Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

17 травня 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , законний представник малолітньої особи [PERSON] її мати [PERSON] звернулись до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом шляхом виселення. Вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності квартирна [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності їм в рівних долях - 1/5 кожному співвласнику. Згідно адресної картки м. Рівне від 27.04.2018 р., виданої адміністратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради у вказаній квартирі зареєстровані всі вище зазначені позивачі та з 10.05.2017р. колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] , який не є власником квартири. Зазначають, що Відповідач жодного дня не проживав у вказаній квартирі, а приписка була необхідна йому лише для того, щоб отримати посвідку про постійне місце проживання в Україні, оскільки він являється громадянином Ісламської республіки Іран та був одружений із [PERSON] . Вказують, що шлюб між Відповідачем та [PERSON] (після одруження - [PERSON] ) був укладений 11.11.2011 року, а від спільного життя в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.11.2018р. позов [PERSON] до Відповідача про розлучення задоволено повністю та шлюб розірвано. Рівненський апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції в силі. Вказують, що після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON].На даний час [PERSON] з Відповідачем не пов`язані спільним побутом, через явно його агресивну поведінку старається уникати будь-яких зустрічей з ним, оскільки боїться за своє життя та здоров`я. У зв`язку з цим вони звернулись до суду для захисту свого права. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали суду заяву, в якій просили суд справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги просили задовільнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду, був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням наявним в матеріалах справи. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивачів. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності квартирна [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності - 1/5 кожному, а саме [PERSON] - дочка [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Згідно адресної картки м. Рівне від 27.04.2018 р., виданої адміністратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради у вказаній квартирі зареєстрований з 10.05.2017р. [PERSON] . Шлюб між Відповідачем та [PERSON] (після одруження - [PERSON] ) був укладений 11.11.2011 року, а від спільного життя в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.11.2018р. позов [PERSON] до Відповідача про розлучення задоволено повністю та шлюб розірвано. Рівненський апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції в силі. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч. 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За наведених обставин, вимога в частині подальшого зняття відповідача з реєстрації до задоволення не підлягає, оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, що є правовою підставою для зняття його з реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved