Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], треті особи - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. На час звернення до суду в спірній квартирі зареєстровані її онук [PERSON], донька [PERSON] та малолітній онук [PERSON], які на початку 2008 року зібрали свої речі та пішли з квартири і з того часу за адресою реєстрації не проживають. Вказані вище особи мають інше місце проживання, однак знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажають. Факт реєстрації відповідачів в належній позивачу квартирі створює значні перешкоди в користуванні квартирою, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, в подальшому надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що не має іншого житла, та не має можливості зареєструватись в іншому приміщенні через відсутність права власності на житло у її цивільного чоловіка. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи- Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала частково, просила в задоволенні позову в частині визнання [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити через відсутність у відповідача іншого житла. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS] з 2008 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.7). Відповідно довідки ТОВ «КК «ДОМ.КОМ» в квартирі [ADDRESS] Дніпропетровської, разом з [PERSON], зареєстровані: [PERSON], [INFO], дочка власника, [PERSON], [INFO], онук власника, та [PERSON], [INFO], онук власника (а.с.8). Згідно акту від 08 квітня 2015 року, складеному мешканцями будинку №97 по вулиці Кропивницького в м. Кривий Ріг, та затвердженому майстром дільниці №16 ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» [PERSON], зі своїм малолітнім сином [PERSON], [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS] з 2008 року, мають інше житло, перешкод для проживання за вказаною адресою будь хто не чинить. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] надає [PERSON] грошові кошти на сплату комунальних послуг у розмірі 150-200 грн. щомісячно. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON], не проживає у [INFO] з 2008 року, добровільно залишив спірну квартиру, що підтверджується зібраними у справі доказами, у звязку з його реєстрацією в спірній квартирі позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності житлом, суд вважає за необхідне визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується вимог позивача про визнання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд вважає необхідним зазначити наступне. За змістом\~\~статті 156 Житлового кодексу України,\~\~члени сім'ї власника будинку,\~\~в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».\~\~ Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.\~\~\~\~ У відповідності до приписів ч.ч.1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.\~\~Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи наведені норми права, а також те, що донька позивача [PERSON] та її малолітній син [PERSON], які є членом сім'ї позивача, були зареєстровані в належній позивачу квартирі за її згоди, відповідач [PERSON] щомісяця надає грошові кошти позивачу на сплату комунальних послуг, причини не проживання не можна визнати неповажними, тому вони не можуть бути визнані такими, що втратили право користування цим житлом.

Outcome: partial