Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

19 липня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона та її діти [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] та успадкували житловий будинок, належний спадкодавцю на праві приватної власності. Відповідач у справі був її співмешканцем, з яким вона тривалий час проживала у зазначеному будинку та він був зареєстрований у цьому будинку з 01.07.2015 року. Після припинення відносин, відповідач забрав усі свої речі та виїхав з будинку. На усні прохання знятися з реєстрації ніяк не відреагував. Фактично відповідач не проживає за місцем реєстрації з 03 липня 2015 року. Місце знаходження відповідача позивачу невідоме. Відповідач не проживає у будинку більше року без поважних причин, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачує. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, повідомлений своєчасно та належним чином. Справа розглядається за відсутності учасників судового провадження, оскільки доказів, наявних у матеріалах цивільної справи достатньо для ухвалення судом рішення. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Спірний будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 25 листопада 1987 року виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради народних депутатів (а.с. 10) Також він зазначений власником цього будинку у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11). Відповідно до рішення виконкому Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 05.02.2007 року № 14 «Про зміну нумерації житлових будинків та земельних ділянок» будинку було присвоєно № 14 (а.с.16). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку (а.с. 6), яку фактично прийняла його дружина та діти, які зареєстровані та проживали у спірному будинку. У технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] позивач зазначена власником цього будинку (а.с.12-15). Згідно з довідкою Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 18.07.2016 року № 1671 у будинку [ADDRESS] Жовтневого району Миколаївської області зареєстрована позивач [PERSON], син [PERSON], квартирант [PERSON], який у цьому будинку не проживає (а.с. 9). Згідно з актами про непроживання від 21 січня 2016 року та 15 липня 2016 року, складеними за участю дільничного інспектора поліції [PERSON], депутата сільської ради Бровченко А.А., сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS] не проживає. Його особисте майно у будинку відсутнє, вказане приміщення не відвідує і участі в оплаті за комунальні послуги не приймає. Місцезнаходження [PERSON] невідоме (а.с.7-8). Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх виселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас, ст. 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема: члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону України, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною адресою з 2015 року, тобто більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved