Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

19.08.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2014 року та договору дарування часки квартири від 20.01.2016 року. У вказаній квартирі зареєстровані троє осіб: відповідачка [PERSON] , [INFO] , та її малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо яких відповідачка позбавлена батьківських прав, та опікуном яких є її чоловік та дідусь онуків - [PERSON] , а тому з відповідачкою у будь-кого з вказаних осіб відсутні сімейні відносини. Відповідачка тривалий час не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в квартирі немає взагалі, квартирою вона не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і весь тягар платежів лежить на позивачці. Позивачка є єдиним власником вказаного об`єкту нерухомості, однак позбавлена можливості вільно користуватися своїм майном, оскільки відповідачка відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації. 30.08.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт зі вказаними документами, що направлялися судом за місцем його реєстрації, повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідач не використав право на подання відзиву. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до канцелярії суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила повністю задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та за згодою позивачки ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу ѕ (три четвертих) частки у праві власності на квартиру під номером [ADDRESS] , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніцаренко Ганною Олексіївною та зареєстрований в реєстрі за №496 (а.с.15-17). 20.01.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 1/4 (однієї четвертої) частини квартири, що був посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Людмилою Леонідівною та зареєстрований в реєстрі за № 106, за умовами якого [PERSON] прийняла в дар 1/4 частини квартири під номером [ADDRESS] . (а.с.12-14). Таким чином, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14, 17). Факт реєстрації місця проживання відповідачки [PERSON] , [INFO] , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 11.05.2016 року підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 68339664 від 26.08.2021 р. та Витягом № 65600701 від 14.07.2021 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (а.с.26, 18). Як убачається з розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №274 від 20.04.2021 року, малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі свідоцтва про смерть батька [PERSON] та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року (справа №755/14065/20) про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , якою є відповідачка по даній справі. У п.2 даного розпорядження відображено, що малолітній [PERSON] проживає в сім`ї рідного дідуся [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання постійної форми влаштування. (а.с.9). Оскільки [PERSON] , яка є відповідачкою у даній справі, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року (справа №755/14065/20) була позбавлена батьківських прав, а батько малолітньої дитини - [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Київським міським відділом державної реєстрації смертей ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис від 14.01.2021 №1213), розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №336 від 18.05.2021 року [PERSON] було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . (а.с.10-11). Даними Єдиного реєстру судових рішень підтверджується наявність заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року у цивільній справі (справа №755/14065/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, яке набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось. Вказаним рішенням встановлено наступні обставини: « [PERSON] зареєстрована за адресою проживання: [ADDRESS] , однак відповідно до акту від 29.07.2020 р., складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , за адресою реєстрації з 2019 року по цей час фактично не проживає (а.с. 6. 17).» Факт не проживання з 2019 року відповідачки [PERSON] за зареєстрованою адресою в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачці [PERSON] , підтверджується також актами від 11.03.2021 року, 23.04.2021 року, 25.06.2021 року, складеними працівниками ЖЕД-404 у присутності сусідів (а.с.19-22) Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, судом встановлено, що відповідачка у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачці на праві приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] відсутні, що є підставою для задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved