Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

19 жовтня 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 12 жовтня 2010 року, згідно якої отримала кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. При цьому відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті. Позивачем заявлена вимога стягнути з позичальника заборгованість за даним договором, яка утворилася в зв'язку з неналежним виконанням ним своїх договірних зобов'язань по поверненню кредиту, і становить 16787,79 грн., складаючись із заборгованості по кредиту в сумі 5982,79 грн., заборгованості по процентах в сумі 3751,81 грн., пеня за прострочене зобов'язання в сумі 4827,72 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 950 грн., штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 775,62 грн. (процентна складова). Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання представника не направив, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника банку. В ході судового розгляду представник відповідача позовних вимог не визнав та пояснив, що 12 жовтня 2010 р. позивачкою було підписано заяву для одержання платіжної картки при працевлаштуванні на роботу, однак ніяких кредитних коштів позивач не одержувала. Представник відповідача направив суду заяву про невизнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Справа розглянута за відсутності учасників судового розгляду та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. У своїх письмових запереченнях та в ході судового розгляду у засіданні 23 березня 2017 року представник відповідача позовних вимог не визнав, зазначив, що [PERSON] був відкритий рахунок у Приватбанку для одержання заробітної плати, однак вона не користувалася кредитними коштами банку. Свої заперечення також обгрунтовує наступним. Банком не надано Тарифів, які є складовою частиною кредитного договору, на сайті Банку в розділі з архівом Умов та правил надання банківських послуг найбільш ранньою редакцією зазначена редакція Умов від 01 квітня 2012 року, тобто після підписання заяви, на наданій Банком копії Умов та правил немає підпису позичальника, а тому неможливо встановити, яка саме редакція Умов діяла на момент підписання заяви, тому опублікування на сайті банку не може вважатися укладенням договору в письмовій формі, що є обов'язковим для кредитного договору. Крім того, сайт є власністю банку і банк може в будь-який момент змінювати його, в тому числі і щодо редакції опублікованих там Умов. Представник відповідача вважає безпідставним посилання банку у позовній заяві на ст. 207 ЦК України щодо можливості вчинення правочину в письмовій формі з використанням електронних засобів зв'язку, оскільки в даних відносинах не дотримано вимог ст.ст. 1, 7, 11 Закону України «Про електронний документ» через відсутність електронного цифрового підпису та доказів ознайомлення позичальника з Умовами на сайті. Зазначає, що позивачем не доведено самого факту опублікування Умов на час підписання заяви, опублікування саме тих умов, копія яких є в матеріалах справи, та чинність цих умов. Представник відповідача вказав, що банк не виконав ухвалу суду про надання оригіналу Умов та правил надання банківських послуг, так як посилання банку на ст. 140 ЦПК України не повинно прийматися до уваги, оскільки немає об'єктивних труднощів у доставці до суду оригінального примірника Умов. Крім того, банком також не виконано ухвали суду щодо надання суду виписка з рахунку первинних документів щодо видачі кредиту, зокрема, меморіальних ордерів, так як надана банком виписка з рахунку є не первинним документом здійснення операції, а регістром (списком) операцій, який до того ж не містить дати його складання та підпису особи, яка склала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюється на правовідносини щодо кредиту, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. 12 жовтня 2010 р. між кредитодавцем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк), та позичальником [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]), був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Як вбачається з тексту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідачем був заповнений розділ Анкети-заяви з додатковою інформацією, яка, згідно примітки, є обов'язковою до заповнення для отримання кредиту/кредитної картки, з зазначенням, зокрема, відомостей про свій сімейний стан, місце та стажем роботи, розміром заробітної плати, тощо. З наданих банком розрахунку заборгованості та виписок з банківської карти [PERSON] вбачається, що нею з банківських карт неодноразово використовувалися кошти шляхом одержання готівки через банкомати (з оплатою комісій) та оплату придбаних товарів (без сплати комісій) з зазначенням місць їх розташування, після чого баланс рахунку становив від'ємне значення. Також вносилися кошти на дані карту через термінали самообслуговування, після чого від'ємний баланс зменшувався на суму внесень. Дати та суми використання коштів з карт та внесення коштів у розрахунку заборгованості та виписці повністю співпадають. Таким чином, в суді знайшов своє підтвердження факт одержання відповідачем кредитних коштів та їх неповернення у повному обсязі, у зв'язку з чим позовна вимога стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5982,72 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, судом не вбачається підстав для задоволення решти позову. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи у виді Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не підписувалися відповідачем. Оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до правил та умов надання банківських послуг, а також погоджувався на Тарифи, а тому відсутні підстави для того, щоб вважати Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку та Тарифи, копії яких додані до позовної заяви, частиною укладеного між ПриватБанком та [PERSON] договору. На офіційному інтернет-сайті ПриватБанку відсутні Умови та правила надання банківських послуг, які діяли станом на день підписання відповідачем Анкети, що було перевірено в ході судового розгляду у судовому засіданні 23 березня 2017 року. Так як свої вимоги стягнення процентів, пені та штрафів обґрунтовані позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг, тому за таких обставин підстав для їх стягнення немає. Судовий збір, сплачений про подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог - 36,64 %.

Outcome: partial