Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

17 березня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який було уточнено, до відповідача [PERSON], про визнання права власності на самочинне будівництво та стягнення заборгованості за договором оренди. (а.с. а.с. 2-6,27-30). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПФ «ЛОТУС» до [PERSON] про визнання право власності та стягнення заборгованості за договором оренди задоволенні. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПФ «ЛОТУС» заборгованість за договором оренди нерухомого майна, виробничої будівлі, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1-в/2, у сумі 60 000,00 грн. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПФ «ЛОТУС» право власності на нерухоме майно, а саме: самочинно збудовані та переобладнані, виробничу будівлю, яка складається з літера Д виробнича будівля загальною площею 3327,6 м2, яка складається з приміщень на 1 поверху: № 7 склад загальною площею 660,2 м2, № 8 підсоб.приміщ. загальною площею 22,2 м2, № 9 санвузол загальною площею 1,5 м2, № 10 санвузол загальною площею 0,9 м2, № 11 топочна загальною площею 14,7 м2, № 12 коридор загальною площею 3,5 м2, № 13 склад загальною площею 177,0 м2, № 14 склад загальною площею 67,2 м2, № 15 склад загальною площею 753,4 м2, з прибудови літери Д1 загальною площею 1627 м2 до якої входять приміщення: 1 поверху: № 1 коридор загальною площею 7,6 м2, №2 роздягальна загальною площею 24,5 м2, №3 санвузол загальною площею 2,4 м2, № 4 санвузол загальною площею 2,4 м2, № 5 душової загальною площею 23,6 м2, № 6 склад загальною площею 70,7 м2, № 16 виробнича ділянка загальною площею 554,4 м2, № 17 компресорна загальною площею 8,0 м2, № 18 котельна загальною площею 158,9 м2, № 19 щитова загальною площею 36,7 м2, № 20 кабінет 11,8 м2, № 21 кухня загальною площею 11,5 м2, № 22 коридор загальною площею 8,5 м2, № 23 коридор загальною площею 7,0 м2, 2 поверху: № 24 майдан.сортурув. загальною площею 216,8 м2, № 25 венткамера загальною площею 22,1 м2, № 26 венткамера загальною площею 4,7 м2, № 27 кабінет загальною площею 29,3 м2, № 28 операторської загальною площею 4,0 м2, № 29 коридор загальною площею 9 м2, № 30 лабораторія загальною площею 25,3 м2, № 31 санвузол загальною площею 2,0 м2, № 32 майстерня загальною площею 69,7 м2, з під Д 1 підвал, загальною площею 316,1 м2, та літери д прибудова загальною площею 76,8 м2, літери д1 сходи загальною площею 18,0 м2, та № 6 ворота, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1-в/2, без додаткового введення в експлуатацію. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.68-72). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.77-85). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом 1 інстанції було встановлено, що між ТОВ «ПФ «ЛОТУС» та [PERSON] 01 вересня 2015 року укладено договір оренди, відповідно до якого, орендодавець передає, а орендар приймає в платну оренду нерухоме майно виробничу будівлю, розташоване за адресом: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, 1В/2. Договір оренди було укладено строком до 31 грудня 2016 року із встановленою орендною платою в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп. (а.с.8-9). Згідно умов договору право власності на усе нерухоме майно на дату підписання договору оренди належить позивачеві. На виконання умов договору оренди між позивачем та відповідачем укладено акт приймання передачі від 01.09.2015 року, відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв нежиле приміщення, виробничу будівлю літера Д виробнича будівля загальною площею 3327,6 м2, та літери д прибудови загальною площею 76,8 м2, літери д1 сходів загальною площею 18,0 м2, та № 6 ворота, розташованої за адресою: Україна, Дніпропетровська область, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, 1В/2. Обєкт оренди переданий у належному санітарному та протипожежному стані та придатний до цільової експлуатації. Позивач на підставі договору купівлі-продажу 9/50 частин нежитлової будівлі від 27.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] р.№ 3577 є власником 9/50 частин комплексу з переробки насіння соняшника, що розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1-в. на земельній ділянці кадастровий номер: 1223282500:02:001:0082, в яку в тому числі, входить й літера Д складська будівля з прибудовами «д» - «д1» площею 1697,8 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 29.09.2015 р. «про присвоєння поштової адреси обєкту нерухомості» присвоєно адресу обєкту нерухомості, що розташовані в межах населеного пункту с. Знаменівка та складається з: складської будівлі з прибудовами Д, д, д1 та споруди № 6 с. Знаменівка вул. Польова, 1в/2 Новомосковський район, Дніпропетровська область. Позивачем на власні кошти було здійснено наступні переобладнання належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1-в/2, а саме: самочинно збудовано та переобладнане (реконструйовано), виробничу будівлю, літера Д виробнича будівля загальною площею 3327,6 м2, яка складається з приміщень на 1 поверху: № 7 склад загальною площею 660,2 м2, № 8 підсоб.приміщ. загальною площею 22,2 м2, № 9 санвузол загальною площею 1,5 м2, № 10 санвузол загальною площею 0,9 м2, № 11 топочна загальною площею 14,7 м2, № 12 коридор загальною площею 3,5 м2, № 13 склад загальною площею 177,0 м2, № 14 склад загальною площею 67,2 м2, № 15 склад загальною площею 753,4 м2, з прибудови літери Д1 загальною площею 1627 м2 до якої входять приміщення: 1 поверху: № 1 коридор загальною площею 7,6 м2, №2 роздягальна загальною площею 24,5 м2, №3 санвузол загальною площею 2,4 м2, № 4 санвузол загальною площею 2,4 м2, № 5 душової загальною площею 23,6 м2, № 6 склад загальною площею 70,7 м2, № 16 виробнича ділянка загальною площею 554,4 м2, № 17 компресорна загальною площею 8,0 м2, № 18 котельна загальною площею 158,9 м2, № 19 щитова загальною площею 36,7 м2, № 20 кабінет 11,8 м2, № 21 кухня загальною площею 11,5 м2, № 22 коридор загальною площею 8,5 м2, № 23 коридор загальною площею 7,0 м2, 2 поверху: № 24 майдан.сорт. загальною площею 216,8 м2, № 25 венткамера загальною площею 22,1 м2, № 26 венткамера загальною площею 4,7 м2, № 27 кабінет загальною площею 29,3 м2, № 28 операторської загальною площею 4,0 м2, № 29 коридор загальною площею 9 м2, № 30 лабораторія загальною площею 25,3 м2, № 31 санвузол загальною площею 2,0 м2, № 32 майстерня загальною площею 69,7 м2, з під Д 1 підвал, загальною площею 316,1 м2, та літери д прибудова загальною площею 76,8 м2, літери д1 сходи загальною площею 18,0 м2, та № 6 ворота. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором оренди, суд 1 інстанції виходив з того, що між ТОВ «ПФ «ЛОТУС» та [PERSON] 01 вересня 2015 року укладено договір оренди, відповідно до якого, орендодавець передає, а орендар приймає в платну оренду нерухоме майно виробничу будівлю, розташоване за адресом: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, 1В/2. Договір оренди було укладено строком до 31 грудня 2016 року із встановленою орендною платою в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп. (а.с.8-9). Відповідач умови договору не виконав, а саме не сплатив орендну плату за весь строк використання нерухомого майна, а саме з 01.09.2015 року по 01.03.2016 р., у звязку з чим виникла заборгованість за шість місяців, що складає у загальній сумі 60 000,00 грн. Щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво та переобладнання спірної будівлі та споруд, яка згідно звіту про проведення технічного обстеження, складеного експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001580 виданий 22.02.2013 року) готові до експлуатації. Враховуючи, що відповідач не визнає та оспорює право власності позивача на вищевказані будівлі та споруди, то суд дійшов висновку про необхідність визнання права власності на них. Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що, згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПФ «ЛОТУС» згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майновід 18.12.2015 року є власником складської будівлі, загальної площі 1697,80 кв.м, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1в/2 Позивачем на власні кошти було здійснено наступні переобладнання належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1-в/2, а саме: самочинно збудовано та переобладнане (реконструйовано), виробничу будівлю, літера Д виробнича будівля загальною площею 3327,6 м2, яка складається з приміщень на 1 поверху: № 7 склад загальною площею 660,2 м2, № 8 підсоб. приміщ. загальною площею 22,2 м2, № 9 санвузол загальною площею 1,5 м2, № 10 санвузол загальною площею 0,9 м2, № 11 топочна загальною площею 14,7 м2, № 12 коридор загальною площею 3,5 м2, № 13 склад загальною площею 177,0 м2, № 14 склад загальною площею 67,2 м2, № 15 склад загальною площею 753,4 м2, з прибудови літери Д1 загальною площею 1627 м2 до якої входять приміщення: 1 поверху: № 1 коридор загальною площею 7,6 м2, №2 роздягальна загальною площею 24,5 м2, №3 санвузол загальною площею 2,4 м2, № 4 санвузол загальною площею 2,4 м2, № 5 душової загальною площею 23,6 м2, № 6 склад загальною площею 70,7 м2, № 16 виробнича ділянка загальною площею 554,4 м2, № 17 компресорна загальною площею 8,0 м2, № 18 котельна загальною площею 158,9 м2, № 19 щитова загальною площею 36,7 м2, № 20 кабінет 11,8 м2, № 21 кухня загальною площею 11,5 м2, № 22 коридор загальною площею 8,5 м2, № 23 коридор загальною площею 7,0 м2, 2 поверху: № 24 майдан.сорт.загальною площею 216,8 м2, № 25 венткамера загальною площею 22,1 м2, № 26 венткамера загальною площею 4,7 м2, № 27 кабінет загальною площею 29,3 м2, № 28 операторської загальною площею 4,0 м2, № 29 коридор загальною площею 9 м2, № 30 лабораторія загальною площею 25,3 м2, № 31 санвузол загальною площею 2,0 м2, № 32 майстерня загальною площею 69,7 м2, з під Д 1 підвал, загальною площею 316,1 м2, та літери д прибудова загальною площею 76,8 м2, літери д1 сходи загальною площею 18,0 м2, та № 6 ворота, що в розумінні діючого законодавства є самочинним будівництвом. При прийнято рішення про задоволення позову, судом 1 інстанції не враховано, що об'єкти самочинного будівництва не є обєктами права власності. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Визнаючи право власності на обєкти самочинного будівництва, судом не враховано вимоги ст. 331 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 та іншими нормативно- правовими актами. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, експлуатація обєктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Разом з цим, позивачем не надано до суду жодних доказів того, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав вважати вказане нерухоме майно створеним та визнавати право власності на нього до введення його в експлуатацію. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-135цс14, вирішуючи питання про законність набуття права власності на обєкти нерухомого майна, за положенням статті 376 ЦК України треба враховувати те. що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні статті 376 ЦК України та статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Судом 1 інстанції вищевказане не враховане, як не враховано і постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Відповідно до п. 8 Постанови №6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом 1 інстанції не було зясовано правовий статус земельної ділянки, на якій знаходиться спірне нерухоме майно. Матеріали справи не містять будь яких належних та допустимих доказів щодо земельної ділянки на якій розташоване самочинно побудовані будівлі та споруди, що унеможливлює встановити права позивача щодо вказаної земельної ділянки. її площу, цільове призначення. Таким чином, відсутні докази, які вказують, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПФ «ЛОТУС» є законним власником (користувачем) земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область. Новомосковський район, с. Знаменівка. вул. Польова, б. 1 в/2. що земельна ділянка за цільовим призначенням належить до земель житлової й громадської забудови, що унеможливлює визнання права власності на обєкти самочинного будівництва за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПФ «ЛОТУС». Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом України у справах №6- 225цс14, № 6-1328цс15. Крім того, у п. п. 9, 10 Постанови № 6 звернуто увагу на те, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудівної діяльності» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті З ЦГІК України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. У разі пред'явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості до неналежного відповідача (наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної фізичної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою етапі 35 ЦПК.України залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК України залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень. Усупереч вказаним вимогам законодавства, судом не враховано, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до компетентних органів державної влади - органів Державної архітектурно-будівельної інспекції, Знаменівської сільської ради Новомосковського району. Отже, звернення до суду с передчасним. Крім того, суд в порушення вимог чинного законодавства вирішив спір без залучення до розгляду справи належним чином в якості відповідача з викликом до суду власника земельної ділянки - Знаменівської сільської ради Новомосковського району, а також не вирішив питання про залучення до розгляду справи за заявленими вимогами про визнання права власності на самочинно побудовані споруди Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, на яку покладено повноваження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, тобто, вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду справи. Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду справи, не встановив усі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи велося будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством. містобудівною та проектною документацією, та чи перевірялись всі необхідні вимоги до обєкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органі і, чи надано в установленому законом порядку земельну ділянку для будівництва. Також, суду не надано докази прийняття спірних обєктів нерухомого майна в експлуатацію та їх побудова на земельній ділянці яка б належала позивачу чи знаходилася в його законному користуванні. Крім того, зі справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2015 року є власником складської будівлі, загальної площі 1697,80 кв.м, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Знаменівка, вул. Польова, б. 1в/2. Згідно технічного паспорту виконаного 25.02.2016 р. № 331/16 ФО-П [PERSON], було самочинно побудовані спірні споруди та будівлі, загальною площею 3327,6 м2. Будь-які правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно й докази перебування цього майна у власності позивача відсутні, у звязку з чим не можливо встановити власника спірного майна та правомірність передання його в оренду відповідачу, а відповідно й отримання орендної плати, оскільки відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку про грубе порушення місцевим судом вимог матеріального та процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного і безпідставного рішення про задоволення позову. Наведене свідчить про наявність порушень інтересів держави та правомірність і обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора. Отже, з урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що районний суд не з»ясував всі обставини по справі, що призвело до неправильного застосування матеріального закону та порушення норм процесуального права й обумовило постановлення неправомірного рішення щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed