Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

19.08.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на праві приватної власності їй належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані, але не проживають з грудня 2014 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі не несуть витрати по утриманню будинку та не сплачують комунальні послуги, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають. На даний час наявність реєстрації відповідачів в будинку обмежує права позивача, на вільне розпорядження своїм майном, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.23). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила позов задовільнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник позивача адвокат Акрітов П.К. позовні вимоги [PERSON] підтримав просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи належно повідомлені за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву не подали (а.с.24, 27-29). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 25.11.2021 про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-10). За даною адресою зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актом б/н обстеження домогосподарства, складеним 09 липня 2021 року. В якому зазначено, що відповідачі, зареєстровані в будинку [ADDRESS] , але фактично не проживають з грудня 2014 року (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. За місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] відповідачі не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги, позивач, як власник будинку, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, оскільки позивач не заявив клопотання по стягнення із відповідачів на його користь суму сплаченого ним судового збору, суд вирішив не стягувати із відповідачів судовий збір.

Outcome: approved