Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

17 листопада 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 травня 2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та погодивсяь, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Проте [PERSON] своєчасно зобовязання за договором не виконувала, у звязку з чим станом на 30 вересня 2015 року має заборгованість в сумі 19 243,16 гривень, яка включає: 3944,92 гривень - заборгованість за кредитом, 11 555,71 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2350,00 гривень пеня та комісія, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 892,53 гривні штраф (процентна складова). На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1218 гривень. До позовної заяви додане клопотання, в якому представник позивача за довіреністю [PERSON] просить розглядати справу за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначає, що всі необхідні докази є в матеріалах справи. Клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не прибула. Судові повістки надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції не прибула. Крім того, в матеріалах справи мається рапорт працівника поліції про неможливість вручити відповідачу судові повістки. За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що на підставі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку між ним та ПАТ комерційний банк «Приватбанк» 26 листопада 2012 року був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з вказаної заяви, Памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, та є по суті договором кредиту. Згідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна» зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, та зобовязалась повертати зняті з картки кошти, а також сплатити відсотки за користування ними. При цьому сторони погодили, що розмір щомісячних платежів має становити 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, та сплачуватись до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості дорівнює пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 нараховується за кожен день прострочки кредиту шляхом ділення базової процентної ставки за договором на 30, пеня 2 нараховується один раз на місяць, при наявності прострочки за кредитом або процентам на 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 гривень та більше та становить 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень на місяць. Відповідач [PERSON] була ознайомлена з умовами зазначеного договору та погодилась із ними, що підтверджується її підписами у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості за вказаним договором, за весь час користування кредитною карткою, [PERSON] умови договору належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 30 вересня 2015 року заборгованість відповідача за кредитом становить 3944,92 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 11555,71 гривень, пеня 2350,00 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до умов укладеного договору, проценти нараховані відповідно до умов договору з урахуванням базової процентної ставки 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] штраф за порушення останнім строків платежів більш ніж на 30 днів, у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 892,53 гривень процентна складова. Щодо цієї частини позовних вимог суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено застосування штрафу у розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій за порушення позичальником строків за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Крім штрафів договором також передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. Тобто договір передбачає застосування пені та штрафів як видів цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Крім того, визначення фіксованого штрафу, закріплене в Умовах та правилах надання банківських послуг, не відповідає положенням цивільного законодавства, за яким штраф має обчислюватися у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 гривень та штрафу (процентна складова) у розмірі 892,53 гривні. На підставі викладеного, суд вважає встановленим факт порушення позичальником [PERSON] умов договору кредиту від 15 травня 2013 року, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в межах стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 3944,92 гривень, процентами за користування грішми в сумі 11555,71 гривень, пені в сумі 2350,00 гривень, а всього 17 850,63 гривень; в решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідач, не прибувши до судових засідань, таким чином не побажала скористуватись своїм процесуальним правом на спростування доводів позову, суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1218 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial