Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

17 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] в якій позивач просить визнати [PERSON] особою, яка втратила право користування житлом, належним їй на праві особистої приватної власності за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку з 06 вересня 2000 року зареєстрований її племінник відповідач по справі [PERSON], який з часу реєстрації за адресою реєстрації не проживав та не з`являвся, але залишається там прописаним. Протягом останніх чотирьох років позивач не підтримує ніяких відносин з відповідачем, на її прохання протягом 2014-2018 років добровільно знятися з реєстрації у будинку відповідач відмовляється, що порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, Золочівська селищна рада на клопотання позивача відмовилася зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за місцем реєстрації, через що позивач була змушена звернутися до суду зі вказаним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, через канцелярію суду завчасно надала письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов, розгляд справи просила здійснювати без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання 26.02.2019 року, 19.03.2019 року та 22.04.2019 року не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації, встановленого судом на підставі інформації в.о. старости Довжицького старостинського округу Золочівської селищної ради Коник В.Б. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Ухвалою суду від 22.04.2019 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України, проти чого позивач не заперечував. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.05.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2279, спадкова справа № 196/2008, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» № 19090854 від 05.06.2008 року. [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS], що підтверджується відомостями в.о. старости Довжицького старостинського округу Золочівської селищної ради Коник В.Б. від 31.01.2019 року № 14-01-06-33. Як вбачається з довідки в.о. старости Довжицького старостинського округу Золочівської селищної ради Коник В.Б. від 13.12.2018 року № 955 з 06.09.2000 року в домогосподарстві [PERSON], розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON]. Згідно акту, складеного 13 грудня 2018 року за підписами власника домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], депутата Золочівської селищної ради [PERSON], жителів [ADDRESS], [PERSON], по [ADDRESS] [PERSON], по [ADDRESS] [PERSON], по [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [INFO], що зареєстрований з 06.09.2000 року за адресою: [ADDRESS], фактично за вказаною адресою ніколи не проживав і не проживає зараз. Ухвалою суду від 26.02.2019 року судом було направлено запити до Золочівського відділення поліції, КП «Золочівська ЦРЛ» та Золочівського 3 міського відділення поштового зв'язку про те чи звертався [PERSON] за допомогою та чи отримував поштову кореспонденцію за адресою місця реєстрації. Згідно інформації т.в.о. головного лікаря КП «Золочівська ЦРЛ» [PERSON] від 04.03.2019 року № 234 [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], за медичною допомогою до КП «Золочівська ЦРЛ» протягом останнього року не звертався. Як вбачається з рапорту ДОП Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], направленого до суду від 19.03.2019 року вих.№ 1316/119-80/02/20-2019 від [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], заяв про перешкоджання проживання за вказаною адресою чи будь-яких інших заяв, з будь-якого приводу до Золочівського ВП протягом останнього року не надходило, що підтверджується також довідкою інформаційно-аналітичної системи АРМОР від 19.03.2019 року на [PERSON] Також згідно повідомлення заступника директора філії з операційної діяльності Харківської дирекції АТ «УРПОШТА» [PERSON] від 15.03.2019 року № 07-13-409 відповідно до наданої інформації виробничих підрозділів Харківської дирекції, кореспонденція (газети, журнали) на ім'я [PERSON] за вищевказаною адресою не надходить, виплат поштових переказів за період з 01.01.2018 по 01.03.2019 року не значиться. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст.15, 23,405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON], як племінник позивача [PERSON], зареєстрований за вказаною адресою, проте є відсутнім за місцем реєстрації понад 1 рік. Проживаючи за іншою адресою, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON] стосовно відсутності останнього у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, та

Outcome: approved