Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

19 квітня 2019 року керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії. Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. На обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що рішенням 28 сесії 7 скликання Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 37-28/VII від 30.01.2019 року «Про надання дозволу на оренду земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб» [PERSON] надано дозвіл на оренду земельної ділянки орієнтовною площею 4,5 га. за рахунок земель водного фонду Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області для рибогосподарських потреб терміном 49 років, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Новоскотувате. Зазначене рішення не відповідає вимогам законодавства, прийняте з порушенням процедури надання в оренду земельних ділянок, оскільки, спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а тому, необхідною умовою для її передачі в оренду мало бути проведення земельних торгів. Крім того, площа земельної ділянки не визначалася; межі земельної ділянки в натурі не встановлювалися, земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер; не виготовлявся паспорт водного об`єкту на зазначену земельну ділянку. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві прокурор, посилаючись на приписи ст.ст. 14,19,131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 1,5, 122,123, 152 Земельного кодексу України, просив суд: визнати недійсним рішення 28 сесії 7 скликання Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 37-28/VII від 30.01.2019 року «Про надання дозволу на оренду земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб». В судовому засіданні прокурор підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача - Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена. Заслухавши прокурора, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням 28 сесії 7 скликання Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 37-28/VII від 30.01.2019 року «Про надання дозволу на оренду земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб», [PERSON] надано дозвіл на оренду земельної ділянки орієнтовною площею 4,5 га. за рахунок земель водного фонду Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області для рибогосподарських потреб терміном 49 років, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Новоскотувате. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. . Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснення відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальний або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Положеннями ст. 19 Конституції України закріплено, що с органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи обов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону країни «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільська, селищна, міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону. Суд приходить до висновку, що при прийняття оскаржуваного рішення Мар`янівська сільська рада розпорядилася землями водного фонду комунальної власності в порушення вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 187, 188 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель всіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 22.07.2016 внесено міни до деяких постанов Кабінету Міністрів України та передано повноваження щодо охорони та використання земель до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Також, доповнено Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» підпунктами 25-1-25-10 щодо повноважень в частині здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх форм власності. Разом з тим, чинним законодавством, яким передбачено повноваження згаданого органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, серед яких повноважень щодо звернення до суду про визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо передачі у користування земельних ділянок державної чи комунальної власності не передбачено. Таким чином, чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду. З огляду на викладене, враховуючи ч.5 ст. 56 ЦПК України, а також те, що орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах не забезпечив належний захист інтересів держави, прокурор має право самостійно звернутися до суду з метою захисту інтересів держави. Рішенням Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 встановлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. За таких підстав, досудове врегулювання спору в частині скасування чи визнання недійсним рішення сесії Мар`янівської сільської ради - неможливе. Статтею 14 Конституції України та статтею 1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами га державою виключно відповідно до закону. Як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією законами України. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 123 Земельного кодексу України встановлений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Зокрема, надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення документації без надання такого дозволу. У відповідності до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. У переліку, встановленому ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України, не зазначено випадків надання в оренду земельних ділянок водного фонду для рибогосподарських потреб фізичним особам без проведення земельних торгів. Частиною 1 ст. 135 та ч. 5 ст. 137 Земельного і кодексу України передбачено, що земельні торги проводяться у формі аукціону у порядку, встановленому законом. Земельна ділянка, яка є предметом спору, відноситься до земель водного фонду, а тому, необхідною умовою для її передачі в оренду мало бути проведення земельних торгів, за результатами яких укладається договір оренди. Судом встановлено, що [PERSON] не надавався дозвіл на виготовлення технічної документацію на спірну земельну ділянку, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не розроблялася, площа земельної ділянки не визначалася; межі земельної ділянки в натурі не встановлювалися, земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер; також, не був виготовлений паспорт водного об`єкту на зазначену земельну ділянку, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що рішення сесії Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №37-28/VII від 30.01.2019 «Про надання дозволу на оренду земельної ділянки водного фонду рибогосподарських потреб» прийнято з порушенням порядку передачі громадянину земельної ділянки комунальної власності, встановленим ст. 123 Земельного кодексу України. У відповідності до п. «г» ч.1 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Зазначена позиція викладена також в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), згідно якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом, в тому числі - визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Враховуючи наведене, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та оскаржуване рішення підлягає визнанню недійсним.

Outcome: approved