Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

17 грудня 1987 року рішенням правління колгоспу ім. Суворова, [ADDRESS] позивач був прийнятий в члени колгоспу та на роботу. В подальшому колгосп «Розквіт» було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Суворова, [ADDRESS]. Весь цей час [PERSON], залишався членом колгоспу і КСП. В 1996 році КСП ім. Суворова отримало Державний акт на право колективної власності на землю з додатком осіб які мають право на земельну частку ( пай ). Середній розмір земельної частки ( паю ) по колишньому КСП ім.Суворова складає - 8,76 умовних кадастрових гектарів. До зазначеного списку позивача включено не було з невідомих йому причин. В лютому 1996 року позивача звільнили з роботи, проте членом колгоспу він залишився і питання про виключення його з членів колгоспу не розглядалося. [PERSON], звертався з заявою до керівництва КСП про виділення земельного паю. Позивачу пообіцяли розглянути заяву на загальних зборах, але так і не розглянули. Через деякий час він подав повторно заяву керівництву КСП про виділення земельної частки ( паю ), але зазначене КСП було реорганізовано. За цей час у позивача погіршало здоров'я, він захворів на виразку дванадцяти палої кишки, що не дало йому можливості своєчасно звернутися до суду. Також йому довелося довгий час збирати необхідні документи так як після ліквідації КСП документи довгий час не передавалися до архіву, а осіб у кого вони зберігалися позивач не знав. 14.05.2015 року позивач [PERSON], надав до суду заяву про зменшення і уточнення позовних вимог в якій уточнив в резолютивній частині зобов'язати не відділ Держземагенства у Миколаївському районі Одеської області, а зобов'язати Миколаївську районну державну адміністрацію Одеської області видати розпорядження про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) із земель колективної власності колишнього КСП ім. Суворова на території Стрюківської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяви, в яких позовну заяву з уточненими позовними вимогами підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача Стрюківської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача Миколаївської районної державної адміністрації в Одеській області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Представник третьої особи відділу Держземагенства України у Миколаївському районі Одеської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов підтримує, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] з уточненими позовними вимогами слід задовольнити, поновити строк звернення до суду та визнати за [PERSON] право на земельну частку ( пай ) в розмірі 8,76 умовних кадастрових гектарів та зобов'язати Миколаївську районну державну адміністрацію Одеської області видати розпорядження про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) із земель колективної власності колишнього КСП ім. Суворова на території Стрюківської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області, оскільки факт того, що позивач дійсно був пропущений у списках КСП ім. Суворова, як особа, що має право на земельну частку (пай), підтверджується матеріалами справи, копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 ), копією трудової книжки [PERSON]( а.с. 6 ), довідкою виданою Відділом Держземагенства у Миколаївському районі від 12.12.2014 року № 17 - 17 - 14/518, проте, що вартість земельної частки ( паю ) по колишньому КСП ім. Суворова складає - 130208,10 гривень. Середня частка ( пай ) КСП ім. Суворова складає 8,76 умовних кадастрових гектарів ( а.с. 7 ), довідкою виданою Миколаївською ЦРЛ від 12.12.2014 року, проте, що [PERSON], з 1996 року по цей час знаходився на лікуванні ( а.с. 8 ), довідкою виданою з архіву відділу Миколаївської районної державної адміністрації від 25.11.2014 року № 174 - К, повідомляє, що в архівному фонді № 80 КСП ім. Суворова знаходяться на збереженні книги протоколів колгоспних зборів за 1984 - 1999 роки, але за 1996 рік книга протоколів КСП ім. Суворова не передавалась на збереження до архівного відділу райдержадміністрації ( знаходиться в розшуку ), у зв'язку з чим надати архівну копію рішення із протоколу загальних зборів щодо виходу Вас із членів КСП ім. Суворова не є можливим ( а.с. 9 ), довідкою виданою з архіву відділу Миколаївської районної державної адміністрації від 19.02.2015 року № 1, проте, що рішенням Господарського суду Одеської області від 19.08.2005 року № 28/315 - 05 - 7033 СТОВ ім. Суворова припинило діяльність ( а.с. 24 ), фото таблицею земель КСП ім. Суворова ( а.с. 43 ), заявою свідка [PERSON], проте, що він разом з позивачем [PERSON], працювали з 1978 року по 2001 рік в КСП ім. Суворова. Він отримав земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право власності, а позивач був пропущений у списках на право на земельну частку ( пай ) КСП ім. Суворова ( а.с. 59 ), копією трудової книжки [PERSON] ( а.с. 60 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 61 ), копією державного акту на право приватної власності на ім'я [PERSON] ( а.с. 62 ), заявою свідка [PERSON], який підтвердив факт, того що він разом з [PERSON], працював в КСП ім. Суворова та позивач був пропущений в списках на право на земельну частку ( пай ) КСП ім. Суворова ( а.с. 63 ), копією державного акту на право приватної власності на ім'я [PERSON] ( а.с. 64 - 65 ), копією трудової книжки [PERSON] ( а.с. 66 - 68 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 69 - 70 ). Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Законом України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» та Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку ( пай ) надавалось членам недержавного сільськогосподарського підприємства відповідно до встановленого членства в підприємстві на дату видачі сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» право на земельну частку ( пай ) мають: · колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку ( пай ) у встановленому законодавством порядку; · громадяни - спадкоємці права на земельну частку ( пай ), посвідченого сертифікатом; · громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку ( пай ); · громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного ( обов'язкового ), або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі ( на місцевості ) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки ( паю ) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі ( на місцевості ) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Із пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку ( пай ) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ст. 122 ЗК України право передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності України покладено на центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. На підставі ст. 267 ч. 5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Outcome: approved