Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

17 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії, однак їй було відмовлено, оскільки згідно наданої трудової книжки її ім`я російською мовою зазначено « [PERSON] ». На теперішній час вона не може оформити пенсію. На підставі переліченого просить суд встановити факт того, що трудова книжка серії [NUMBER] , заповнена 10 жовтня 1978 року, належить їй - [PERSON] . Заявник надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Представник заінтересованої особи - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Вирішення справи покладає на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Як вбачається з копії атестату [NUMBER], [PERSON] 01 вересня 1976 року вступила до технічного училища №60 міста Жданова Донецької області, та 25 липня 1978 року закінчила повний курс технічного училища за професією - продавець продовольчих товарів. Згідно довідки Маріупольського професійного ліцею сфери послуг і торгівлі №208 від 12 серпня 2020 року, [PERSON] дійсно навчалась в технічному училищі №60 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року. На підставі наказу №67 від 31 січня 2006 року Міністерства освіти і науки, технічне училище №60 перейменовано на Маріупольський професійний ліцей сфери послуг і торгівлі. З копії атестату про середню освіту [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у 1979 році закінчила повний курс вечірньої середньої школи №11 м. Жданова Донецької області. З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що вона заповнена 10 жовтня 1978 року російською мовою на прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] », [INFO] . З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , 29 листопада 1983 року уклав шлюб із [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 4324. Після укладення шлюбу прізвище дружині присвоєно - [PERSON] . З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 1997 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , [INFO] , місце народження: село Катеринівка Бердичівського району Житомирської області. З копії картки платника податків, виданої 08 квітня 1998 року ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, [PERSON] одержала ідентифікаційний номер - [NUMBER] . З копії свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне старування № [NUMBER] вбачається, що воно видано на прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про шлюб, виданого 30 квітня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, вбачається, що 30 квітня 2013 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружині - [PERSON] . Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд зауважує, щог заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним. Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що трудова книжка, заповнена російською мовою 10 жовтня 1978 року, дійсно належить [PERSON] , про що свідчить відповідність у наданих документах. При цьому наявність помилки при написанні анкетних даних заявника у трудовій книжці позбавляє її можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вказаного,

Outcome: approved