Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

17 травня 2016 року представник ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02 листопада 2007 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконала, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 31.12.2015р. в сумі 13390,60 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 12104,06 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 410,80 гривень, штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 гривень (фіксована частина) та 625,74 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.1-2). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі з підстав викладених у позові та просять їх задовольнити (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала, що вона отримувала кредит, але сума заборгованості набагато менша. Пояснила, що частину заборгованості банк знімав з її заробітної плати, але в їх розрахунку не відображені суми погашення. Вона постійно погашає суму заборгованості, але сума лише збільшується. З виписок по рахунку видно, що не всі суми відображені, деякі платежі зовсім зникли. Банк пояснив, що не може надати виписку за весь період. Після судових засідань банк перестав знімати кошти з заробітної плати. Вона кожного місяця сплачує по 500-700грн. на погашення заборгованості. Сума заборгованості почала зменшуватися лише, коли справа в суді, а до цього не враховувалися платежі. За її підрахунками сума заборгованості не більше 4700грн. З виписки банківської вона становить 5900грн. Також від відповідача до суду надійшли письмові пояснення в яких вона заперечує проти суми заборгованості (а.с.36-37). Суд, заслухавши відповідача, дослідивши доводи позивача викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Суд в судовому засіданні встановив, що 02 листопада 2007 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.6-7). На підставі цієї заяви, 02 листопада 2007 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку № [NUMBER], про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.6). Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 02 листопада 2007 року. В заяві зазначено, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Заява клієнта підписана відповідачем, що не заперечувалося відповідачем. Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У відповідності до п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку. Пунктом п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості. Як вбачається з розрахунку банку станом на 31.12.2015 року, позивач має заборгованість в сумі 13390,60 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 12104,06 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 410,80 гривень, штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250,00гривень (фіксована частина) та 625,74 гривень (процентна складова) (а.с.3-5). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов'язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Разом з тим, суд не може погодитися з розрахунком позивача, оскільки в ньому не відображені всі суми погашення заборгованості по кредиту, що підтверджується виписками по рахункам [PERSON], яка має заборгованість по кредиту станом на 01.10.2016р. о розмірі 4700,00грн. (а.с.38-43). Крім того, на неодноразові запити суду, банк не надав виписки про рух коштів по рахункам [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача.

Outcome: partial