Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

19.04.2016 року позивачка через представника звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ ‹‹ПриватБанк›› про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] від 12.02.2015 року про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості за кредитним договором від 19.11.2012 року (б/н) в сумі 38840 грн 79 коп. та витрат, пов'язаних з вчиненням цього виконавчого напису, в сумі 1700 грн, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що в приватного нотаріуса [PERSON] не було правових підстав для вчинення виконавчого напису в звязку з ненаданням відповідачем документів, які підтверджують безспірність заявлених вимог. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представники відповідача та третіх осіб не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи проводити в їхню відсутність.(а.с. 42, 43, 72, 81) У письмових запереченнях проти позову, наданих до справи, третя особа приватний нотаріус [PERSON] послалася на безпідставність позову, тому що, на її думку, відповідачем було надано всі необхідні документи, які підтверджували безспірність його вимог. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши в судовому засіданні представника позивачки, дослідивши письмові заперечення нотаріуса та докази справи, суд встановив наступне. 19.11.2012 року між сторонами укладено угоду про реструктуризацію кредитних боргів позивачки, в якій визначено умови та порядок повернення кредитної заборгованості. (а.с. 9) У зв'язку з неналежним виконанням позивачкою умов вказаного договору від 19.11.2012 року банк направив позивачці письмову вимогу про повернення боргу, та оскільки вимога була залишена без реагування, відповідач звернувся до нотаріуса з проханням вчинити нотаріальний напис на борговому документі. 12.02.2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис (реєстровий №375) про стягнення з позивачки на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 19.11.2012 року (б/н) в сумі 38840 грн 79 коп. та витрат, повязаних з вчиненням цього виконавчого напису, в сумі 1700 грн. (а.с. 11) Виконавчий напис вчинено на оригіналі кредитного договору від 19.12.2012 року (а.с. 65) на підставі розрахунку заборгованості, наданого банком. Строк, за який проведено стягнення два роки два місяці два дні з 19.11.2012 року по 21.01.2015 року. У виконавчому написі зроблено роз'яснення, що він має бути пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення. Документ набрав чинності з дня його реєстрації 12.02.2015 року. 25.03.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Городнянського районного управління юстиції (на момент розгляду справи Городнянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігіській області) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.19). Не оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження, позивачка оспорила в судовому порядку виконавчий напис нотаріуса, важаючи його незаконним. Аналізуючи докази справи, суд дійшов висновку про те, що твердження, викладені в позовній заяві та наведені представником позивачки в судовому засіданні, про незаконність виконавчого напису нотаріуса, є необгрунтованими з огляду на наступне. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі Закон) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. (п. 2 Переліку) Як слідує з матеріалів справи (а. с. 54-69), позивачка за умовами підписаного нею 19.11.2012 року кредитного договору мала перед відповідачем непогашену заборгованість. Відповідач письмово попереджав позивачку про необхідність повернення позики у звязку з порушенням позивачкою умов договору та невиконанням зобовязань. Докази відправлення письмової вимоги банком було надано нотаріусу. На підтвердження цього в матеріали справи нотаріусом надані письмові докази, дослідженням яких встановлено, що письмову вимогу банку на імя позивачки як боржника було 01.02.2015 року надіслано рекомендованим листом з описом вкладення на адресу, зазначену позивачкою в договорі від 19.11.2012 року, а також на адресу її реєстрації. (а.с. 58-63) Чинне законодавство не встановлює обовязку банку, як кредитора перевіряти фактичне місцезнаходження чи місце проживання боржника. Отже під час розгляду справи судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав позивачці вимогу про погашення боргу, проінформував її як боржника про розмір заборгованості, до вчинення виконавчого напису повідомив її як боржника про порушення кредитних зобовязань, та не позбавив позивачку права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити банку як кредитору письмові заперечення щодо розміру або наявності боргу. Судом встановлено, що позивачка, маючи перед банком непогашену заборгованість, не виконала письмової вимоги банку, борг не погасила, чого стороною позивача не оспорювалось в судовому засіданні. На момент судового розгляду відсутні будь-які дані про те, що позивачка оспорювала раніше або оспорює зараз факт наявності заборгованості або суму боргу в судовому порядку. Виходячи з цього, приватний нотаріус за наявності документів, що були надані банком, не мала підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії - виконавчого напису, що є предметом оскарження, оскільки банком нотаріусу було надано всі необхідні документи, що підтверджували безспірність заборгованості, а також докази належного направлення письмової вимоги про усунення порушень. Та обставина, що зазначена у виконавчому написі сума заборгованості за кредитом в частині суми штрафу менша, ніж у письмовому повідомленні банку, не свідчить про наявність спору. Дотримання вимог законодавства під час відкриття виконавчого провадження не є предметом судового розгляду у даній справі. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що з підстав, визначених позивачкою, визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, не вбачається можливим, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed