Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

17 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом з вимогою виселити відповідача з належного їй житлового будинку. В своїй заяві позивач зазначила,що вона є власником будинку № 131 по вулиці Нова (колишня Фрунзе) в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області. В її будинку на даний час проживає її колишній зять, який зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, жодним чином не приймає участі в утриманні житлового будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг. В добровільному порядку відповідач не виселяється. Відповідач заважає позивачу, як власнику вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності майном. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, виселити [PERSON] з належного їй житлового будинку № 131 по вулиці Нова (колишня Фрунзе) в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач повтороно в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. В порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, не повідомивши суду причину своєї неявки. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Позивач є власником житлового будинку № 131 по вулиці Нова (колишня Фрунзе) в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області (а.с.6, 8). Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу, донька позивача [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки № 1870 від 11.05.2017 року, виданої Виконавчим комітетом Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с.8) Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Як зазначено в ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 109 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як зазначено в ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського вплив виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не є членом сімї власника, крім того, розірвав шлюб з донькою власника, договір найму жилого приміщенняміж позивачем та відповідачем укладено не було, його поведінка є такою, що робить неможливим проживання позивача в одному будинку, добровільно з будинку не виселяється. Відповідач не надав суду докази, які спростовують твердження позивача. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно зі\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved