Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 19 серпня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з тим, що в них різні характери, різні погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна немає. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи без відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, актовий запис № 2, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2017 року. У спільному шлюбі дітей не має. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу, та враховуючи ту обставину, що відповідач не ставить питання зміни прізвища, то після розірвання шлюбу слід залишити відповідачці прізвище [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved