Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~19 липня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об?єктів культурної спадщини до [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та приведення об?єкту нерухомості в попередній стан. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху. \~ \~ \~ \~08 серпня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об?єктів культурної спадщини до [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, державного реєстратора ДП Центр обслуговування громадян Чернавської Інни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та приведення об`єкту нерухомості в попередній стан. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позову зазначено,\~що до\~Одеської місцевої\~прокуратури №3\~надійшло звернення\~заступника начальника\~Управління-начальника\~відділу охорони\~об`єктів культурної\~спадщини Воробйова\~О.В.\~та колективне\~звернення від\~мешканців будинку\~ [ADDRESS] про\~те,\~що за\~вказаною адресою\~громадяни Ізраїлю\~ [PERSON] \~та [ADDRESS] \~у вказаному\~будинку та\~проводяться будівельні\~роботи з\~надбудови поверху\~та зміни\~цільового призначення\~квартири на\~нежитлове приміщення\~готелю. В ході розгляду звернення Одеською місцевою прокуратурою № 3 встановлено, що є підстави для вжиття заходів представницького характеру, на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру». \~ \~ \~ \~Також, зазначають що громадянам Ізраїлю [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2017 року в рівних частках належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 512, 3 кв. м. Після чого на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 07.06.2017 № ОД08217583141, виконали будівельні роботи з реконструкції квартири [ADDRESS] у нежитлове приміщення готелю, змінивши загальну площу з 512, 3 кв.м. на 557 кв.м.. Державна реєстрація права власності за [PERSON] та [PERSON] на нежитлове приміщення готелю проведена 29.06.2017 року державним реєстратором Чернавська І.В.. Підставою для реєстрації права власності є декларація про готовність об`єкта до експлуатації за № ОД142171606239 виданої 09.06.2017 року Управлінням ДАБК ОМР. Після чого державним реєстратором Махортовим І.О. було внесено зміни до права власності [PERSON] та [PERSON] на вказане приміщення. \~ \~ \~ \~Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради складено накази № 01-13/37 та 01-13/38 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за № ОД08217583141 від 07.06.2017 року та про готовність об`єкта до експлуатації за № ОД142171606239 від 09.06.2017 року. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] наведені недостовірні дані в зареєстрованому повідомленні про початок виконання будівельних робіт. Таким чином, з метою поновлення державних інтересів та скасування права власності на майно, яке набуто усупереч нормам чинного законодавства, вбачається необхідність звернення місцевої прокуратури до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника державного підприємства «Центр обслуговування громадян» про залучення державного підприємства «Центр обслуговування громадян» до даної справи як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. 07 лютого 2019 року та 15 лютого 2019 року від Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву. В якій зазначено, що під час перевірок будівлі-пам`ятки по [ADDRESS] від 03.01.2018 року , 25.10.2018 року та 31.01.2018 року спеціалістами управління було зафіксовано проведення будівельних робіт у приміщеннях п`ятого поверху (кв. [ADDRESS] ) та горищі (надбудова мансандри) на зазначеній будівлі-пам`ятці. Проте, проектна документація або документація щодо отримання власниками зазначеної квартири дозволу на проведення робіт на розгляд до управління не надходила. Також, 15 лютого 2019 року від Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про залучення її до даної справи як третьої особи без самостійних вимог. 13 червня 2019 року від представника [PERSON] адвоката Берназ А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що у Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 були відсутні підстави для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, а саме звернення Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 є таким, що не відповідає нормам статті 23 ЗУ «Про Прокуратуру», та таким, що здійснене з грубим порушенням численних положень чинного законодавства України. Також, зазначив що на території міста Одеси саме на Одеську міську раду в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю покладено обов`язок здійснення архітектурно-будівельного контролю при виконанні будівельних робіт у будинку [ADDRESS] . Разом з тим, Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 не надав належної уваги вищезазначеним обставинам, невірно застосував норми права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що захист інтересів держави у зв`язку з здійсненням будівельних робіт у будинку [ADDRESS] належить до компетенції Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, а не на Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Також 13 червня 2019 року представника [PERSON] адвоката Берназ А.В. до суду надійшла заява, в якій просить не враховувати доводи, які надані Управлінням культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації в своїх пояснення від 07 грудня 2018 року та 15 березня 2019 року та не враховувати надані ними докази, у зв`язку з порушенням порядку подання доказів встановленого частиною 9 статті 83 ЦПК України, чим в свою чергу порушило процесуальні права [PERSON] та [PERSON] . Крім того, адвокат Берназ А.В. 13 червня 2019 року звернулась до суду з заявою про недотримання вимог, викладених у статтях\~175,\~177 ЦПК України\~при подані позовної заяви та просила залишити позов без розгляду чи без руху. 24 червня 2019 року від представника заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об?єктів культурної спадщини до суду надійшла відповідь на відзив. 05 серпня 2019 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Грицюк О.О. звернувся до суду з відзивом на позов, в якому також просив залишити позовну заяву без розгляду. 06 серпня 2019 року від заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об?єктів культурної спадщини до суду надійшли письмові пояснення на заяву про залишення позову без розгляду або без руху від 12 червня 2019 року. В яких просили позовну заяву подану в інтересах держави в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини до [PERSON] , [PERSON] , державних реєстраторів [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та приведення об`єкту нерухомості у попередній стан задовольнити у повному обсязі. Вважають, що у прокуратури наявні підстави для звернення до суду. В судовому засіданні 19 серпня 2019 року суд приєднав до матеріалів справи відзив на позовну заяву та інші документи надані учасниками справи. 14 листопада 2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] та [PERSON] від 05 серпня 2019 року про витребування доказів. Також 14 листопада 2019 року відмовлено задоволенні заяви представників [PERSON] та [PERSON] від 13 червня 2019 року та 05 серпня 2019 року про недотримання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України при поданні позовної заяви заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об?єктів культурної спадщини у залишенні позову без розгляду та без руху. Протокольною ухвалою суду від 14 листопада 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання з`явився представник Одеської місцевої прокуратури №3 зазначив, про зміну назви на Приморської окружної прокуратури м. Одеси, також просив задовольнити позов в повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі письмових доказів, що знаходяться в матеріалах справи. Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (стаття 1 Закону України «Про прокуратуру»). У відповідності до статті 2 Закону України «Про прокуратуру», на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках визначених законом. Виходячи з положень частини четвертої статті 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №924/1237/17, від 23.10.2018 року у справі №906/240/18, від 01.11.2018 року у справі №910/18770/17. Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються судами першої та апеляційної інстанцій, які мають досить широкий розсуд в оцінці підстав звернення прокурора. У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України. За змістом частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Право ефективний захист покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей\~12\~та\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 та 2\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2017року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Божемовською Н.В. за № 504 та № 505, в рівних частках належить квартира [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру було зареєстроване за відповідачами 06.04.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданий позивачем та копія якого є в матеріалах справи. В подальшому, державна реєстрація права власності за відповідачами [PERSON] та [PERSON] на нежитлове приміщення готелю по [ADDRESS] проведена 29.06.2017 року державним реєстратором Чернавська І.В., індексний номер 35909667. Підставою для здійснення державної реєстрації права стала декларація про готовність об`єкта до експлуатації за № ОД 142171606239, видана 09.06.2017 року Управлінням ДАБК ОМР. Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Суд зазначає, що державна реєстрація права власності за відповідачами на нежитлове приміщення готелю по [ADDRESS] , була проведена 29.06.2017 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ОД 142171606239, виданої 09.06.2017 року Управлінням ДАБК ОМР. Дана обставина свідчить про те, що відповідний орган державного архітектурно - будівельного контролю у встановленому законодавством порядку здійснив перевірку та зареєстрував декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 142171606239. Доказів повернення зазначеної декларації у зв`язку з її неправильним поданням чи оформленням з порушенням установлених вимог до суду не надано, що свідчить про правомірність державної реєстрації права власності за відповідачами, а також про дотримання законодавчо визначеного порядку її подання та форми заповнення. Що стосується наявних в матеріалах справи копій наказів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/37 та 01-13/38 від 13.03.2018 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за № ОД 082171583141 від 07.06.2017 року та про готовність об`єкту до експлуатації за № ОД 142171606239 від 09.06.2017 року, суд зазначає наступне. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що перевірка відомостей, зазначених замовником в декларації про готовність об`єкту до експлуатації, і як наслідок її реєстрація або повернення, здійснюється органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Тобто, саме у зазначений строк органом державного архітектурно-будівельного контролю здійснюється перевірка відомостей, вказаних замовником у відповідній декларації, а подальша реєстрація такої декларації свідчить про відсутність порушень у її оформленні та відомостями, які в ній відображені. В даному випадку, подана відповідачами декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 142171606239, була зареєстрована 09.06.2017 року Управлінням ДАБК ОМР, і в подальшому стала підставою для внесення відповідних змін про право власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд наголошує, що після реєстрації права власності на об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання. У зв`язку з чим, факт скасування такої декларації у подальшому органом, що її зареєстрував, не несе будь-яких правових наслідків. Крім того, сам факт реєстрації такої декларації та внесення змін про право власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року по справі №\~\~916/1986/18. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Окрім того, частина 2\~статті 328 ЦК України\~передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини субєктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. При цьому, стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивачем не надано ані належних, ані допустимих доказів порушення відповідачами положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» при поданні декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 142171606239, яка була зареєстрована 09.06.2017 року Управлінням ДАБК ОМР, а в подальшому вичерпала свою дію фактом виконання. Суд також звертає увагу на той факт, що предметом розгляду у даній справі є наявність чи відсутність факту зазначення відповідачами у деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про введення об`єкту в експлуатацію недостовірних відомостей. Перевірка таких відомостей, в силу положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відноситься до компетенції Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. З огляду на вищевикладене, Заступник керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси (до зміни назви - Одеської місцевої прокуратури № 3) не надав належної уваги вищезазначеним обставинам, невірно застосував норми права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що захист інтересів держави у зв`язку з здійсненням будівельних робіт у будинку [ADDRESS] належить до компетенції Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, а не Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси (до зміни назви - Одеської місцевої прокуратури № 3) в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини до [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, державного реєстратора ДП Центр обслуговування громадян Чернавської Інни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та приведення об`єкту нерухомості в попередній стан задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed