Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

18.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Зазначений позов обґрунтований тим, що позивачці належала кв. [ADDRESS]. Разом з нею проживав її син [PERSON], який помер [INFO]. За життя сина вона розпорядилась належною їй квартирою вважаючи, що уклала з [PERSON] договір довічного утримання, оскільки потребує постійного догляду у зв'язку із втратою зору на обидва ока. Після смерті сина виявилось, що замість договору довічного утримання, по довіреності було оформлено договір дарування квартири. Яким чином у [PERSON] виявилась довіреність саме на оформлення договору дарування їй не відомо. На даний момент у приватного нотаріуса Філіпенко В.В. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] і з заявами про прийняття спадщини звернулись доньки померлого, які є відповідачами у даному позові. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 229, 230, 233 ЦК України, просила визнати договір дарування недійсним. 23.10.2017 року ухвалою суду заборонено приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. видавати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], відкриту після смерті [PERSON], [INFO] 07.12.2017 року Ухвалою суду до участі у справі залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Тетяну Євгенівну. 16.01.2018 року від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивачка вже укладала договори дарування, а тому обізнана з наслідками укладання договору дарування. Вади зору позивача не вплинули на реалізацію її намірів, оскільки про свої наміри вона вказала в дорученні, яке було оголошено їй вголос в присутності інших осіб. Спірна квартира дійсно є єдиним житлом позивачки, але вона передала його іншій особі добровільно. Крім того, позивачка не вказала яким чином її права порушені, а спадкоємці її сина не заперечують її права на проживання в квартирі. Довіреність видана на ім'я [PERSON], згідно якої позивачка уповноважила останню подарувати квартиру, позивач не скасувала, а також вказана довіреність не визнана недійсною. Отже [PERSON] на момент укладення договору дарування діяла в межах наданих їй повноважень. Вважає, що відсутні підстави визнавати оспорюваний договір дарування недійсним. 05.02.2018 року провадження у справі зупинено до залучення у справі правонаступника позивача, у зв'язку з її смертю. 01.08.2019 року провадження у справі поновлено, витребувано спадкову справу, а 09.10.2018 р. ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON], [INFO], відкладено підготовче засідання. 09.10.2018 р. від приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. до суду надійшло заперечення на позовну заяву, яке обґрунтовано тим, що посилання позивача на те, що їй не відомо яким чином в [PERSON] опинилась довіреність саме на оформлення договору дарування квартири [ADDRESS], не відповідає дійсним обставинам справи. 10.03.2016 року нею (приватним нотаріусом) за місцем проживання [PERSON] посвідчено довіреність за № 204, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси по всім питанням, що пов'язані з передачею безоплатно майна (дарунок) у власність [PERSON] Під час вчинення нотаріальної дії було встановлено дійсні наміри [PERSON], розуміння нею значення умов правочину та його правових наслідків. Через вади зору позивача, її довіреною особою був [PERSON], в присутності якого відбулось посвідчення довіреності, який підписав її в присутності нотаріуса та позивача. Обсяги цивільної дієздатності [PERSON] сумнівів не викликали, вона усвідомлювала значення нотаріальної дії, її наслідки. Під час посвідчення договору дарування представником [PERSON] були передані обдарованому документи на квартиру. Обдаровуваним була підписана заява згідно якою він обізнаний, що на день укладення договору дарування в квартирі зареєстрована та постійно проживає [PERSON] та він не заперечує проти її подальшого проживання в квартирі. Доводи позивача щодо наміру укласти договір довічного утримання не відповідають дійсності, оскільки при посвідчення довіреності умови договору довічного утримання позивачем не обговорювались та не оголошувались, що свідчить про те, що позивач не мав на меті укладення договору довічного утримання. З огляду на викладене, просила відмовити в задоволенні позову. 22.10.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну підстави позову, яка мотивована тим, що після смерті [PERSON] він дізнався, що [PERSON] неналежно, навіть жорстоко поводився з нею. Він не піклувався про неї, міг цілий тиждень не годувати, вимагаючи переоформлення права власності на квартиру на його користь, і при цьому забороняв їй кому-небудь про це розповідати. [PERSON] змушена була підписати довіреність на оформлення договору дарування, оскільки опинилась в дуже тяжких обставинах. Похилий вік [PERSON], безпомічність, потреба в догляді, відсутність інших доходів, окрім пенсії та той факт, що після оспорюваного договору дарування квартири вона продовжувала в ній проживати, адже квартира була її єдиним житлом, підтверджують що договір дарування укладений під впливом тяжких обставин. На підставі ст.ст. 16, 203, 233 ЦК України, просив визнати договір дарування недійсним. 29.10.2018 р. від приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. до суду надійшло заперечення на заяву про зміну підстав позову, що за змістом аналогічна запереченням на позовну заяву. Крім іншого, в запереченні приватний нотаріус зазначає, що за час знаходження в квартирі [PERSON] не здавалась їй на вигляд людиною, з якою жорстоко поводяться, про яку не піклуються, яку тиждень не годували. 29.10.2018 р. від представників відповідача надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову, мотивований тим, що вказані позивачем [PERSON] підстави для визнання правочину недійсним є взаємовиключними, оскільки особа не може одночасно діяти під тиском і добровільно. [PERSON] не надав жодних доказів того, що з дарителем поводились жорстоко, вчиняли насильницькі дії чи спричиняли психологічний тиск. Сама позивачка в первісному позові таких підстав не вказувала, а тому таке твердження є припущенням. Також позивач не надав жодних доказів про тяжкі обставини і що при їх відсутності [PERSON] не уклала б даний правочин. Щодо укладення правочину представником, зазначив обґрунтування, аналогічні змісту відзиву на позов. 29.10.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та на заяву про зміну підстав позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 04.02.2019 року заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що в березні 2016 року до неї звернувся [PERSON] і повідомив що його мати бажає подарувати йому квартиру. В квартирі [PERSON] в присутності нотаріуса, свідка та [PERSON], відбувалось оформлення довіреності на її ([PERSON]) ім'я для оформлення договору дарування квартири. [PERSON] роз'яснювались наслідки укладення договору дарування квартири. Довіреність замість [PERSON] підписав свідок [PERSON], оскільки остання має вади зору. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. в судовому засіданні 04.02.2019 року заперечувала проти задоволення позову, надала пояснення аналогічні змісту запереченням на позовну заяву та на заяву про зміну підстав позову. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За статтею 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові №6-2766цс16 від 21.12.2016 року. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 10 березня 2016 року [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси по всім питанням, що пов'язані з передачею безоплатно майна (дарунок) у власність [PERSON], належної їй на праві власності квартири [ADDRESS]. Довіреність про це складена в письмовій формі та посвідчена за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. У зв'язку із вадами зору [PERSON] ця довіреність підписана [PERSON]. 10 березня 2016 року [PERSON], діючи на підставі вказаної довіреності, оформила дарування від імені [PERSON] [PERSON], квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER], виданим 26.05.2017 р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. На підставі заяв дочок померлого - [PERSON] та [PERSON], приватним нотаріусом ММНО Філіпенко В.В. відкрито спадкову справу. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 29.01.2018 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Із спадкової справи №03/2018 (номер у спадковому реєстрі 61971138), заведеної після смерті [PERSON], встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернувся [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Встановлено, що на момент укладання правочину [PERSON] проживала з сином - [PERSON], будучи людиною похилого віку, з вадами зору (стан зору відповідає І групі інвалідності по зору), потребувала за станом здоров'я постійного стороннього догляду. Догляд за нею здійснював [PERSON] Певну допомогу [PERSON] отримувала від родичів: від племінниці [PERSON], [PERSON], а також знайома - [PERSON] - про що свідчили суду як свідки згадані особи. Також свідки зазначили, що [PERSON] нічого не бачила, проте ходити могла, у неї були погані стосунки з її сином - [PERSON], оскільки він був агресивним коли зловживав спиртними напоями і міг не годувати її кілька днів, вимагав щоб вона подарувала йому квартиру і тоді він буде добре до неї ставитись. Пояснення зазначених свідків, підтверджують існування тяжких обставин. За такого, судом встановлено, що саме зазначені обставини спонукали [PERSON] укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах, чим безоплатно позбавила себе єдиного наявного в них житла. Укладення зазначеного договору фактично не відповідало волі [PERSON], оскільки було спрямоване на зменшення негативних наслідків її захворювання, а саме безпомічного стану хворої людини похилого віку та забезпечення в майбутньому постійним доглядом зі сторони обдаровуваного. Суд вважає, що захворювання [PERSON], необхідність постійного догляду за нею та її стурбованість тим, що вона може залишитися самотньою у похилому віці є тими тяжкими обставинами, які спонукали її до укладення договору дарування на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки подарувавши спірну квартиру вона втратила єдине житло, яке їй належало. Визначаючи чи мало місце укладення правочину на вкрай невигідних умовах, суд виходить з того, що [PERSON] за оспорюваним договором здійснила відчуження коштовного майна, яке було єдиним місцем її проживання, а договір дарування є безоплатним правочином і за його умовами обдаровуваний [PERSON] не має перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру. Суд також вважає, що договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором, оскільки у спірній квартирі залишилася проживати [PERSON], її місце проживання зареєстровано в зазначеній квартирі. Доводи представника відповідачів про те, що вади зору не вплинули на реалізацію намірів [PERSON], оскільки довіреність на дарування квартири була оголошена вголос і в подальшому не скасована та не визнана недійсною, судом оцінюються критично, оскільки встановлено, що [PERSON] не мала наміру дарувати належну їй квартиру, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повноваженнями щодо її дарування [PERSON] не наділяла, дії останньої не відповідали внутрішній волі [PERSON], а вчинені під впливом тяжких обставин, що підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON], який пояснив, що [PERSON] запросив його для підписання документів на опікунство. Отже належне їй на праві власності майно вибуло поза її внутрішньою волею. А сама довіреність укладалась з метою укладення договору дарування, тобто вони мали спільну мету, а тому окремого визнання недійсним не потребує. Тим більше, що на даний час така довіреність не діє у зв'язку зі смертю [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що на момент вчинення оспорюваного правочину існували тяжкі обставини, за відсутності яких правочин не було б вчинено взагалі. Виходячи з наведених правових норм та сукупності встановлених фактичних обставин у справі (оформлення правочину під час тяжкої хвороби та необхідність надання допомоги [PERSON] та обіцянки здійснення догляду за нею), суд дійшов висновку, що спірний договір дарування єдиного житла [PERSON] є укладеним на вкрай невигідних умовах під впливом зазначених тяжких обставин та не відповідав внутрішньої волі дарувальниці (передача майна в обмін на допомогу та догляд), а тому цей договір слід визнати недійсним. Доказів, які б спростовували викладені факти, не надано, за такого наведені представником відповідача доводи про безпідставність вимог є непереконливими. За викладених обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved