Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

19 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом [NUMBER]. На день смерті [PERSON] проживала разом із своїм сином - [PERSON], який є батьком позивача [PERSON] та чоловіком позивачки -[PERSON] [INFO] [PERSON] помер. За життя останній фактично прийняв спадщину після смерті матері, але юридично не оформив. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай), фактично успадковану ним після смерті матері. Вказують, що фактично прийняли спадщину після смерті останнього, але зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на земельну ділянку, не можуть отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину та вільно розпоряджатись спадковим майном. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті відповідно батька та чоловіка, [PERSON], який помер [INFO], право власності за кожним на 1/2 частину земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9, на ім'я [PERSON]. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися. Представник останніх за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 37). Представник відповідача - Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 36). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 32). Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність, проти позову не заперечують (а. с. 40-42). Третя особа [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 39). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а після смерті [PERSON], який помер [INFO], норми нині діючого ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у с. Волфине Білопільського району Сумської області померла баба позивача [PERSON] по лінії батька, [PERSON] (а. с. 6, 12-13). Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9 (а. с. 17). За даними Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON], 1922 року народження, з 05 липня 1971 року була зареєстрована за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Нескучне. Однак, згідно з книгою погосподарського обліку №7 за 1995-2000 роки, 09 серпня 1996 року остання вибула на постійне проживання в інший населений пункт без зміни реєстрації. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради не посвідчувався (а. с. 14). Відповідно до інформації Павлівської сільської ради [PERSON], яка померла [INFO], з 1988 року без реєстрації проживала по [ADDRESS] в господарстві свого сина - [PERSON] разом із останнім, а також невісткою - [PERSON] і онуками - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом Павлівської сільської ради не посвідчувався. Спадщину після [PERSON] прийняв її син, [PERSON], який постійно і на день смерті проживав з останньою та після її смерті розпорядився речами, фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив (а. с. 15-16). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25 жовтня 2017 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] не заводилася (а. с. 34). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], але юридично не оформив. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у с. Волфине Білопільського району Сумської області. Останній був батьком позивача [PERSON] та чоловіком позивачки [PERSON] (а. с. 6-7, 10). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], який помер [INFO], на день смерті постійно проживав та був зареєстрований разом з дружиною - [PERSON] та сином - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 5, 8-9, 11). Після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась (а. с. 33). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачі є єдиними спадкоємцями майна, яке залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Останні в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька та чоловіка відповідно, шляхом постійного проживання з останнім на день смерті. У відповідності зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після смерті батька та чоловіка, [PERSON], який помер [INFO], позивачі мають право на фактично успадковану ним після смерті матері земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9, на ім'я [PERSON]. Однак, [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай) (а. с. 19-20). Таким чином, суд приходить до висновку про захист права позивачів і задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved