Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

18.11.2013 року до суду з зазначеним позовом звернувся позивач в обґрунтування якого вказав наступне: [INFO] помер батько позивача [PERSON], спадкоємцями за законом майна, що залишилося після його смерті є позивач та донька спадкодавця - [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] отримав [PERSON], при цьому дружина спадкодавця - [PERSON] відмовилась від спадщини на користь позивача. До спадкового майна, яке залишилося після смерті батька позивача, окрім житлового будинку, на який право власності в порядку спадкування за законом позивач вже оформив, належить ще й приватизована земельна ділянка, площею 0,1852 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства і яка розташована в [ADDRESS]. Право власності спадкодавця на вказану ділянку посвідчено державним актом на право власності, виданим 14.09.2004 року на підставі рішення Станично-Луганської селищної Ради від 25.11.2003 року за №740. Після спливу 6 місяців з дня смерті батька, позивач звернувся до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену ділянку, але при спробі отримати витяг з Державного земельного кадастру відносно ділянки для оформлення спадщини у відділі Держземагенства в Станично-Луганському районі при попередній перевірці обмінного файлу в форматі XML, було встановлено перетин з суміжною земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS]. Відповідно до висновку землевпорядної організації ПП «Вереск» виявлено невідповідність меж проміж вказаними в державному акті і встановленими в натурі. Встановлено, що невідповідність меж трапилася при камеральній обробці матеріалів геодезичної зйомки. В результаті фактична площа зменшилася на 0,0785 га порівняно з Державним актом та дорівнює 0,1067 га. Згідно Державного акту земельна ділянка була надана в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,15 га та ведення особистого селянського господарства - 0,0352 га. В результаті зменшення площі земельної ділянки до 0,1067 га, що фактично і знаходиться у володінні позивача на цей час і закріплено актом встановлення та погодження меж земельної ділянки, цільове призначення ділянки повинно залишитися лише одне - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, код цільового призначення - 02.01. Такий розмір ділянки відповідає вимогам ст. 121 ЗК України. Відповідно до рішення №35 від 26.02.2013 року змінилася адреса розташування ділянки, яка визначена у вищезазначеному Державному акті - з вул. У.Громової на вул. Громової Ульяни. Позивач має правовстановлюючий документ щодо спадкового майна - земельної ділянки у вигляді Державного акту на право власності на земельну ділянку, але у вказаному документі площа ділянки, міри ліній по периметру, цільове призначення не відповідають фактичним і дійсним даним по земельній ділянці. Таким чино, належного правовстановлюючого документу на ділянку позивач не може надати нотаріусу, як і позбавлений можливості надати останньому, за його вимогою, Витяг з державного земельного кадастру на державний акт, а тим самим, не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану ділянку. Позивач вимушений звернутися до суду з дійсним позовом в якому просить визнати частково недійсним рішення Станично-Луганської селищної Ради від 25.11.2003 року за №740 в частині визначення розміру ділянки площею 0,1852 га, залишивши розмір - 0,1067 га; в частині визначення цільового призначення ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,15 га, ведення особистого селянського господарства - 0,0352 га частково, залишивши - будівництво та обслуговування житлового будинку; скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1852 га, розташовану в [ADDRESS], що належить [PERSON]; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на земельну ділянку, площею 0,1067 га, розташовану в [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування житлового будинку. Під час розгляду справи в суді позивач уточнив заявлений ним позов та остаточно просив суд визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1852 га, розташовану в [ADDRESS], що належить [PERSON]; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на земельну ділянку, площею 0,1105 га, розташовану в [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування житлового будинку. Крім того, надав суду заяву, в якій уточнені вимоги підтримав повністю та просив їх розглянути за його відсутності. Представник відповідача, Станично-Луганської селищної Ради, Чугунова Г.П., проти уточненого позову не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача ПП «Вереск», Подрайко Ф.В., теж просив суд задовольнити уточнений позов та розглянути справу без нього. Представник третьої особи, відділу Держземагенства у Станично-Луганському районі, Махревич Т.О. погодилась з уточненим позовом [PERSON] та просила справу розглянути без неї. Третя особа [PERSON], вимоги позивача визнала, просила розглянути справу без її участі. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного: Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, його батьком записаний [PERSON] (а.с.7). Копії свідоцтв про народження та про укладення шлюбу вказують на те, що третя особа [PERSON] є донькою [PERSON], після укладання шлюбу з [PERSON] 04.02.1978 року отримала прізвище «[PERSON]» (а.с.8). Копія рішення виконавчого комітету Станично-Луганської селищної Ради за №740 від 25.11.2003 року та додатку до нього вказують на те, що було засвідчене право власності на земельну ділянку для індивідуального будівництва, площею 1105 кв.м., закріплену в тому числі і за [PERSON], згідно додатку, -2- с подальшою видачею державного акту на право приватної власності на землю. Остаточне встановлення меж провести при оформленні державного акту на право приватної власності на землю (а.с.9-11). З дослідженої у судовому засіданні копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.09.2004 року вбачається, що цим актом посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,185 га, що розташована в [ADDRESS], ця ділянка виділена рішенням Станично-Луганської селищної Ради від 25.11.2003 року за №740 для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,15 га та ведення особистого селянського господарства - 0,0352 га (а.с.12). Копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 07.08.2012 року підтверджує те, що [PERSON] помер в смт. Станиця Луганська [INFO] (а.с.13). Згідно копії рішення виконавчого комітету Станично-Луганської селищної Ради від 26.02.2013 року за №35 та переліку найменувань вулиць підтверджується факт зміни назви вулиці «У. Громової» на «Громової Ульяни» (а.с.14-17). Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] (а.с.20-28) підтверджується посилання позивача на те, що виявлено невідповідність меж проміж вказаними в державному акті і встановленими в натурі. Встановлено, що невідповідність меж трапилася при камеральній обробці матеріалів геодезичної зйомки. В результаті фактична площа зменшилася на 0,0785 га порівняно з Державним актом та дорівнює 0,1067 га. Згідно Державного акту земельна ділянка була надана в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,15 га та ведення особистого селянського господарства - 0,0352 га. В результаті зменшення площі земельної ділянки до 0,1067 га, що фактично і знаходиться у володінні позивача на цей час і закріплено актом встановлення та погодження меж земельної ділянки. Копія повідомлення про відмову у прийнятті заяви про надання відомостей з Державного земельного кадастру від 29.10.2013 року за №111 вказує на те, що при попередній перевірці обмінного файлу XML, було встановлено перетин з суміжною земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] (а.с.29). Довідка Станично-Луганського селищного голови від 08.11.2013 року за №867 свідчить про те, що на момент смерті [PERSON] - [PERSON] мешкала разом з ним та вони вели спільне господарство(а.с.30). Відповідно до копій технічного завдання на виконання робіт по розробленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, плану зовнішніх меж земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] та плану, складеного за матеріалами кадастрової зйомки 2013 року площа земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] складає 0,1105 га. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 21 ЦК України зазначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною. В даному конкретному випадку оспорюваний державний акт, виданий на ім`я [PERSON] отримано на підставі рішення Станично-Луганської селищної Ради від 25.11.2003 року за №740. Досліджене судом вказане рішення відповідає вимогам чинного та той час законодавства, питання щодо засвідчення права приватної власності на земельні ділянки в тому числі і батька позивача було вирішене у межах компетенції виконкому, площа земельної ділянки, а саме 1105 кв.м. відповідає технічній документації і жодних підстав для скасування вказаного рішення суд не вбачає, в той час як державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає зазначеному документу. Таким чином судом встановлено, що виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку містить в собі помилку щодо площі земельної ділянки, а саме: в акту зазначено 0,1852 га, в той час як відповідно рішення Станично-Луганської селищної Ради від 25.11.2003 року за №740, на підставі якого і був виданий вказаний акт зазначено - 1105 кв.м., крім того вказана в рішення площа також підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] (технічним завданням на виконання робіт по розробленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, планом зовнішніх меж земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] та планом, складеним за матеріалами кадастрової зйомки 2013 року). Суд ретельно вивчивши матеріали справи вважає, що оскільки ця помилка сталася не з вини позивача, крім того вона перешкоджає останньому належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, то і вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Не бачить суд і підстав для відмови в задоволенні вимог позивача в частині визнання за ним права власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька, оскільки встановив: Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 вказаного кодексу наголошує, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1220 цього кодексу наголошує на тому, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з вимогами статті 1225 цього кодексу - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, передбачено ст. ст. 1258 та 1261 ЦК України. Стаття 1268 цього кодексу надає право спадкоємцям як за заповітом так і за законом прийняти або не прийняти спадщину. При цьому для прийняття спадщини необхідно подати до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначено в ст. ст. 1269 та 1270 ЦК України. Повідомлення державного нотаріуса Станично-Луганської ДНК від 28.11.2013 року за №2061/01-16 та інф. Довідка зі Спадкового реєстру вказують на те, що 07.11.2013 року за реєстром №1-341 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та за реєстром №1-342 на грошові вклади на ім`я сина померлого [PERSON] - [PERSON].(а.с.35, 36). -3- Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та на грошові вклади померлого. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що залишилась після смерті його батька з тих підстав, що в державному акті, виданому на ім`я [PERSON] є помилки, окрім того він позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру, із-за того, що при попередній перевірці обмінного файлу XML, було встановлено перетин з суміжною земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за умови, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, детально вивчивши надані учасниками процесу документи, враховуючи те, що вимоги позивача відповідачами визнані в повному обсязі і таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд не находить підстав для відмови у задоволенні уточнених вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved