Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

19.10.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.12.2015 року між відповідачем та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №2002185832. Правонаступником ПАТ «ОТП Банк» стало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором факторингу №18/12/2013 від 18.12.2013 року. Відповідно до умов договору кредиту відповідачу було надано споживчий кредит на загальну суму 24604 грн. 08 коп. на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік. Позивач вказує, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, станом на 05.10.2015 року за укладеним кредитним договором виникла заборгованість відповідача перед позивачем на суму 27866,54 грн., тому із посиланням на положення укладеного між сторонами договору та норми чинного законодавства України, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати повязані зі сплатою судового збору. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду здійснене через оголошення у пресі в газеті «Урядовий кур'єр» у відповідності до положень ст.ст. 74, 122 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2012 року між відповідачем та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №2002185832. Відповідно до умов договору кредиту відповідачу було надано споживчий кредит на загальну суму 24604 грн. 08 коп. на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік. Правонаступником ПАТ «ОТП Банк» стало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до договору факторингу №18/12/2013 від 18.12.2013 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України», яким передбачено, що клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Зокрема, право вимоги було відступлене по договору №2002185832 від 30.12.2012 року укладеним з [PERSON] на суму заборгованості 24604,08 грн. (а.с. 14-18). За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є належним позивачем у справі. Відповідно до п.п. 1.1., договору про надання споживчого кредиту банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його для придбання товару та послуг на загальну суму 24604 грн., 08 коп. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав у звязку із чим виникла заборгованість на загальну суму 27866,54 грн., яка складається з: - 24604,08 грн. залишок заборгованості за кредитом; - 2,39 грн. сума нарахованих відсотків за користування кредитом; - 3260 грн. 07 коп. комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розміру заборгованості та дотримання умов договору кредиту відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов укладеного ним договору. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач порушив зобовязання, встановлені договором про кредитування поточного рахунку, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог банка про стягнення заборгованості по кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved