Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

17 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 6575 доларів США, що еквівалентно 182837,60 гривень, та звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 18 червня 2014 року між ним та відповідачкою укладено договір позики на суму 106428 гривень, що еквівалентно 9050 доларів США, з остаточним строком повернення - 18 грудня 2015 року. Вказаний договір було посвідчено нотаріально. Але протягом 2014-2015 років грошові кошти повернуті [PERSON] частково у сумі 2475 доларів США. Його вимога до відповідачки від 19.11.2018 року залишена без задоволення. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики відповідачка передала в заставу (іпотеку) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 6 договору позики від 18.06.2014 року передбачено, що в разі прострочення виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики та наявності безспірної заборгованості позикодавець вправі стягнути заборгованість у примусовому порядку за рахунок майна, переданого в іпотеку. Просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 18.06.2014 року у розмірі 6575 доларів США, що еквівалентно 182837,60 гривень за курсом станом на 13.12.2018 року долару США - 27,808 гривень. В рахунок погашення заборгованості у сумі 6575 доларів США, що еквівалентно 182837,60 гривень за курсом НБУ станом на 13.12.2018 року - 27,808 гривень за один долар США за договором позики грошей від 18.06.2014 року, укладеним між ним та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В., звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з усіма надвірними спорудами та побудовами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., шляхом надання йому права продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ухвалою суду від 29 січня 2019 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28 березня 2019 року продовжено проведення підготовчого провадження та витребувано з Головного центру спеціальної обробки Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону [PERSON] . Ухвалою суду від 14 травня 2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 28 березня 2019 року представником позивача адвокатом Крохмальовою Л.П., діючою на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, надане клопотання про витребування від Державної прикордонної служби України відповідних відомостей щодо відповідачки. 28.03.2019 року позивачем надана заява про розгляд справи в його відсутності за участю його представника - адвоката Крохмальової Л.П. 15 квітня 2019 року та 23 вересня 2019 представником позивача адвокатом Крохмальовою Л.П. надані заяви про відкладення судового засідання, а 14 травня 2019 року нею надана заява про закриття підготовчого судового засідання без її участі та без участі позивача. 15 листопада 2019 року надані письмові пояснення представника позивача адвоката Крохмальової Л.П., зазначено про розгляд справи в її відсутності та про згоду на ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. У відповідності до п. 1 даного договору позики - позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику у власність грошові кошти (позику) в розмірі 106428 гривень, що еквівалентно 9050 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору (1 долар США = 11,76 гривень), а позичальник зобов`язується прийняти і повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 18 грудня 2015 року. Відповідно до п.4 договору позика повертається частинами, починаючи з липня 2014 року за відповідним графіком (а.с. 11-12). У розписці від 18 червня 2014 року відповідачкою [PERSON] зазначено, що вона взяла в борг у [PERSON] 9050 доларів США, зобов`язується повернути борг частинами за відповідним графіком з кінцевим терміном повернення - 18 грудня 2015 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що [PERSON] повернула борг частково: у розмірі 2475 доларів США. Неповернута заборгованість за договором позики складає 6575 доларів США, що еквівалентно сумі 159049 гривень 25 копійок, за офіційним курсом НБУ станом на день постановлення рішення - 24,19 гривень за один долар США. Отже, відповідачка не виконала зобов`язання по поверненню суми позики в розмірі 6575 доларів США у визначений договором позики грошових коштів від 18 червня 2014 року термін, тобто до 18 грудня 2015 року включно, а тому вважається такою, що прострочила зобов`язання за договором позики, порушила вимоги ст.1046, 1049, 530, 612 Цивільного кодексу України. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошових коштів між позикодавцем та позичальником був укладений договір іпотеки від 18 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округуДонецької області Бедненко С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2136/44, згідно умов якого позикодавцю в іпотеку було передано житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 14-17). Обумовлена сторонами договору іпотеки варість предмету іпотеки, відповідно до умов п. 2.1 договору іпотеки, складає 110000 гривень. Предмет іпотеки оцінений за домовленістю сторін. Пунктом 4.1. договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем (боржником) основного зобов`язання, іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу або згідно із Застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя - на розсуд іпотекодержателя. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд повинен розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд приходе до висновку про задовлення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 гривень, що сплачений останнім при поданні позову до суду.

Outcome: approved