Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

19.09.2014 року до суду подано позов, в якому позивач просить суд визнати за ним право власності на самовільно побудовані житловий будинок літ. «А-2» та гараж літ. «Е», що розташовані в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, пояснивши, що будинок, розташований в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS] він отримав у спадок. На земельній ділянці додатково звів будинок літ. «А-2» та гараж літ. «Е». Позивач стверджує, що не має можливості поза судовим порядком оформити право власності на будинок, оскільки отримав роз'яснення про те, що оформлення права власності на самовільно зведене нерухоме майно законодавчо не врегульоване, тому просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомлено, тому за згодою позивача суд розглянув справу за відсутності представника відповідача. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. 23 лютого 2001 року на ім'я позивача Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстровий № 1-219, видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок літ. «А-1», сараї літ. «Б», «В», вбиральню літ. «Г», огорожі № 1-2, колонку № 3, що розташовані в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS]. Зазначена земельна ділянка за цією адресою отримана позивачем у власність згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія І-ХР № 070723. Відповідно до копії технічного паспорту та технічного висновку, виконаного ТОВ «Архітектурне бюро Харківського району» від 07.08.2014 року встановлено, що на земельній ділянці, яка розташована в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS] позивач без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту самовільно побудував у 2002 році будинок літ. «А-2» та гараж літ. «Е». На час зведення такого нерухомого майна діяли положення ЦК України в ред. 1960 року, а тому до такої забудови не застосовуються положення ЦК України в ред. 2004 року. В даному випадку до правовідносин, що виникли у 2002 році застосовується положення ст. 105 ЦК України в ред. 1960 року, якою визначено, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Крім того, слід зазначити, що за відсутності проектної документації неможливо визначити ступінь готовності об'єкта нерухомого майна, і в матеріалах справи відсутні докази того, що будинок літ. «А-2» та гараж літ. «Е» закінчені будівництвом та введені в експлуатацію, що не дає підстав для застосування положень ст. 331 ЦК України в ред. 2004 року. Враховуючи ту обставину, що частина об'єктів нерухомого майна, що розташований в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS], а саме будинок літ. «А-1», сараї літ. «Б», «В», вбиральня літ. «Г», огорожі № 1-2, колонка № 3 зареєстрована за позивачем на праві власності у встановленому законом порядку, то суть позовних вимог про визнання прав власності на будинок літ. «А-2» та гараж літ. «Е», що розташовані в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS] є вимогами про визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна, тому до таких вимог застосування правил ст. 376 ЦК України не передбачено. Також суд враховує, що відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем не виникло спірних правовідносин щодо самовільно побудованої частини нерухомого майна, яке розташоване в Харківській області, Харківському районі, [ADDRESS], оскільки відповідачем не здійснено дій і не допущено бездіяльності, що порушує законні права та інтереси позивача, а тому підстави для судового захисту прав позивача відступні. Враховуючи наведене суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позову і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed