Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

18 серпня 2015 року позивач звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Дніпропетровської філії про визнання дій неправомірними, в обґрунтування якого послався на те, що 28 березня 2015 року він звернувся із письмовою заявою на адресу Дніпропетровського філіалу ПАТ «Укртелеком», заяву було прийнято у Костянтинівському відділені «Укртелеком» Донецької області та повідомлено, що електронною поштою вона перенаправлена до Дніпропетровської філії. На час звернення до суду позивач відповіді не отримав. Позивач вважає, що даний факт є грубим порушенням Закону України «Про звернення громадян» у звязку з чим просить суд визнати дії відповідача неправомірними. (а.с.1-2) В частині вимог про зобовязання відповідача надати відповідь на звернення, позивач відмовився від позов оскільки протягом розгляду справи відповідь була надана. Відмова від позову була прийнята судом, провадження в цій частині закрито. Решту позовних вимог позивач у судовому засіданні підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що відповідь на звернення була надана своєчасно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в який просив пояснити на яких підставах без його згоди він був переведений на невідомий йому тарифний пакет за адресою: вул. Богдана Хмельницького, м. Костянтинівка, Донецька область. (а.с.4) Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі Закон України «Про звернення громадян») громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 19 Закон України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, у тому числі зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закон України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом було встановлено, що скарга позивача була отримана відповідачем 28 березня 2015 року. Представник відповідача стверджує, що відповідь була надана листом від 22 квітня 2015 року №\~12С000-758 (а.с. 39). Водночас доказів направлення вказаного листа відповідачем не надано, позивач факт одержання такого листа заперечує. Таким чином суд приходить до висновку про недоведеність факту своєчасного направлення відповіді позивачу. Представником відповідача була надана копія відповіді, яка була направлена на адресу позивача 06 листопада 2015 року цінним листом з описом. Але вона була направлення після дати звернення позивача до суду. (а.с.38-42) Відтак, суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у порушенні права позивача своєчасно бути обізнаним про час та місце розгляду скарги, результати такого розгляду, а також сам розгляд. Вирішуючи питання про спосіб захисту прав позивача, суд виходить з наступного. Оскільки відповідач не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, взаємовідносини між сторонами не є публічно-правовим, тому захист прав має бути здійснений в порядку цивільного судочинства. Позивачем не ставились вимоги про відшкодування шкоди, в ході судового розгляду заявлено про відмову від вимог про зобовязання вчинити дії. В той же час, оскільки судом встановлено факт порушення прав позивача при розгляді його звернення, враховуючи право на судовий захист, визначене ст.\~55 Конституції України, ст.\~3 ЦПК України, зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що визнання порушення права може бути самостійним та достатнім способом захисту прав, з метою судового захисту прав позивача слід задовольнити позов та визнати неправомірними дії відповідача щодо ненадання в строк відповіді на скаргу позивача. Згідно ч.\~3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору згідно п.9 ч.\~1 ст.\~5 закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент предявлення позову), у звязку з задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved