overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

19 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1957 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.12.2014р. о 20 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.12.2014р. о 20 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотаковим лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, роздратована, виказує маячні ідеї релігійного змісту. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

19 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1924 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.11.2014р. о 10 год. 54хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.11.2014р. о 10 год. 54хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Децюра А.В. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора продуктивному контакту не доступна із-зі зниження слуха, пам'яті та інтелекту. Висловлює маячні ідеї збитку. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне ураження головного мозку судинного ґенезу, виражений психоорганічний синдром змішаного варіанту. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

19 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1983 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.12.2014р. о 14 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.12.2014р. о 14 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лісової К.О. лікарні ОМКЦ КЗ «ДКПЛ». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, втікає, закриває вуха руками, сміється. Інструкції не виконує. Мислення прискорене, розірване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - біполярний афективний розлад поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

19 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1986 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.12.2014р. о 11 год. 48 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.12.2014р. о 11 год. 48 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кудренко Н.К. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого скарги на безсоння. Контакт формальний. Емоційно напружений, злобний, тривожний. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

19 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за актовим записом №175. Спільне життя у сторін не склалося, постійні сварки привели до втрати взаєморозуміння, поваги один до одного, в результаті чого позивачка вимушена була переїхати, тому з липня 2015 року сторони разом не проживають. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, а саме, доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає разом з позивачкою, знаходиться на повному її утриманні. На теперішній час позивачка [PERSON] не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Відповідач ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання позивачки та дитини, у звязку з чим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частині усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву із клопотанням розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] який, в порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за актовим записом №175, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС №148590 (а.с.5). Спільне життя у сторін не склалося, постійні сварки привели до втрати взаєморозуміння і сторони разом не проживають. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №273417, виданим Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (а.с.6). [PERSON] проживає разом з позивачкою, знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою №551 від 21 вересня 2015 року (а.с.8). На теперішній час позивачка [PERSON] не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи майновий стан позивачки та відповідача, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, а також кошти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення [PERSON] трирічного віку. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

19 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті його матері, [PERSON], яка померла [INFO] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Позивач зазначає, що являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері - [PERSON] Спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не має можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в позовній заяві зазначив, що розгляд справи проводити у його відсутності. Представник Заболоттівської сільської ради Любомльського району Волинської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно витягу з погосподарської книги №1 за 2011-2015 роки по особовому рахунку [NUMBER] будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] (а.с.6). [PERSON] померла [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Отже, після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], так як є сином спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Фактично [PERSON] прийняв спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] у відповідності до ст.1269 ЦК України, оскільки подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом у встановлені строки (а.с.10). З матеріалів спадкової справи №39/2014 вбачається, що інших спадкоємці немає. Оформити свої спадкові права на житловий будинок не має можливості в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

19 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 12 листопада 1994 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають спільну повнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на взаємовідносини. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинили та спільно як сім'я не проживають більше одного року, в зв'язку з чим подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для позивача істотне значення, а тому шлюб прохає розірвати. Заявою до суду позивач [PERSON] просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з'являлася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Виходячи з викладеного, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.ст. 105, 112 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 1994 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, актовий запис за № 54. Від даного шлюбу мають спільну повнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили підтримувати шлюбно-сімейні стосунки більше року, проживають за різними адресами, спільного домашнього господарства не ведуть. Між ними існують непереборні протиріччя та взаємні претензії. На примирення не згодні. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що подальше спільне сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, шлюб між позивачем та відповідачем існує формально, сторони поновлювати шлюбні відносини не бажають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

19 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року. Від шлюбу мають дитину 2012 року народження. Шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на сімейне життя та подружні обов'язки. Із зазначеного часу спільне господарство не ведуть, разом фактично не проживають. Вважає подальше спільне життя та примирення неможливими. Спір про поділ сумісного майна подружжя між ними відсутній. Позивачка у судове засідання не прибула, надіславши заву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу бажає повернути дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення не згоден. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 16 червня 2012 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 313. Згідно свідоцтва про народження, виданого 07 листопада 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1086, сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням повернути на дошлюбне - «[PERSON]». На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

19 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу з усіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. 10.11.2006 року сторони уклали шлюб (а.с.2). Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.3), яка проживає разом з матір'ю згідно довідки №2952, виданої КП «ЖЕО №2» від 19.12.2014 року (а.с.4). З липня 2014 року відповідач з сім'єю не проживає, не надає будь-якої матеріальної допомоги для утримання та виховання дитини, тому позивач була змушена звернутися з позовом до суду. Відповідач ухиляється від свого обов'язку, передбаченого ст. ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, а саме від обов'язку по утриманню дитини та участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, підлягає до задоволення.

Outcome: approved