Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

18 грудня 2018 року позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх - [PERSON] та [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] про визнання останньої, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою по вулиці Одеська, будинок № 4 б, квартира 39, міста Мукачева, Закарпатської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі являються власниками вищевказаної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності. Дану квартиру позивачі отримали як члени сімї загиблого підполковника [PERSON] Окрім позивачів в квартирі зареєстрована ще одна дитина [PERSON] та попередня власниця даної квартири відповідач [PERSON] Відповідач не проживає в спірній квартирі з 2011 року. Оскільки, відповідач не є членом сім'ї власників квартири, будь яких домовленостей стосовної її реєстрації між ними не було, а реєстрація останньої в спірній вищевказаній квартирі порушує права позивачів як власників майна та призводить до сплати надмірних комунальних послуг. Позивач [PERSON], яка діє\~в своїх\~інтересах,\~та в\~інтересах неповнолітніх\~-\~[PERSON]\~та [PERSON] в судове засідання не зявилися, натомість в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без їх участі, при цьому позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань, відзиву на позовну заяву суду не надавала. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.\~\~\~\~ Згідно з даними Свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2016 року квартира, за адресою\~м.Мукачево,\~вул.Одеська,\~буд.4\~б,\~кв.39\~Закарпатської області належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дана квартира набута позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 34 від 23.02.2016 року. Вказані дані підтверджуються також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 59376448 від 19.05.2016 року (а.с.15, 16). Реєстрація відповідача у квартирі підтверджується довідкою ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» від 11.12.2018 року № 3-022331 (а.с. 17). Згідно акту ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» від 11.12.2018 року № 152, відповідач [PERSON] не проживає за адресою [INFO] з 2011року (а.с. 17) Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі \~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п. 3 частини другої\~ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до\~ст. 20 Цивільного кодексу України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. У\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV\~передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень\~ст. 8 Конституції\~та\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції\~ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої\~ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини першої\~ст.316 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~ст.318 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Частиною другою п.15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст.\~33\~Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у квартирі, за умови документально підтвердженого права власності позивачів на даний обєкт нерухомості, перешкоджає їм вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Отже, вимога за предметом позову у повній мірі відповідає законодавчо встановленому способу захисту порушеного права (ст.ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України), яке не визнається відповідачем. Як встановлено по справі, позивачі є співвласниками квартири у встановленому законом порядку, тому мають право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями\~ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. \~Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст.\~316,\~318 Цивільного кодексу України).\~\~ Поряд з цим, будь\~яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивачів права власності на квартиру, чи наявності у відповідача права на користування нею, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що в квартирі зареєстрований відповідач. Відповідно до інформаційного листа ВССУ про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла.\~У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивачі [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON] 10.03.2016 року на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради набули у власність квартиру [ADDRESS]. За даною адресою залишилася зареєстрованою колишня власниця квартири - відповідач [PERSON], яка за даною адресою не проживає. Оскільки у відповідності до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла має похідним втрату права користування зазначеним житловим приміщенням колишнього власника житла та припиняється разом з припиненням його права власності, то\~\~суд приходить до висновку, що обставини, викладені в позові знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.\~\~ Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved