Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

18 липня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі довідки заступника начальника СВ Охтирського УМВС України в Сумській області майора міліції [PERSON] від 18.03.2013 р., в якій зазначалося, що [PERSON] розтратив ввірене йому майно, чим спричинив збитків на суму 200000 грн. і за даним фактом порушено кримінальне провадження за ч.5 ст. 191 КК України, позивач спочатку не був допущений до роботи після його поновлення на роботі рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2013 р., і того ж дня, тобто з 18.03.2013 р. знову був звільнений з роботи у зв'язку з втратою довіри. При цьому йому не було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст. 191 КК України, однак слідчий вважав за можливе розповсюджувати вказану вище інформацію, що призвело до погіршення реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення стану здоров'я, відносин з оточуючими людьми, звільнення з роботи. Про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, йому було оголошено лише 01.08.2013 р. Дана слідча дія відбувалась в Охтирському МВ УМВС в Сумській області. Потім він викликався 03.08.2013 р., 05.08.2013 р., 07.08.2013 р., 09.08.2013 р., 12.08.2013 р., 14.08.2013 р., 30.08.2013 р., 31.08.2013 р., 02.09.2013 р., 03.09.2013 р., 04.09.2013 р., 05.09.2013 р., 06.09.2013 р., 07.09.2013 р. Крім того, в період з 12 серпня по 21 серпня 2013 р. не зважаючи на те, що в цей час він знаходився на лікуванні на денному стаціонарі в терапевтичному відділенні КЗ «Охтирська ЦРЛ», про що в письмовій формі і він і його захисник повідомили слідчого [PERSON], однак останній не звертаючи ніякої уваги на стан його здоров'я продовжував викликати його повістками і телефоном у відділення міліції, чим змушував хвилюватися та завдавати моральних страждань. 09 серпня 2013 р. за ухвалою Охтирського міськрайонного суду було накладено арешт на його майно у вигляді транспортних засобів: автомобіля [NUMBER], 1986 року випуску, та мопеду «EAST DRAGON ED49QT-1» 2007 року випуску, зокрема було заборонено відчужувати, розпоряджатися або користуватися ними до набрання судовим рішенням по кримінальному провадженню законної сили. 16.08.2013 р. рішенням Охтирського міськрайонного суду позивача було знову поновлено на роботі, однак 20.08.2013р. він змушений був звільнитися з посади за власним бажанням, оскільки його поставили перед фактом, що йому не дадуть працювати, так як відносно нього порушено кримінальне провадження. 09.09.2013 р. він став на облік до Охтирського міськрайонного центру зайнятості та отримав статус безробітного, втративши роботу та постійний заробіток. Лише 03.10.2013 р. позивачу було вручено обвинувальний акт щодо підозри у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Стороною захисту слідчому було подано ряд клопотань з метою доведення його невинуватості у вчиненні інкримінованого у вину кримінального правопорушення, які однак залишались без задоволення. Починаючи із 08.11.2013 р. і фактично до 11.03.2014 р. тривало судове слухання справи. Під час судового засідання, яке відбулось 19.02.2014 р., прокурором йому було змінене обвинувачення та пред'явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11.03.2014 р., залишеним без зміни ухвалою судової колегії з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської обл. від 27.05.2014 р., позивача було визнано невинним в пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 367 КК України і по суду виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину. У зв'язку з викладеним через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» прохав стягнути на його користь із державного бюджету України 17011 грн. 31 коп. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, оскільки вважає, що розмір моральної шкоди, яку прохає стягнути позивач, необґрунтовано завищена, оскільки ним не доведено та не підтверджено конкретними доказами, внаслідок яких саме дій органів прокуратури йому було завдано страждань, крім того, відносно нього запобіжний захід не обирався, під вартою він не перебував, тому обґрунтованим є стягнення з Державного бюджету моральної шкоди на його користь у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто з 01.08.2013 р. по 27.05.2013 р., і розмір моральної шкоди складає 12058,20 грн. Стосовно витрат на правову допомогу, то дане питання має вирішувати Тростянецький районний суд, вирком якого [PERSON] було виправдано та визнано невинним у пред'явленому йому обвинуваченні. Однак доказів звернення [PERSON] до Тростянецького районного суду з питанням визначення розміру майнової шкоди ним не надано, а тому в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. Представники Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Про причини неявки до суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заступником начальника СВ Охтирського УМВС України в Сумській області майора міліції [PERSON] 18.03.2013 р. на адресу директора ДП «Охтирський КХП» [PERSON] було направлено довідку, в якій зазначалося, що [PERSON], обіймаючи посаду начальника дільниці ДП «Охтирський КХП» розтратив ввірене йому майно, чим спричинив збитків на загальну суму 200000 грн. і за даним фактом порушено кримінальне провадження за ч.5 ст. 191 КК України (а.с.10). На підставі даної довідки [PERSON] був звільнений з роботи з втратою довіри. 01.08.2013 р. заступником начальника СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області [PERSON] було повідомлено [PERSON] про підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. З 07.08.2013 р. по 16.08.2013 р. [PERSON] знаходився на лікуванні в умовах денного стаціонару поліклініки КЗ «Охтирська ЦРЛ» з діагнозом: метаболічна кардіоміопатія екстрасистолічна аритмія; пролапс мі трального клапану 1 ступеня СН 1 ФК 2; розповсюджений остеохондроз хребта, кили міжхребцевих дисків L5-S1, Д7 - Д8; ангіопатія судин сітківки; гіперметропія слабкого ступеня обох очей, з приводу чого отримував відповідне лікування згідно призначення лікарів (а.с.47). 03.10.2013 р. [PERSON] було вручено обвинувальний акт щодо підозри у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Під час судового засідання, яке відбулось 19.02.2014 р., прокурором [PERSON] було змінене обвинувачення та пред'явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11.03.2013 р., залишеним без змін ухвалою судової колегії з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 27.05.2014 р., позивача [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину (а.с.20-29). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/97-ВР (із змінами, внесеними Законом України від 13 квітня 2012 року №4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як передбачено п.1 ст. 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п.5 ст.3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. У положеннях ч.ч.2, 3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як зазначено в п.2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, даний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів. Виходячи з вимог п.17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як роз'яснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Таким чином, враховуючи, що внаслідок незаконних процесуальних дій органів досудового розслідування, що виразилось зокрема у незаконній видачі довідки керівництву позивача про те, що саме він, будучи начальником дільниці ДП «Охтирський КХП» розтратив ввірене йому майно, яке перебувало на відповідальному зберіганні, завдавши збитки підприємству, що сталося 18.03.2013 року і в подальшому стало підставою для звільнення [PERSON] за втратою довіри; в незаконному повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, що сталось 01 серпня 2013 року та інших процесуальних дій, що обмежували права позивача: накладення арешту на транспортні засоби позивача 09 серпня 2013 року, зміна 19 лютого 2014 року обвинувачення позивача на ч.2 ст. 367 КК України, неодноразова його явка за викликами до слідчих органів і суду для проведення слідчих дій та дачі показань в судових засіданнях, в тому числі і під час проходження курсу лікування у КЗ «Охтирська ЦРЛ», що підтверджено виправдувальним вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 березня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 травня 2014 року, яким його було визнано невинуватим та по суду виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки вищезазначені незаконні дії під час перебування під слідством і судом призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на відшкодування шкоди гарантоване ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.32006 року №3477-IV є джерелом національного права. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як було з'ясовано у судовому засіданні внаслідок незаконних процесуальних дій та необґрунтованого обвинувачення [PERSON] зазнав моральних страждань, що виявилося у порушенні нормальних життєвих зв'язків як в сім'ї, так і на роботі (його було звільнено за втратою довіри, а після поновлення на роботі рішенням суду створено такі умови, за яких працювати стало неможливо), приниження його авторитету, що вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, крім того стан здоров'я також значно погіршився. За роз'ясненнями, що містяться в п. п. 9, 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2013 року становить 1147 гривень, з 1 грудня 2013 року - 1218 гривень; відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року №719-VII, у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 гривень. Враховуючи період незаконного кримінального переслідування [PERSON] з моменту видачі довідки за місцем роботи, що стало підставою для його незаконного звільнення та перебування його під слідством та судом з 18.03.2013 року по 27.05.2014 року, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 17011 грн. 31 коп. (за період з 18.03.2013 по 30.11.2013 р. - 38 грн. 23 коп. середньоденна мін. зарплата) х 257 днів = 9825,11 грн.) + (за період з 01.12.2013 р. по 27.05.2014 р. - 40,60 грн. середньоденна мін. зарплата х 177 днів = 7186,20 грн.) Відповідно до пункту 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується сума, сплачена ним у зв'язку із наданням йому юридичної допомоги. У ч. 1 ст. 4 Закону зазначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 18.07.2013 року інтереси [PERSON] на усіх стадіях по кримінальному провадженню представляв адвокат [PERSON] (а.с.6 - 6 зворот), (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №214, затверджене рішенням Сумської обласної кваліфікаційно-дисциплінарною комісії адвокатури від 01.04.2008 р. №2, а.с. 7). Відповідно до п.п.2.3 цього Договору [PERSON] зобов'язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк згідно з домовленістю. Як вбачається з акту приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 9) [PERSON] підтвердив повне виконання робіт згідно з Договором про надання правової допомоги від 18.07.2013 року, в період часу з 18.07.2013 року по 27.05.2014 року, претензій до виконаних робіт не має. Як вбачається з квитанції до прибуткового ордеру (а.с. 8) адвокатом [PERSON] 15.07.2014 року прийнято від [PERSON] на підставі Договору від 18.07.2013 року - 3000 грн. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, є обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат також відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З матеріалів справи вбачається, що під час всього розгляду справи по суті [PERSON] діяв від імені [PERSON] як адвокат. Судовий розгляд по даній справі завершено 03 вересня 2014 року. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 03 вересня 2014 року [PERSON] сплачено 1000 грн. за правову допомогу. Враховуючи, що представник позивача [PERSON], який діяв як адвокат на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №214, надавав правову допомогу позивачу [PERSON] по складанню процесуальних документів, що підтверджується актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та представництво інтересів позивача в суді: 17.07.2014 р. - 2 години (складання позовної заяви); 08.08.2014 р. - 2 год. 04 хв. (підготовка до судового засідання - з 09 до 10 год. 07 хв., судове засідання - з 10-07 год. до 11-04 год.); 20.08.2014 р. - 1 год. 30 хв. (підготовка до засідання - з 10-00 до 11-04 год., судове засідання - з 11-04 год. до 11-30 год.); 03.09.2014 р. - 1 год. 40 хв. (складання промови в судових дебатах - з 08-00 до 09-00 год., підготовка до судового засідання - 37 хв. - з 0930 год. до 10-07 год., судове засідання - 03 хв. - з 10-07 год. до 10-10 год.), витративши на це час загальною тривалістю сім годин чотирнадцять хвилин, та

Outcome: approved