Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

17 вересня 2018 року представник КЗ 1ОСЛ м.Ромни звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] 14.09.2018 року о 14 год. 25 хв. була доставлена на санпропускник у супроводі працівників поліції. Черговий лікар зробив висновок , що пацієнтка виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії з агресивною поведінкою», та винесла рішення про необхідність госпіталізації даного пацієнта до стаціонару у примусовому порядку. 14.09.2018 року пацієнтка була оглянута комісією лікарів - психіатрів , які прийшли до висновку, що на теперішній час остання страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Тому просила винести рішення суду про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. У судовому засіданні представник КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни, підтримала заяву та прохала її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. В судовому засіданні пояснила, що раніше [PERSON] перебувала на лікуванні в 1 ОСЛ та була виписана в зв'язку з покращенням психічного стану. На сьогоднішній день [PERSON] агресії не проявляє. [PERSON] та адвокат заперечували проти заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява, в якій просив справу слухати без його участі, заяву підтримав та просив її задовільнити. Прокурор вважав, що заява задоволенню не підлягає . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішеннями Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року та від 04 вересня 2015 року , а також рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 11.05.2017 року до [PERSON] застосовувалась примусова госпіталізація до психіатричних закладів. Згідно довідки 1 ОСЛ від 17.09.2018 року [PERSON] хворіє психічними захворюваннями з 2014 року. З приводу захворювання багаторазово і тривалий час знаходилася на лікуванні в 1 ОСЛ . Остання госпіталізація з 18.05.2017 року по 31.05.2017 року. У висновку комісії лікарів - психіатрів від 14.09.2018 року, зазначено , що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу» та потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку згідно ст.. 14 п. а ЗУ «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» , особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів належним чином не обґрунтований і в судовому засіданні вказаний висновок також не був належним чином конкретизований та обґрунтований лікарем психіатром. У висновку комісії лікарів-психіатрів від 17.09.2018 року зазначено про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку згідно ст.. 14 п. а ЗУ «Про психіатричну допомогу» , тобто в зв'язку з тим, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Лікар-психіатр Кравчук О.П. в судовому засіданні не змогла пояснити в чому полягає небезпечність [PERSON] для неї самої та оточуючих . В той же час сама лікар - психіатр Кравчук О.П. в судовому засіданні пояснювала , що після проведеного раніше лікування та на даний час [PERSON] агресії не проявляє. В судовому засіданні [PERSON] вільно орієнтувалася в часі та просторі. Пояснювала, що в даній лікарні вона лікувалася , на даний час почуває себе добре. Проводить лікування амбулаторно за місцем свого проживання та приймає призначені їй ліки. З сусідом [PERSON] у неї неприязні відносини і він на неї постійно пише різні скарги. Заперечувала проти примусової госпіталізації. Тому суд приходить до висновку, що висновок комісії лікарів- психіатрів від 17.09.2018 року не відповідає дійсності , оскільки [PERSON] на даний час не вчиняє та не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Направлення на госпіталізацію у психіатричну лікарню [PERSON] від 14.09.2018 року видане Лебединською ЦРЛ , суд не може прийняти до уваги та оцінює його критично, оскільки дане направлення ґрунтується на поясненнях сусіда [PERSON] з яким у [PERSON] вже тривалий час склалися неприязні стосунки . Сам [PERSON] в судове засідання не з'явився та не надав суду пояснення. Вказане також підтверджується рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року про відмову в задоволенні заяви завідуючої 4-м відділенням КЗ 1 ОСЛ м.Ромни про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку, в якому також зазначено, що вже на той час між [PERSON] та [PERSON] був конфлікт. Крім того, надані до матеріалів справи постанови Лебединського районного суду Сумської області від 04 червня 2014 року, 30 липня 2014 року та 29 вересня 2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП , суд також не може взяти до уваги , оскільки дані постанови не є належним доказом того, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, самі постанови були винесені чотири роки тому, після чого [PERSON] проходила лікування в 1 ОСЛ та була виписана в зв'язку з поліпшенням стану здоров'я. На час розгляду цієї справи ніяких документальних підтверджень з приводу будь-яких неправомірних дій [PERSON] після її лікування суду не надано. В порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України представником спецлікарні в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів , що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Згідно частини першої статті 29 Конституції України,- кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Суд вважає, що примусова госпіталізація [PERSON] при таких обставинах призведе до порушення її Конституційних прав на свободу та особисту недоторканність. Потреби в примусовій госпіталізації [PERSON] не має. Психіатричну допомогу [PERSON] може отримувати амбулаторно , поза межами психіатричного закладу . Тому заяву представника Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» завідуючого 3-м відділенням Кравчук Олесі Пилипівни, заінтересована особа: [PERSON], про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed