Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

18.09.2017 року позивач звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 169,3 кв.м, житловою площею 127,4 кв.м., з господарським будівлями та спорудами (літ.А-1 будинок, літ. «а» - підвал, літ. «а1» - тамбур, літ. «а2»- ганок, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - альтанка, №1-3 огорожа), розташованого за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Центральна, буд. 9-А та як друга немайнова вимога зняти арешт з вказаного будинку, накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] від 15.08.2017 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні №53714823 з виконання виконавчого листа Золочівського районного суду Харківської області №622/877/15-ц від 29.03.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 174000,00 доларів США за договором позики від 02.07.2015 року та 3775,80 грн. судових витрат у вигляді сплаченого судового збору. Підставою звернення до суду позивач вказала порушення її прав як співвласниці майна її чоловіком як при укладанні вищевказаного договору позики, так і її право на житловий будинок як майно, придбане під час перебування у шлюбі відповідно до вимог статей 70 та 71 СК України. Ухвалою судді від 03.03.2018 року провадження у справі було відкрито, визначено строки підготовчого судового засідання, подання відповідачами відзиву на позовну заяву, подання сторонам клопотань, вирішення яких потребує участі суду (а.с.38-39). Ухвалою суду від 03.04.2018 року підготовче судове засідання по справі було відкладено через неявку позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю та не подання доказів на поважність причин неявки (а.с.49). Ухвалою суду від 30.04.2018 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті, визначено, що справа слухається без особистої участі позивача по справі та у сторін відсутні клопотання вирішення ких потребує участі суду (а.с.75-76). Під час розгляду справи судом двічі не були прийняті до розгляду відзиви з боку двох різних представників відповідача [PERSON] (а.с.58-69, 87-98), оскільки вони були подані з порушенням строків, визначених в ухвалі суду про відкриття провадження та причини їх не подання, на які посилалися вказані представника відповідача [PERSON] суд вважав не поважними відповідно до вимог ст.191 ЦПК України (угоди на представлення інтересів вказаного відповідача укладалися на день до судових засідань та представники посилалися на необхідність захисту прав свого довірителя), а також судом було встановлено зловживання своїми правами з приводу подання відзиву відповідачем [PERSON] на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України. Також суд у судовому засіданні по суті справи 07.06.2018 року повернув без розгляду представнику відповідача [PERSON] заявлене ним клопотання про витребування доказів, оскільки також встановив зловживання своїми процесуальними правами вказаним відповідачем при його поданні та за загальним правилом визначив, що на стадії судового розгляду справи по суті будь-які клопотання, окрім тих, які виникли безпосередньо до такого засідання або під час нього розгляду по суті не підлягають. У звязку з викладеним справа розглядається на підставі заявленої позовної заяви, пояснень представника відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] з урахуванням наявних матеріалів цивільної справи №622/877/15-ц, які були вивчені судом при розгляді справи та які мають відношення до предмету позову. У судове засідання 07.06.2018 року позивач не прибула, надавши 30.04.2018 року заяву про розгляд справи в цілому без участі позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України (а.с.71). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, вважаючи, що вказані вимоги відповідають нормам конституції України та нормам Сімейного кодексу, у звязку з тим, що накладенням арешту на спірний будинок порушуються права позивача по справі як подружжя, до того ж вважаючи, що жодного відношення позивач до взаємовідносин, які склалися між відповідачами [PERSON] та [PERSON] не мають. Окремо зазначив, що вважає достатнім доказом реєстрації права власності за його довірителем надану суду довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №54121388 від 26.02.2016 року, яка підтверджує право власності відповідача [PERSON] на спірний житловий будинок. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні заявлених позовних вимог просила відмовити у повному обсязі, вважаючи, що подання позову є способом ухилення саме відповідача [PERSON] від примусового виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06.07.2016 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 174000,00 тисяч доларів США за борговою розпискою від 02.07.2015 року, суд не були надані докази реєстрації за відповідачем спірного будинку. Крім того, вже після отримання коштів від відповідача [PERSON] відповідачем [PERSON] було введено в експлуатацію спірний будинок на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації серії ХК №142160360683 від 05.02.2016 року, що вказує на витрачання коштів відповідачем, отриманих від позивача на вказаний будинок. Треті особи по справі - представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області та [PERSON] у судове засідання не прибули, про день, час та місце судового засідання для розгляду справи по суті повідомлялися належним чином у порядку п.1 та п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.81 та 80), причини неявки суду не повідомили, письмових пояснень не надали, у звязку з чим суд вирішив розглядати справу по суті без участі вказаних осіб. Вислухавши представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи №622/877/15-ц, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Спірним є житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Центральна (колишня Комсомольська), буд. 9а, який станом на 26.02.2018 року зареєстрований за відповідачем [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №54121388 від 26.02.2016 року (а.с.10). Жодних доказів реєстрації такого права власності ані позивач, ані відповідач [PERSON] суду не надали, зокрема зазначені у вказаній довідці, первинне свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Золочівської селищної ради Харківської області від 10.07.2001 року, декларацію про готовність обєкта до експлуатації серії ХК №142160360683, виданого 05.02.2016 року департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, що на думку суду є першої підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки документи, які підтверджують право власності відповідача [PERSON] на вказаний будинок суду надані не були, клопотань з цього приводу з боку позивача не надходило, а тому, оскільки суд позбавлений права збирати докази по справі самостійно позивач не змогла довести суду сам факт реєстрації в даній справі спірного будинку за відповідачем [PERSON] Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.02.2016 року таким підтвердним документом до позовної заяви, поданої 18.09.2017 року не є. Позивач та відповідач [PERSON]м. перебувають у шлюбі з 21.12.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ВЛ №486325, виданого Золочівським відділом ЗАЦС Харківської області 21.12.1991 року (актовий запис №157)(а.с.9). Постановою про опис та арешт майна від 15.08.2017 року на спірний будинок був накладений арешт постановою старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] та будинок був переданий на відповідальне зберігання третій особі по справі [PERSON] (а.с.21-22). Підставою для таких дій став виконавчий лист про примусовому стягненню з відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 174000,00 доларів США, на підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06.07.2016 року по справі №622/877/15-ц, яке відповідач [PERSON] добровільно не виконав (а.с.117-119). Під час розгляду вказаної цивільної справи позивач подавала зустрічний позов до обох відповідачів по справі 28.10.2015 року про визнання договору позики недійсним (а.с.11-112), яка після уточнення позовних вимог у справі №622/877/15-ц відповідачем [PERSON] стосовно виключення позивача [PERSON] з учасників справи як відповідача (а.с.113-114), на підставі власно написаної заяви від 21.06.2016 року просила залишити її зустрічну позовну заяву без розгляду (а.с.115). В даній справі судом не було встановлено наявність спору між подружжям позивача та відповідача [PERSON], що з одного боку не перешкоджає позивачу в праві звернутися до суду, однак перешкоджає у встановленні судом обєктивної істини, оскільки позивач та відповідач, представник якого із позовними вимогами у судовому засіданні повністю погодився, фактично не мають спору про поділ спільного майна, що вказує на можливість позасудового врегулювання спору між ними. Посилання представника відповідача [PERSON] з цього приводу, що на будинок накладений арешт суд відхиляє, оскільки позивач та відповідач [PERSON] можуть вільно укласти попередню угоди про поділ домоволодіння з приміткою, що основним правочин між ними відбудеться після погашення [PERSON] в добровільному або примусовому порядку боргу за до цього часу не виконаним судовим рішенням. Окремо суд відхиляє посилання позивача на той факт, що кошти, отримані відповідачем [PERSON] від відповідача [PERSON] не були використані на утримання подружжя, оскільки за загальним правилом кошти, отримані одним з подружжя при відсутності доказів іншого, вважаються такими, що були використані в інтересах сім`ї. Вказаний факт презюмується та тягар доказів зворотного повинна нести саме позивач по справі, однак вона окрім слів жодних інших доказів суду не надала, а тому суд її доводи в цій частині відхиляє. Вирішуючи питання визнання за позивачем права власності на частину спірного домоволодіння на підставі зазначених у позовній заяві норм статей 69-71 Сімейного кодексу України, суд вважає, що в даній справі право позивача є другорядним до права відповідача [PERSON] отримати від відповідача [PERSON] в разі невиконання в добровільному порядку, боргу за судовим рішенням у примусовому порядку, у тому числі шляхом реалізації наявного у нього майна. При цьому про такий борг позивач знала, про судовий розгляд з цього приводу вона також знала, а до суду звернулася виключно після того, як домоволодіння, належне її чоловіку, було арештовано. Тобто в даній справі право позивача на захист свого права прямо повязано із вирішенням другим із подружжя питання погашення своїх боргових зобовязань, а тому права позивача не порушуються та залежать від первинного обовязку відповідача [PERSON] погасити свій борг. При такому погашенні жодних перепон для захисту права власності позивача не буде, а в разі примусової реалізації майна відповідача [PERSON] позивач буде нести ризик здійснення іншим з подружжя дій по отриманню коштів без її згоди, які як встановлено вище, були використані в інтересах сім`ї, оскільки доказів іншого суду надано не було. При цьому такий порядок відповідає принципу добросовісності та справедливості, які є головними за нормами цивільного процесуального кодексу України. Вимоги про зняття арешту зі спірного домоволодіння є похідними від вимог про визнання права власності за позивачем, а тому вони також задоволенню не підлягають. Окремо суд зазначає, що позивач без жодних пояснень просила суд скасувати арешт на все домоволодіння, при цьому заявляючи вимоги про визнання права власності лише на 1/2 його частину, що для суду також є підставою для встановлення подання позову з метою допомоги відповідачу [PERSON] ухилитися від виконання в примусовому порядку судового рішення до нього з боку відповідача [PERSON] Також суд відхиляє і вимоги представника відповідача [PERSON] до позивача по справі щодо того, що позивач повинна нести відповідальність за борговими зобов`язаннями чоловіка відповідача по справі [PERSON], оскільки жодних документів на підтвердження того, що позивач надавала згоду чоловіку на отримання коштів у борг матеріали справи не містять, а сам відповідач [PERSON] при розгляді справи №622/877/15-ц сам відмовився від вимог до позивача по даній справі [PERSON], хоча спочатку заявляв позовні вимоги про стягнення боргу солідарно із неї також разом із відповідачем [PERSON] Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог через відсутність належних доказів реєстрації майна за відповідачем станом на час подання позовної заяви, встановлює відсутність спору між позивачем та відповідачем [PERSON] щодо спільного майна, що дозволяє їм врегулювати свої відносини у позасудовому порядку та визначає, що вимоги позивача є другорядними до первинних вимог відповідача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за судовим рішенням, до виконання якого права позивача щодо спірного домоволодіння не є порушеними. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed