overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

18 жовтня 2017 року [PERSON], який дії в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності останньому державного акту на право приватної власності на землю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в зазначеному акті, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 5,82 га за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, його прізвище вказано [PERSON], тоді як за паспортом він [PERSON]. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки вказана помилка перешкоджає здійснити реалізацію свого права власності на землю. Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення заяви. Заявник та його представник в судове засідання не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує та просить про її задоволення. Представник заінтересованої особи відділ Держгеокадастру в Очаківському районі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 588232, виданого 12 жовтня 2006 року на підставі розпорядження Очаківської районної державної адміністрації № 156 від 16 травня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010602103724 на імя [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки 4825181600:02:000:0267, останньому належить на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 5,82 га, розташована в межах території Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно копії паспорта серії ЕР № 573094, [PERSON] народився 23 серпня 1956 року в с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області. Вказані обставини свідчать про те, що державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я [PERSON] фактично належить [PERSON]. Встановлення факту належності зазначеного документа має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить йому реалізувати своє право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

18 жовтня 2017 року адвокат [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з 400 грн. щомісячно, на аліменти у розмірі ? частини із всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 серпня 2012 року на її користь стягуються аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн., щомісячно і до досягнення дочкою повноліття. Однак, у звязку із збільшенням витрат на дочку, а також тим, що згідно законодавства мінімальний розмір аліментів на утримання дитини становить 888 грн. 50 коп., що не відповідає розміру аліментів, визначених рішенням суду від 29 серпня 2012 року, просить переглянути їх розмір. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом встановлено, що згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 серпня 2012 року на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. Однак, у звязку із збільшенням витрат на дочку, а також тим, що згідно законодавства прожитковий мінімум на утримання дитини зріс, а тому, не відповідає розміру аліментів, визначених рішенням суду від 29 серпня 2012 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

18 жовтня 2017 року до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по справі № 156/314/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Іваничівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання батьківства іншою особою та виключення запису про чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини. В судове засідання сторони не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Відповідно до\~\~п.1\~\~ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь в справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд вирішив питання про право, але не зазначив які дії треба вчинити. При ухваленні рішення по даній справі, яким позов задоволено повністю, не вказано до якого саме актового запису слід внести зміни та які саме. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

18 жовтня 2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є рідною донькою [PERSON], який помер 30 травня 2011 року в м. Словянськ Донецької області. За життя її батьку належав житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Героїв України (колишній Молодогвардійський), буд. 10. 21 листопада 2007 року [PERSON] був укладений спадковий договір із колишнім чоловіком позивачки [PERSON], відповідно до умов якого, [PERSON] після своєї смерті передає у власність [PERSON] належний йому житловий будинок № 10 по пров. Героїв України (колишній Молодогвардійський) м. Словянська Донецької області. За життя, з 1980 року, батько позивачки страждав на психічне захворювання, у звязку із чим неодноразово проходив як амбулаторне так і стаціонарне лікування в психіатричному закладі, та потребував постійного догляду. Позивачка доглядала батька весь час аж до його смерті, і була переконана, що саме вона, як спадкоємець першої черги за законом, успадкує належний йому житловий будинок. У звязку із цим, після смерті [PERSON] вона не зверталась до нотаріальної контори, оскільки вважала, що інших спадкоємців після його смерті немає. Вважає, що волевиявлення її батька щодо укладення спадкового договору не було вільним та не відповідало його дійсній волі, оскільки в момент укладення договору він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

18 жовтня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 25 травня 2000 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис №621. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з червня 2017 року. Так, згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що сторони бажають розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити інтересам позивача, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

18 жовтня 2017 року заявниця звернулася із заявою до суду у якій зазначила, що вона народилась 08.04.2000 року, на даний час не досягла повноліття. В 2016 році познайомилась з [PERSON], [INFO], з яким має намір зареєструвати шлюб. Проте у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції їй було розяснено про неможливість реєстрації шлюбу у звязку з недосягненням нею шлюбного віку. Але згідно довідки з лікарні заявниця перебуває на 14-15 тижні вагітності і укладення шлюбу для неї є необхідним. Посилаючись на викладене заявниця просила суд надати їй право на укладення шлюбу з [PERSON], оскільки це відповідає її інтересам. В судове засідання заявниця подала заяву, про розгляд заяви за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Від заінтересованих осіб [PERSON] матері заявниці та [PERSON] надійшли заяви, згідно яких вони не заперечують проти задоволення вказаної заяви та просять суд слухання справи провести за їх відсутності. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від заявника та заінтересованих осіб у справі надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, доходить наступного. Відповідно до ст.22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно частини 2 статті 23 Сімейного кодексу України, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. З копії паспорта громадянина України серії ЕР № 565234 виданого Березнегуватським РС УДМС України в Миколаївській області 26 травня 2016 року заявниця народилась 08 квітня 2000 року, тобто на момент розгляду справи судом їй виповнилося 17 років (а.с.4). У відповідності до довідки Березнегуватської центральної районної лікарні заявниця станом на 29.09.2017 року знаходилась на 14-15 тижні вагітності (а.с.5). [PERSON], з яким заявниця бажає укласти шлюб, народився 12 травня 1997 року, що підтверджується копією його паспорта громадянина України серії ЕР № 565234 виданого Березнегуватським РС УДМС України в Миколаївській області 16 травня 2013 року (а.с.3), тобто є особою, яка досягла шлюбного віку. З довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області № 4341 від 18.10.2017 року убачається, що заявниця проживає [INFO] разом з матірю, [PERSON] (а.с.6), яка згідно наданої заяви не заперечує проти надання права на шлюб заявниці (а.с.13). Таким чином суд доходить висновку, що надання права на шлюб заявниці відповідатиме її інтересам та інтересам її майбутньої дитини, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різницю у поглядах на життя. Останнім часом подружжя проживає порізно. Сторони в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач визнав в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, є безумовним, а отже позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Алексенко) [PERSON] та відповідач [PERSON], 16 травня 2014 року у відділі ДРАЦС по м. Миргороду РС Миргородського МУЮ Полтавської області зареєстрували шлюб, актовий запис № 91 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-КЕ № 203912 від 08.10.2014 (а.с.6). Як вбачається зі змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем він проживає окремо від дружини та сина по вул. Сортувальна 13«а» в м. Полтава. Позивач в категоричній формі наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечень не висловлював. Майнових претензій сторони один до одної не висловлювали. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини між ними не має. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них (позивача), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що вона є власницею квартири №8 розташованої у будинку № 31 по вулиці Волі у місті Запоріжжі. Зазначена квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] у власника [PERSON]. Відповідно до п.8 укладеного Договору продавець зобов'язується звільнити квартиру від особистих речей та передати її покупцю без будь-якої заборгованості по комунальним платежам та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у квартирі осіб терміном до 27.02.2017 року. Відповідач [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконав та станом на 18.10.2017 року продовжує перебувати на реєстраційному обліку у вказаній квартирі. Відповідач у квартирі не проживає, його особисті речі відсутні, оплату за комунальні послуги не здійснює. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 8 в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя вул. Волі, 31-а. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце була повідомлена своєчасно та належним чином, але надала до суду заяву в якій просила суд задовольнити позов, та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, але надав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів в її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2006 року був укладений шлюб між нею та [PERSON] 12 липня 2006 року народився їх спільний син [PERSON]. 31.07.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова. З моменту розірвання шлюбу відповідач не утримує та не бере участі у вихованні сина. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що син [PERSON] знаходиться на її утриманні, відповідач участі в утриманні дитини не бере, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду від 31.07.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] У сторін є спільний син [PERSON], [INFO], який після розлучення проживає та знаходиться на утриманні позивачки. [PERSON] не бере участі у вихованні сина та не утримує його матеріально. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок не залежить від матеріального становища батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 18.10.2017 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. В порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави за позовну вимогу щодо стягнення аліментів - судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. Від шлюбу неповнолітніх дітей на мають, однак відповідачка відмовляється від добровільного розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 13). Відповідачка [PERSON], належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов визнала, просила розглянути справу без її участі (а.с.14). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 14 вересня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 5). Шлюбні відносини сторони не підтримують, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, згодні на розірвання шлюбу. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved