Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

17.12.2019 року АТ «Юнекс Банк» звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 03.08.2011 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №14.4.0811.ФО_К від 03.08.2011 року на купівлю нерухомого майна житлового призначення. Відповідно до умов договору остання отримала від банку кредит у розмірі 200000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних та кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 03 серпня 2026 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №14.4.0811.ФО_П від 03.08.2011 року, за умовами якого поручитель зобов`язався перед банком солідарно нести відповідальність за кредитним договором. Однак, позичальник взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 22.11.2019 року становить 278583,29 грн., яка складається з: 162222,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; 116361,03 грн. - сума заборгованості за процентами. У зв`язку з викладеним позивач просить солідарно стягнути з відповідача виниклу заборгованість а також понесені в розмірі 4178,75 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі, в якій просив задовольнити позовні вимоги АТ «Юнекс Банк» в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце, день та час розгляду справи в суді, причини неявки суду не відомі. Ніяких клопотань, заяв або відзив на позовну заяву від [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги банку не визнав та підтримує свою позицію, яка викладена у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що ніякої вимоги від банку щодо сплати заборгованості за порушення відповідачем [PERSON] зобов`язань по кредитному договору не отримував. Вважає, що його порука перед позивачем припинилась в повному обсязі, оскільки позивач не пред`явив до нього позов протягом шести місяців у 2014 році після прострочення [PERSON] кожного окремого щомісячного платежу, і на даний момент у нього немає обов`язків поручителя перед банком відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України. Просив відмовити АТ «Юнекс Банк» у задоволені позовних вимог щодо стягнення з нього заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] , яка не з`являється в судове засідання. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заяви представника позивача та відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2011 між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено кредитним договір №14.4.0811.ФО_К від 03.08.2011 року, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 200000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 відсотків річних та кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 03 серпня 2026 року. За умовами кредитного договору, позивач зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредитні кошти у розмірі 200000,00 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Юнекс Банк», а остання в свою чергу зобов`язалася їх повернути, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та здійснити інші платежі в порядку, строки та на умовах, передбачених цим Договором. Цільовим призначенням кредиту було придбання нерухомого майна житлового призначення на вторинному ринку житла (а.с.7-9). Відповідно до розділу 3 «права та обов`язки сторін» кредитного договору, [PERSON] взяла на себе зобов`язання щомісяця в трок до «10» числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного після укладення договору, сплачувати кредит рівними частинами в сумі 1111,11грн., здійснювати погашення суми нарахованих процентів та інших платежів передбачених умовами цього договору. Якщо десяте число припадає на неробочий день, погашення кредиту та нарахованих процентів за звітний місяць здійснюється в робочий день, що передує цьому дню. Погашення останнього платежу здійснюється не пізніше 03.08.2026 року. З наданої суду копії Додатку №1 до вищевказаного кредитного договору - Графіку погашення кредиту та нарахованих процентів вбачається, що відповідач [PERSON] , починаючи з 01.09.2011 року та по 03.08.2026 року повинна була щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1111,11 грн. При цьому, даним графіком було визначено прогнозну суму процентів, яку позичальник повинен був сплатити у розмірах, якщо виконання договору виконуватиметься належним чином (а.с.10-13). Вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надавши [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 200000,000 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи мається виписка по особовому рахунку від 03.08.2011 року про перерахування на рахунок № [NUMBER] грошових коштів в розмірі 200000,00 грн. за призначенням «видача кредиту [PERSON] » (а.с.14). Однак, відповідач [PERSON] свої обов`язки виконувала неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 22.11.2019 року становить 278583,29 грн. та складається з: 162222,26 грн. - суми заборгованості за кредитом; 116361,03 грн. - суми заборгованості за процентами. Також встановлено, що в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 03.08.2011 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладений договір поруки №14.4.0811.ФО_П. За умовами вказаного договору поруки, [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №14.4.0811.ФО_К від 03.08.2011 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії (а.с.17). Пунктом 1.3 договору поруки було визначено, що поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Згідно положень ч.1ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, частиною 4 статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент порушення зобов`язання за кредитним договором) закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Такі самі правила діяли і на момент укладання кредитного договору. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником та поручителем зобов`язання за кредитним договором (п.4.1 договору поруки) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина 4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Водночас Законом України від 03.07.2018р. № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (введений в дію 04.02.2019р.) до ч.4 ст.559 ЦК України було внесено зміни, в яких зазначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Умовами договору передбачено, що позичальник зобов`язаний кожний місяць до десятого числа здійснювати погашення заборгованості, але з 10.07.2014 року [PERSON] фактично перестала виконувати свої обов`язкові тобто сплачувати обов`язкові платежі відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.15). Таким чином поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК спливає у відповідне число місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст. 253 ЦК). Оскільки в договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки, як вже було зазначено, це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Таким чином право звернення до поручителя у АТ «Юнекс Банк» виникло на наступний день від дня порушення кредитного зобов`язання, тобто з 11.07.2014 року, а позивач протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя [PERSON] тобто до 11.07.2017 року, тому порука є припиненою у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України. Відтак підстави для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] - відсутні. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договору, що передбачено ст.11, ч. 2 ст.509 ЦК України. Згідно з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами в силу ст.629 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. У відповідності до положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач [PERSON] порушила умови кредитування та перестала надавати своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.15, 16). Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Згідно положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22.11.2019 року перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 278583,29 грн., що складається з: - 162222,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; - 116361,03 грн. - суми заборгованості за процентами. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного кредитного договору №14.4.0811.ФО_К від 03.08.2011 року не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що пред`явлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на основі досліджених в судовому засіданні доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову АТ «Юнекс Банк» та стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №14.4.0811.ФО_К від 03.08.2011 року в загальному розмірі 278583,29 грн., яка включає в себе суму заборгованості за кредитом в сумі 162222,26 грн. та суму заборгованості за процентами в розмірі 116361,03 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4178,75 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial