Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

18.03.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком [ADDRESS] та вселення її у спірний будинок. Свої вимоги мотивувала тим, що зазначений житловий будинок був придбаний за спільні її та відповідача кошти в період шлюбу, а тому в силу вимог ст. 60 СК України вона є його співвласником, однак користуватися спірним будинком ні вона ні їх спільний з відповідачем син [PERSON], не мають можливості, оскільки відповідач перешкоджає у цьому, змінивши замки на вхідних дверях та не впускає її у будинок. З цього приводу між ними виникла сварка, в ході якої відповідач завдав їй легких тілесних ушкоджень. З даного приводу нею було подано до суду скаргу згідно ст. 27 КПК України. Позивачка [PERSON], посилаючись на обставини викладені у позові, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила усунути перешкоди в користуванні відповідачем житловим будинком [ADDRESS], наголошуючи на тому, що за рішенням Новобузького районного суду від 21.03.2013 року вказаний будинок визнано їх спільною з відповідачем сумісною власністю, при цьому визнано за нею право власності на ? частину вказаного будинку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (телефонограмою). Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. Розгляд зазначеної справи неодноразово відкладався через відповідні клопотання відповідача в яких останній наголошував не розглядати справу за його відсутності, оскільки він не визнає позовних вимог позивачки, при цьому, жодних письмових заперечень на позов він до суду до цього часу не надав. Зазначені дії відповідача суд розцінює не інакше як затягування розгляду справи, тому за наявності для цього підстав та маючи згоду позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивача та її представників, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з січня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], народженого [INFO]. Їх спільне життя не склалося і 05.08.2011 року шлюб міжними за відповідним рішенням Новобузького районного суду розірвано. Відповідачу [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03.09.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за р./№2065 належить житловий будинок [ADDRESS] в якому зареєстрована і позивачка. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідач у зв'язку з настанням неприязних відносин з позивачкою, наприкінці вересня 2011 року замінив замки на вхідних дверях будинку для того, щоб [PERSON] не користувалася зазначеним домоволодінням та не пускає останню у приміщення будинку. Добровільної згоди позивачки на вибуття в інше місце проживання не було. Позивачка зверталася до відповідача з вимогами про вселення її у спірний житловий будинок та отримання ключів від вхідних дверей, однак відповідач був проти її вселення. З цих обставин, а також з приводу недосягнення між собою згоди щодо поділу спільно нажитого майна, між сторонами неодноразово виникали сварки, в результаті однієї із таких, що мала місце 14 квітня 2012 року, [PERSON] перебуваючи у спірному приміщенні наніс своїй колишній дружині [PERSON] численні удари руками в область голови та обличчя, чим заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Зазначені обставини встановлені Новобузьким районним судом при розгляді скарги [PERSON], поданої до суду в порядку ст. 27 КПК України, за результатом розгляду якої, порушено кримінальну справу відносно [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, провадження якої, у зв'язку з примиренням обвинуваченого і потерпілої, закрито (постанова суду від 21.03.2013 року). Стаття 47 Конституції України наголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу вимог ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений з займаного житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше ніж у порядку, передбаченому законом. Більш того, згідно з рішенням Новобузького районного суду від 21.03.2013 року, ухваленого по цивільній справі № 2/481/25/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, житловий будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю сторін та визнано за [PERSON] право власності на ? частину вказаного будинку (в ідеальній частці). Наразі рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач дійсно перешкоджає позивачці в користуванні житловим будинком [ADDRESS], тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79, 84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, яким є також витрати на правову допомогу. Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір та витрати на правову допомогу, які документально підтверджені у розмірі 114,71 грн. та відповідно 2000 грн.

Outcome: approved