Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

17 липня 2014 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафу. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно договору №DOXRRX05600110 від 2 грудня 2007 року, укладеного між банком і [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 4137грн.60коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 27 лютого 2014 року утворилася заборгованість: за кредитом в сумі 3361грн.29коп., відсоткам за користування кредитом в сумі 204грн.61коп., по комісії за користування кредитом в розмірі 912грн.33коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 15896грн.27коп., а всього в розмірі 20374грн.50коп. Від цієї суми заборгованості позивачем віднімається сума 4429грн.42коп., що стягнута з [PERSON] за судовим наказом, виданим Костянтинівським міськрайонним судом 5 вересня 2008 року, і заборгованість з урахуванням цього складає 15945грн.08коп. Відповідно до п.5.3.Умов та правил надання банківських послуг нараховані штрафи: 500грн. (фіксована частина) та 797грн.25коп. (процентна складова), і таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором, яку просить стягнути Банк з [PERSON], складає 17242грн.33коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити, застосувавши позовну давність. Відповідач [PERSON] не заперечує, що отримала кредит у вказаному розмірі, деякий час погашала заборгованість по кредиту, а потім у зв'язку з важким матеріальним становищем припинила сплату кредитної заборгованості. Що стосується умов отримання та сплати кредиту, то вона не знайома з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які є в матеріалах справи, а також їй невідомо, яким чином 2 грудня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом зарахована сума 360грн., оскільки вона взагалі не погашає заборгованість з 2008 року. Представник відповідача, як одну з підстав відмови у задоволенні позову, вказує на те, що стягнення заборгованості за кредитним договором вже мало місце за судовим наказом від 5 вересня 2008 року, а тому позивач не має права вимагати повторного стягнення заборгованості. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Судом встановлено, що згідно договору №DOXRRX05600110 від 2 грудня 2007 року, укладеного між банком і [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 4137грн.60коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с.5-8). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із пункту 3.2.8. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам вбачається, що позичальник зобов'язується надавати банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, включаючи кредит, винагороду й відсотки за користування кредитом, які передбачені заявою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] погодилась з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, про що свідчать її підписи у заяві, факт отримання та часткового погашення кредиту. Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим за судовим наказом, виданим Костянтинівським міськрайонним судом 5 вересня 2008 року, з неї була стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 3721грн.29коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 151грн.39коп., заборгованість по комісії в розмірі 506грн.85коп., пеня в розмірі 49грн.89коп., а всього без врахування судових витрат 4429грн.42коп. (а.с.47). Враховуючи, що тіло кредиту за договором дорівнює 4137грн.60коп., а за судовим наказом стягнута заборгованість за тілом кредиту 3721грн.29коп., то при розрахунку заборгованості за позовом повинна фігурувати сума такої заборгованості 416грн.31коп. (4137грн.60коп.-3721грн.29коп.) та нараховані на неї відсотки та інші виплати. Але позивачем вказано, що заборгованість за тілом кредиту станом на 27 лютого 2014 року складає 3361грн.29коп., та наданий розрахунок заборгованості (а.с.4), який судом не може бути визнаний правильним з наведених вище підстав. В той же час, у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач та його представник. Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані умовами, викладеними в заяві позичальника №DOXRRX05600110 від 2 грудня 2007 року, відповідно до якої Банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4137грн.60коп. на строк 12 місяців з 02.12.2007р. по 02.12.2008р. включно з умовами сплати за користуванням кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 469грн.31коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с.5). Отже, сторони встановили строки виконання зобов'язань щомісячним погашенням платежів. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України, а саме, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі і відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту, з яким ознайомлена відповідачка, строк позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за отриманим кредитом встановлений сторонами тривалістю 5 років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити остаточне повернення кредиту не пізніше 2 грудня 2008 року. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення як основного зобов'язання, так і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконувала щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів. Погашення відбувалося до березня 2009 року (а.с.28-34) шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] 17 липня 2014 року, тобто пропустив строк звернення в суд з позовом, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом не приймаються до уваги доводи представника позивача про переривання перебігу позовної давності визнанням [PERSON] свого боргу перед Банком, про що свідчить часткове погашення нею 2 грудня 2011 року заборгованості за кредитним договором в розмірі 360грн., оскільки таке погашення відповідачкою заперечується і це підтверджується копією меморіального ордеру від 2 грудня 2011 року, відповідно до якої платником цього платежу виступає не [PERSON], а є надходження за позовами (а.с.35).

Outcome: dismissed