Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

19.05.2014р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 30.06.2006р. між [PERSON] та банком було укладено договір № DNHLGB00000561, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 627 386,92 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.06.2016р. У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 29.04.2014р. утворилась заборгованість в сумі 1 609 463,16 доларів США, що за курсом 11,40 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.04.2014р. складає 18 347 880 грн. 02коп.,яка складається із: 465 349,5 доларів США - заборгованість за кредитом; 226 034,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 918 079,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем 10.09.2008р. укладено договір іпотеки № DNHLGB00000561/1, згідно із яким відповідач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру загальною площею 241,10 кв.м., житловою площею 239,70 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Ціна предмету іпотеки становить 3 162 866,85 грн. Договором іпотеки, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, тому реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов договору та ст. 629 ЦК України. Зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Позивач зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення с підставою для виселення всіх мешканців. Тому відповідач підлягає виселенню з житла. Отже, посилаючись на ст.ст. 209, 210, 526, 527, 530, 577, 629, 640, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України просить позов задовольнити. Представник позивача - Дорофєєв Д.В. (діє на підставі довіреності від 27.09.2013р. - а.с. № 30) в судове засідання 16.12.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним, в справі є відповідна розписка (а.с. № 66). Суду надав заяву від 16.12.2014р., в якій позов підтримав, просив розглянути справу за його відсутності, без фіксації технічними засобами, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. № 69). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 19.06.2014р., 10.09.2014р. та 13.10.2014р. не з'являвся, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 32). Згідно відміток на конвертах, що повернулися до суду, вони не вручені у зв'язку із «закінченням терміну зберігання» (а.с. № 33, 39, 42, 52). Відповідачу [PERSON] судова повістка в судові засмідання на 18.11.2014р. та 16.12.2014р. була вручена через представника відповідача - [PERSON] (діє за дорученням від 10.09.2014р. - 44), в справі є відповідні розписки (а.с. № 58, 67). Між тим, в ці судові засідання, ані відповідач, ані його представник повторно поспіль не з,явилися, про причини своєї неявки суд не сповістили, заяв про відкладення слухання справи не надали. За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за правилами ст. 169 ЦПК України і постановити рішення суду на загальних засадах ЦПК України, оскільки із осообистої заяви відповідача [PERSON] від 10.09.2014р. вбачається, що він позов не визнає, бажає, щоб його інтереси в подальшому представляла особа за дорученням (а.с. № 43). Розгляд справи відбувався за правилами ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.2006р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № DNHLGB00000561, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 627 386,92 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.06.2016р. (а.с. № 13 - 15). У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 29.04.2014р. утворилась заборгованість в сумі 1 609 463,16 доларів США, що за курсом 11,40 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.04.2014р. складає 18 347 880,02 грн., яка складається із: 465 349.,5 доларів США - заборгованість за кредитом; 226 034,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 918 079,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком (а.с. № 6 - 10). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем 10.09.2008р. укладено договір іпотеки № DNHLGB00000561/1, згідно із яким [PERSON] передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру загальною площею 241,10 кв.м., житловою площею 239,70 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Ціна предмету іпотеки становить 3 162 866грн. 85коп. (а.с № 16- 19). Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, тому реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов договору та ст. 629 ЦК України. Зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Але взяті на себе зобов'язання за вказаними кредитним договором позичальник не виконує стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні Кредитними договорами терміни. Ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ст. 1050 ЦК України). Відповідно до кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003р. іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст. 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. В порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно зобов'язання щодо погашення кредиту та процентів згідно графіку щомісячних платежів за договором не виконав, погашення кредиту не проводив, в зв'язку з чим станом 29.04.2014р. утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 1 609 463,16 доларів США, що еквівалентно 18 347 880 грн. 02 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. На виконання вказаної норми банком 28.03.2014р., було направлено іпотекодавю попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання зобов'язання за кредитним договором, однак вимога позивача залишилася без задоволення (а.с. № 11, 12). Як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41 своєї постанови № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При вирішенні даного спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, на виконання вимог п. 41 постанови Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5, з метою встановлення співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, судом було встановлено, що сума заборгованості за кредитним договором станом на 29.04.2014р. становить 18 347 880 грн. 02 коп. Розмір вартості предмету іпотеки, погоджений позивачем та відповідачем, в укладеному між ними договорі іпотеки становить 3 162 866 грн. 85коп. З огляду на що, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є співмірними, доведеними та обґрунтованими. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже, враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором та договором іпотеки, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення даних договорів в належній формі, встановлено невиконання [PERSON], як позичальником, на відміну від кредитора, своїх зобов'язань за кредитним договором, а також встановлена наявність у позивача права звернути стягнення в такому випадку на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, зважаючи на вимоги ст. 16 ЦК України та ст. 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає задоволенню та частина позовних вимог, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо позовних вимог банку з приводу виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з огляду на наступне. Згідно п. 43 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так, на адресу відповідача позивачем була направлена вимога, в якій зазначалось про наявність заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, її сума та строки погашення (а.с. № 11,12). Крім того, позивачем було попереджено відповідача, що у разі непогашення останнім існуючої заборгованості у повному обсязі, банк має наміри скористатися своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати в подальшому квартиру, що зумовить виселення відповідача та інших осіб зареєстрованих в ній. Між тим, суд не вбачає за можливе кваліфікувати дану вимогу банку, як вимогу про звільнення відповідачем та членами його родини займаної ними квартири, що є предметом іпотеки, як таку, що не була виконана у добровільному порядку. А тому звернення банку до суду з позовною вимогою щодо примусового виселення родини відповідача зі спірної квартири є передчасною. Крім того, згідно відповіді на запит суду ОСББ ТОВ «Перспектива Інвестмент» від 10.12.2014р. (а.с. № 65, 68) у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований, в тому числі і неповнолітні діти. Окрім того, відмовляючи у певній частині у задоволені позову, суд виходить з того, що судове рішення не може змінювати обсяг цивільних прав осіб, які не є учасниками судового розгляду. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог банку частково, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 3 654 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2). Сума судового збору в розмірі 243грн.60коп., сплачена позивачем за подачу позовних вимог про виселення, у зв,язку з відмовою в цій частині позовних вимог, поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідача не підлягає (а.с. № 3). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial