Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

18.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» (далі ПАТ «Криворіжіндустрбуд») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію втрати частини заробітку та моральну шкоду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що з 20.10.2003 року працював в ПАТ «Криворіжіндустрбуд». 02.05.2018 року звільнився з роботи на підставі ч.5 ст.36 КЗпП України, в зв'язку з переведенням на інше підприємство. В день звільнення йому не було виплачено заробітну плату на загальну суму 20 967,82 грн. Крім заробітної плати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» йому належні виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 183,08 грн. Протиправними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка проявляється в душевних стражданнях щодо порушення права на отримання заробітної плати, пошуках додаткових джерел доходів, економії грошових коштів, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, у зв'язку з чим на підставі п. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що позивач працював в ПАТ «Криворіжіндустрбуд» в період з 20.10.2003 року по 02.05.2018 року, та звільнений з роботи на підставі ч.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та наказу від 02.05.2018 року № 42-к - а.с.10-15, згідно довідки ПАТ «Криворіжіндустрбуд» від 10.07.2018 року № 367, заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 20 967,82 грн. (з серпня 2017 року по квітень 2018 року) - а.с.16. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Нормами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплат за трудовим договором та інші виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 20 967,82 грн. За заявою позивача позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, залишено без розгляду, тому виходячи з норми ч.1 ст.13 ЦПК України вказана вимога судом не розглядається. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктами 2-4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 року № 159, визначено, що компенсація втрати грошових доходів, серед яких заробітна плата, проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати наданий позивачем здійснено відповідно до вимог вищевказаного законодавства, з урахуванням індексу споживчих цін за місяці невиплати вчасно заробітної плати, та становить 183,08 грн. В порядку ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Разом з тим, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер та ступінь душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, порушення звичного ритму життя, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає необхідним стягнути на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди - в іншій частині позову відмовити.

Outcome: partial