Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

18.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 3000 грн., щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання, посилаючись на те, що син навчається на 1 курсі денного відділення Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач добровільно не надає. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі ? частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення сином навчання. Заслухавши позицію позивача та заперечення відповідача, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. Відповідно до представлених документів сторони по справі є батьками [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження I-ЖД №142508), який є студентом першого курсу денного відділення Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім..Академіка Лазарєва та з лютого 2018 року отримує стипендію у розмірі 1600 грн. (Довідки №000354 від 20.02.2018 року №122 від 27.02.2018 року). Як було встановлено у судовому засіданні обидва з батьків працездатні, мають постійний заробіток. Позивач працює в Миколаївському муніципальному колегіумі на посаді вчителя, її середньомісячна заробітна плата становить біля 5000 грн. Вілповідач є військовим пенсіонером та працює вантажником на Заводі Екватор, його середньомісячний дохід складає близько 5000 грн.. Відповідно до ст. ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до двадцяти трьох років, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги за умови що вони можуть надавати таку допомогу. Згідно п.20 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судпми окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оцінивши сукупність наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що відповідач має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з фактичних встановлених обставин по справі (факту того, що [PERSON] офіційно працює, має стабільний заробіток та постійний дохід у вигляді пенсії) а також положень ст..ст.183,184 СК України, та вважає за доцільне, стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). При визначенні розміру аліментів у частці від заробітку [PERSON]., суд керувався тим, що відповідач працює, має постійний заробіток, а отже відповідно до приписів ст..183 СК України повен сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу). Крім того, визначення розміру аліментів у частці від заробітку відповідача, суд вважає доцільним також виходячи і з інтересів повнолітньої дитини, оскільки забезпечить належний їх розмір у разі підвищення розміру заробітної плати та тепнсіїї [PERSON] Відповідно до положень ст..141 ч.2 п.1 ЦПК України з [PERSON]. підлягає стягненню судовий збір в дохід держави..

Outcome: partial