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком з господарськими спорудами, то суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved