Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

19.10.2021 позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій після уточнення вимог просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2012. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми позивача. У зв`язку з проведенням з 2014 року на Сході України антитерористичної операції та бойових дій, позивач разом з сім`єю (відповідачами) у вересні 2014 виїхав за кордон до РФ. Станом на теперішній час, [PERSON] , а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] вже понад сім років не проживають за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Позивач вказує, що він не має намірів повертатися до України, тому було вирішено продати належну йому квартиру. 14.09.2020 позивач придбав квартиру на території РФ ( [ADDRESS] ), де наразі він та відповідачі з 06.02.2021 зареєстровані та проживають. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Андрєєв А.А. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просив розглянути справу у його та позивача відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи містять заяви [PERSON] та [PERSON] від 04.10.2021 (а.с.8,9), в яких вони вказали, що позовні вимоги батька про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] визнають у повному обсязі, та просять розглянути справу у їх відсутність, оскільки перебувають та постійно проживають на території РФ. Крім того, від [PERSON] наявна заява 47 Б А 3778201, посвідчена нотаріусом Виборгського нотаріального округа Ленінградської області Кабаліною І.О., про те, що вона не заперечує щодо зняття її з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] (а.с.20). Представник третьої особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу у її відсутність. Вказала, що оскільки позивач [PERSON] , який є батьком неповнолітнього [PERSON] , придбав квартиру у РФ, де зареєстрований та фактично проживає неповнолітній відповідач, проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстровано в реєстрі за № 2368 (а.с.10). Зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Відповідно до акту про не проживання ОСББ «Польова, 45А» від 13.10.2021, перевіркою паспортного режиму встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані з 22.01.2013 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але фактично не мешкають з 2014 року по теперішній час. Також за цією адресою з 22.01.2013 була зареєстрована [PERSON] , але фактично не мешкала з 2014 року по день смерті [INFO] (а.с.41). Відповідно до копії реєстраційної картки серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 07 червня 2014 року прибув до місця перебування за адресою: [ADDRESS] , строк перебування до 07 вересня 2014 року. 12 листопада 2015 року строк перебування був продовжений до 06 листопада 2016 року (а.с.12). Відповідно до копії реєстраційної картки серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 07 червня 2014 року прибула до РФ, строк перебування до 07 вересня 2014 року. 12 листопада 2015 року строк перебування був продовжений до 06 листопада 2016 року (а.с.13). Згідно з довідкою про реєстрацію ЖК «Калинка» від 20.09.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (з 07.10.2017 по 06.02.2021), [PERSON] , [INFO] (з 07.10.2017 по 06.02.2021) та [PERSON] , [INFO] (з 07.10.2017 по 06.02.2021). Також в період з 07.10.2017 по день смерті [INFO] була зареєстрована [PERSON] (а.с.15). У архівній довідці ЖК «Калинка» від 29.09.2021 вказано, що [PERSON] з 07.10.2017 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації 06.02.2021. З ним також за вказаною адресою були зареєстровані син [PERSON] , донька [PERSON] , та дружина [PERSON] виписана 15.06.2020 у зв`язку зі смертю (а.с.16). 14 вересня 2020 року [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2020 (а.с.18). Згідно з довідкою про реєстрацію Товариства власників житла « [PERSON] » від 04.10.2021, за адресою: [ADDRESS] з 06.02.2021 зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] та [PERSON] не зняті з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням його права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з вересня 2014 року, нею не користуються, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved