Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

18.09.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 30% з усіх видів доходу відповідача, а також стягнути з нього додаткові витрати на лікування сина в розмірі 1000,00 грн. з подальшою індексацією. В обґрунтування вимог зазначає, що від шлюбу з відповідачем сторони мають сина [PERSON]. На даний час вона та відповідач проживають окремо, син перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, допомоги у матеріальній чи натуральній формі їй не надає. Крім того, зазначає, що їх син [PERSON] являється інвалідом дитинства по слуху. Для покращення його здібностей розмовляти потребує лікування та постійного спілкування з логопедом. Призначеної пенсії на дитину-інваліда для цих цілей не вистачає, у зв'язку з чим вона несе додаткові витрати на утримання дитини, участь у яких повинен брати і відповідач. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував. Зокрема, зазначив, що на даний час він ніде не працює, являється інвалідом ІІІ групи з дитинства по слуху, має на утриманні матір похилого віку, яка також є інвалідом ІІІ групи по слуху. Його дохід складає допомога по інвалідності у розмірі 949 грн., його матір отримує пенсію у розмірі 1074,00 грн. Крім того, він щомісячно надає відповідачці матеріальну допомогу, а саме, купує продукти харчування на суму 300-320 грн. Також звертав увагу суду на те, що позивачка матеріально забезпечена, зараз проживає з іншим чоловіком, отримує соціальну допомогу від держави на себе, так як є інвалідом ІІІ групи по слуху з дитинства та на дитину. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2012 року зареєстрували шлюб, що вбачається і з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 05.10.2012, виданого ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], який народився 28.02.2014, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11.03.2014, виданим ВДРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києві від 10.09.2015 шлюб між сторонами розірвано. На час розгляду справи син [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІІ групи інвалідності по слуху, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 02.11.2011 серія АД №175411. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, позивачка перебуває на обліку в управлінні та одержує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда віком до 18 років. Відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER], позивачці безстроково призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи з дитинства по слуху. Відповідач [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІІ групи інвалідності по слуху, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 05.03.2013 серія 10 ААА №795885. Відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER], відповідачу безстроково призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи з дитинства по слуху. Відповідач має на утриманні непрацездатну матір [PERSON] Згідно представлених відповідачем довідок, виданих Солом'янським районним управлінням ПФУ, розмір пенсії відповідача складає 949,00 грн., його матерів 1074,00 грн. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доводи відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини самі по собі не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для відмови у позові, оскільки в даній справі існує спір про їх розмір. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповідно до довідки до акту огляду МСЕК є обмежено працездатним, у зв'язку з цим може отримувати додатковий дохід, окрім пенсії по інвалідності. В той же час позивач зазначив, що на час розгляду справи він ніде не працює та надає матеріальну допомогу у розмірі 300-320 грн., тобто фактично 1/3 частину від свого доходу. Таким чином, виходячи з даних обставин справи, ґрунтуючись на наведених вище положеннях норм права, суд вбачає наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу, та як вважає, що такий розмір аліментів буде достатнім для створення дитині необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації її життя, та відповідатиме вимогам закону щодо рівності батьків у зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пункт 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства по слуху. З пояснень позивачки слідує, що для покращення його здібностей розмовляти [PERSON] потребує лікування та постійного спілкування з логопедом. При цьому розмір додаткових витрат в сумі 1000,00 грн. позивачкою необгрунтований. Позивачка не зазначила з чого вони складаються та не надала доказів на підтвердження даних обставин. В судовому засіданні позивачка зазначила, що [PERSON] потребує занять з логопедом з рази в тиждень вартість одного заняття коштує 100,00 грн. Таким чином з розрахунку 12 занять в місяць, додаткові витрати позивачки, зумовлені особливостями розвитку дитини, складають 1200,00 грн. З урахуванням зазначеного, враховуючи, що відповідач має на утриманні непрацездатну матір, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на дитини частково, а саме в розмірі 500,00 грн. При цьому суд враховує, що відсутність у відповідача доходу відповідно до закону не є тією підставою, яка звільняє його від участі у додаткових витратах на дитину, а також те, що відповідач за своїм станом здоров'я має можливість отримувати додатковий дохід, що було встановлено в ході судового розгляду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial