Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

19 лютого 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 601 806,56 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору від 08.11.2006 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Морський Транспортний Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем, [PERSON] було надано кредит в сумі 210 000,00 грн. строком до 07.11.2011 року, зі сплатою 15 % річних за фактичний період користування кредитом. Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору внаслідок чого виникла заборгованість, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 12.12.2013 року становить: 140 002,93 грн. - заборгованість за кредитом, 35 255,52 грн. - заборгованість за відсотками, 15 859,34 грн. - заборгованість за комісією, 410 688,77 грн. - заборгованість за нарахованою пенею, а загальна сума заборгованості складає 601 806,56 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 08.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №00165/RK за яким Банк надав [PERSON] кредит у сумі 210 000,00 грн. строком з 08.11.2006 року до 08.11.2011 року (включно) зі сплатою 15% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом та зі сплатою: комісії за обслуговування кредиту 0,37% від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів (п. 1.1 Договору). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору періодом сплати вважати період з 26 по останнє число кожного місяця. 23.09.2009 року між сторонами була підписана Додаткова угода №1 до Кредитного договору №00165/RK від 08.11.2006 року. Банк виконав свої зобов'язання по вказаному договору на виконання п.1.1 Договору, надавши (перераховано на поточний рахунок) [PERSON] грошові кошти у розмірі 210 000,00 грн., що підтверджується розпорядження на відображення операції в національній валюті від 09.11.2006 року та копією меморіального ордеру №10 від 09.11.2006 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 12.12.2013 року становить: 140 002,93 грн. - заборгованість за кредитом, 35 255,52 грн. - заборгованість за процентами, 15 859,34 грн. - заборгованість за комісією, 410 688,77 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, а загальна сума заборгованості складає 601 806,56 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору, при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.1.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 даного Договору, Банк нараховує. А Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка частково виконувала свої зобов'язання та сплачувалазаборгованість, але не щомісячно та не в повному обсязі. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 410 688,77 грн. при загальній заборгованості за кредитом, відсотках та обов'язковою комісією - 191 117,79 грн. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосовуючи ст. 551 ЦК України та зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що пеня значно перевищує суму основного боргу, більш ніж в три рази, відповідачка частково виконувала свої зобов'язання за кредитом, а тому зменшує її розмір до розміру суми основного боргу (основна сума заборгованості, відсотки та обов'язкова комісія), тобто до 191 117,79 грн. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою. Відповідач в судове засідання не з'явився, документів на спростування суми заборгованості суду не надав. А тому суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, що становить: 140 002,93 грн. - заборгованість за кредитом, 35 255,52 грн. - заборгованість за процентами, 15 859,34 грн. - заборгованість за комісією, 191 117,79 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, а загальна сума заборгованості складає 382 235,58 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial