Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

17 квітня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про припинення трудових відносин, посилаючись в обґрунтування вимог на те , що є внутрішньо переміщеною особою , мешкала в м. Горлівка , Донецької області і у зв'язку з загрозою життю змушена була терміново виїхати з міста мешкання до м. Кривого Рогу . З 21.09.2005 року позивачка працювала у фізичної особи підприємця [PERSON] в магазини «[INFO]» , розташованому за адресою: [ADDRESS], продавцем. На даний час позивачка не має змоги реалізувати своє право на зайнятість, оскільки місце її роботи - магазин «[INFO]» знаходиться у м. Горлівка, Донецької області, тобто в зоні проведення АТО , тому повернутись у м. Горлівку , звільнитись та отримати належним чином оформлені документи, що підтверджують цей факт на даний час не може . Тому просила припинити трудові відносини між нею та відповідачем з 20.07.2014 року за власним бажанням у зв'язку з переїздом на нове місце проживання відповідно до ст. 38 КЗпП України. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився , про день та час слухання справи повідомлений належно . причини неявки суду невідомі . Проаналізувавши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивачки , суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і підлягаючими частково задоволенню з наступних підстав. З довідки від 02.03.2015 року № 1209000811 про взяття на облік особи , переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається , що [PERSON] 24.02.2015 року перемістилась з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] , проживала : [ADDRESS] . Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII ( далі - Закон України № № 1706-УП) визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. З трудової книжки на ім'я [PERSON] серії [NUMBER] від 29.03.1985 року вбачається , що [PERSON] з 21.09.2005 року прийнята на роботу ФОП [PERSON] на посаду продавця продовольчих товарів магазини «[INFO]» розташованому за адресою: [ADDRESS] . З метою працевлаштування та отримання допомоги по безробіттю до фактичного працевлаштування, позивачка звернулась до центру зайнятості, для постановки на облік як безробітної. Але в цьому їй було відмовлено, бо юридично вона не припинила трудові відносини з фізичною особою підприємцем [PERSON], про що не має запису про звільнення в трудовій книжці та не знято з реєстрації в центрі зайнятості даний трудовий договір. Відповідно до ч. 4 ст.7 Закону № 1706-УІІ, Зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви), що також неможливо зробити , оскільки кореспонденція в м. Горлівку не доставляється . Оскільки позивачка перемістилась з тимчасово окупованої території 24.02.2015 року , що підтверджується довідкою, то суд вважає , що саме з цього часу підлягають припиненню трудові відносини між нею та відповідачкою , а не з 20.07.2014 року , оскільки вказана дата не підтверджена матеріалами справи . За таких обставин ,оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє частково. Крім того, суд стягує з відповідача і судовий збір в доход держави в сумі 243, 60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial