Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

19 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої вказав, що 03 липня 2015 року на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Донецьк померла його баба [PERSON], [INFO], яка постійно мешкала у сел. Красний Октябр Тельманівського району Донецької області, причина смерті дифузний атеросклеротичний міокардіосклероз. Факт смерті підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 205, виданим 04 липня 2015 року Міською клінічною лікарнею № 2 «Енергетик» м. Донецька. 17 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації смерті [PERSON], однак, у видачі свідоцтва про смерть йому було відмовлено, оскільки видане лікарське свідоцтво про смерть не відповідає вимогам чинного законодавства. У звязку з вищевикладеним заявник був вимушений звернутися до суду та просив встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла 03 липня 2015 року в м. Донецьк. Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, свого представника до суду не направив. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разу неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПУ України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У відповідності до свідоцтва про народження, виданого 08.01.1980 року Іллічівським відділом РАЦС м. Жданова, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. У свою чергу, матірю [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 25.08.1961 року Красно-Октябрською сільською радою Тельманівського району. Таким чином, судом встановлено, що заявник [PERSON] є онуком [PERSON] Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 205, виданого 04 липня 2015 року Міською клінічною лікарнею № 2 «Енергетик» м. Донецька, [PERSON], [INFO], померла 03 липня 2015 року в м. Донецьк, причина смерті дифузний атеросклеротичний міокардіосклероз. Однак, зазначена медична установа не здійснила своє переміщення з тимчасово неконтрольованої території. 17 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації смерті [PERSON], однак листом вих. № 2585/15.3.30 від 17.10.2016 року йому було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті, відповідно до діючого законодавства, проводиться на підставі лікарського свідоцтва про смерть (або дубліката), за формою, затвердженою наказом МОЗ України, на якому має бути кутовий штамп та кругла печатка лікарської установи, а документи, видані медичними закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій території, вказують на відсутність підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядкованості, що ставить під сумнів легітимність оформлення лікарського свідоцтва про смерть закладами охорони здоровя, органами, установами, організаціями, місцем розташування яких є населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно якої м. Донецьк відноситься до такої території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження в повному обсязі внаслідок проведення антитерористичної операції. Відповідно до паспорту громадянина України серія ВВ 851452, виданого 19.07.1999 року Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народилась у 1928 році у сел. Запорожець Тельманівського району Донецької області. Згідно паспортних даних заявника, він зареєстрований у [INFO] (Радянській), буд. 63. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, оскільки на сьогоднішній час він позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про смерть своєї баби, яка померла в м. Донецьк, тобто на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть [PERSON], виданого державним органом України.

Outcome: approved