Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

18.12.2019р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що [INFO] вона перебуваючи на тимчасово окупованій території, а саме в Донецькому клінічному територіальному медичному об`єднанні міста Донецька народила дитину чоловічої статі. Після народження дитини отримала медичне свідоцтво про народження №526/834 від 14.08.2019 року, в якому зазначено, що батьком дитини є [PERSON] Листом №16.31-25-299 від 17.12.2019 року Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив у реєстрації народження дитини, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024 (далі - Наказ). У зв`язку з викладеним, просить суд встановити факт народження дитини чоловічої статі [INFO] в м.Донецьк із зазначенням його батьків. Заявник в судове засідання не з`явилась, але до позову додала клопотання зі змісту якого вбачається, що заявлені вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. Представник заявника, адвокат Гос В.В. також надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з`явився, начальник відділу надав заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши фотознімки, з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, судом встановлено наступне. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заявниця [PERSON] є громадянкою України, про що свідчить додана до матеріалів справи копія паспорту серії [NUMBER] виданого 07 травня 2001 року Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області. Як було зазначено [PERSON] у заяві, вона [INFO] в м.Донецьк народила дитину чоловічої статі. З медичного свідоцтва про народження №526/834, виданого 14.08.2019 року Донецьким клінічним територіальним об`єднанням міністерства охорони здоров`я так званої «донецької народної республіки» в м.Донецьк, вбачається фіксування факту народження громадянкою [PERSON] дитини чоловічої статі [INFO] . Вказана копія медичного свідоцтва про народження дитини видане закладом, яке розташовано на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. В матеріалах справи мається відмова у проведенні державної реєстрації народження дитини №16.31-25-299 від 17.12.2019 року згідно якого, Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки заявником пред`явлено медичний документ форма якого не відповідає формі, визначеній Наказом. 18.12.2019 року до матеріалів справи через канцелярію суду було долучено фотознімки на яких зображена новонароджена дитини, а також дитина з невідомим чоловіком. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка гр. [PERSON] суду пояснив, що він мешкає однією сім`єю разом з заявницею в місті Донецьку з 2010 року, офіційно шлюбні відносини не реєстрували. [INFO] [PERSON] в м.Донецьку народила дитину чоловічої статі, батьком якої він є. Не заперечував факту свого батьківства новонародженої дитини, а також пояснив, що на доданих фотознімках зображений саме він разом зі своїм сином, якого народила заявниця [PERSON] . З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.12.2019 року № 16.31-5-4952, вбачається, що в архіві відділу та у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актовий запис про народження [INFO] дитини чоловічої статі, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VII, з змінами від 09.10.2015р., (у редакції чинній на момент звернення заявника з заявою), будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Також, відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», місцевим державним адміністраціям було рекомендовано забезпечити до 01.12.2014р. переміщення бюджетних установ, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з цим деякі лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я не здійснили переміщення, не змінили юридичної адреси та продовжили виконувати свої повноваження на тимчасово неконтрольованій території. Медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій території, вказують на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядкованості, що ставить під сумнів легітимність оформлення медичного свідоцтва про народження закладами охорони здоров`я, органами, установами, організаціями, місцем розташування яких є населенні пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За приписами ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України). Нормою ч.1 ст.294 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Аналізуючи вказані приписи законодавства, суд приходить до висновку, що надана заявницею копія медичного свідоцтва про народження, видане закладом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, тому цей документ є недійсним і не створює правових наслідків. Між тим, суд приймає до уваги роз`яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування положень ЦПК України стосовно особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, що викладені у листі від 15.04.2016 року №9-1130/0/4-16, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також справах проти Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilasku and Others v. Moldova and Russia»), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, із врахуванням «намібійського винятку», приходить до висновку, що рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України, щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на непідконтрольній території. Водночас, відповідно до абз.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Отже, зважаючи на викладені законодавчі приписи, суд приймає як належний доказ документ, що підтверджує факт народження у гр. [PERSON] дитини чоловічої статі [INFO] на тимчасово окупованій території. При цьому, суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п.18 Постанови Пленуму №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якої, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Підсумовуючи викладене, судом встановлено, про наявність факту народження громадянкою України [PERSON] , [INFO] , уродженкою с.Новоолександрівка Добропільського району Донецької області, дитини чоловічої статі, [INFO] в м.Донецьк, Україна, батьком якої є громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Слов`янськ Донецької області. На підставі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та

Outcome: approved