Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

18.01.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 17.05.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики на суму 5\~000 доларів США (що еквівалентно сумі у національній валюті України 143\~330 грн. 05 коп.), зі строком повернення грошових коштів до 08.06.2017 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від [PERSON] грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. Відповідач не виконав своїх зобовязань за договором позики та не повернув борг у зазначеній сумі. На вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 143\~330,05 грн., штрафні санкції в розмірі 32\~249 грн. 26 коп., 3 % річних за невиконання грошового зобовязання 2\~650,62 грн., та судовий збір в розмірі 1\~782,30 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, про день, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів та заперечень суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму \~5000 доларів США, зі строком повернення грошових коштів до 08.06.2017 року (а.с. 6-7). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Національний банк України 08.01.2018 року (день звернення з позовом до суду) встановив такий офіційний курс гривні до іноземної валюти 100 доларів США еквівалентно 2\~866,61 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобовязання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день предявлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином сума боргу, яка підлягає стягненню з урахуванням офіційного курсу Національного банку України долара США станом на 08.01.2018 року складає 5000 доларів США х 28,66 гривень = 143\~330 ,05 гривень і саме у національній валюті України. У відповідності до п. 7.2 договору позики від 17.05.2017 року в разі прострочення повернення позики позикодавець має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,1 % від неповерненої суми за кожен день прострочення. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою. Прострочення відповідача за договором позики за період з 08.06.2017 року по 18.01.2018 року становить 225 календарних днів. Розмір пені станом на 18.01.2018 року складає 32\~249,26 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних за період з 08.06.2017 року по 18.01.2018 рік складає 2\~650,62 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за договорами позики від 17.05.2017 р. грошові кошти в сумі 143\~330 грн. 05 коп., штрафні санкції в розмірі 32\~249 грн. 26 коп., 3 % річних за невиконання грошового зобовязання 2\~650,62 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved