Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

18.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, просила визнати договір купівлі-продажу будинку від 04.09.2009 року недійсним (удаваним) та скасувати державну реєстрацію житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу будинку від 04.09.2009 року є недійсним з підстав передбачених ст. ст. 215, 235 ЦК України, оскільки сторони не мали на меті укладання договору купівлі-продажу, а фактично відбулись правовідносини позики між відповідачем та її сином, які припинились належним виконанням грошових зобов'язань позичальником, в яких позивач вважала себе майновим поручителем та реєстрація права власності здійснена лише 17.05.2017 року. 19.10.2017 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Малахова Галина Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова залишена без руху, відповідно до ч.1 ст. 119,121 ЦПК України ( в редакції до 15.12.2017 року). 20.11.2017 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Малахова Галина Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації та призначено судове засідання. 05.02.2018 року представником позивача подана заява про забезпечення позову (доповнена 06.02.2018), шляхом накладання арешту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] із забороною вчиняти будь-які дії, стосовно виселення [PERSON] та членів її родини з вищезазначеного будинку. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року заява про забезпечення позову повернута. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. У призначене судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотання про відкладення розгляду справи не надали, про причини не явки суд не повідомили. Представник відповідача та відповідач у призначене судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. 03.04.2018 року представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову заперечував з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву від 12.03.2018 року. З відзиву на позовну заяву від 12.03.2018 року вбачається, що відповідач вважає договір купівлі-продажу житлового будинку будинок з будівлями та спорудами номер [ADDRESS] відповідає нормам чинного законодавства, нотаріально посвідчений та сторонами в належній формі була досягнута згода з усіх істотних умов договору. Підстави для визнання договору недійсним відсутні. Посилання позивача на те, що реєстрація права власності здійснена лише 17.05.2017 року не свідчить про недійсність договору, оскільки законодавством України не встановлені строки реєстрації права власності на придбаний об'єкт нерухомості. Жодних договорів позики зі [PERSON] не укладалось, грошові кошти [PERSON] не позичались, договорів про забезпечення грошових зобов'язань з позивачем також не укладалось. Враховуючи нез'явлення позивача, представника позивача, які були належним чином повідомлені, заяву представника відповідача про розгляд справи за його відсутністю, суд вважає за можливим розглянути справу за їх відсутністю на підставі матеріалів справи. Дослідивши позовну заяву позивача з додатками, відзив відповідача на позовну заяву, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем 04.09.2009 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив житловий будинок з будівлями та спорудами номер [ADDRESS], за 10780 ( десять тисяч сімсот вісімдесят) доларів США, яку покупець повністю сплатив продавцю у національній валюті за офіційним курсом НБУ на день укладання договору ( 1 долар США-7,98 гривень) у розмірі 86024,4 ( вісімдесят шість тисяч двадцять чотири) гривні 40 коп., ще до підписання договору. Вищезазначений договір підписаний обома сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за № 2531. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 17.05.2017 року зареєстровано право власності житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі купівлі-продажу від 04.09.2009 року за № 2531. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 13.03.2018 року за адресою: [ADDRESS] відомості про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за вищезазначеною адресою відсутні. Відповідно до ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та/або неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового/реального результату. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі відповідно до ст. 657 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З позовної заяви вбачається посилання позивача на недійсність вищезазначеного договору купівлі продажу житлового будинку від 04.09.2009 року з підстав передбачених ст. ст. 215,235 ЦК України, оскільки сторони не мали на меті укладання договору купівлі-продажу, а фактично відбулись правовідносини позики відповідача з її сином, які припинились належним виконанням грошових зобов'язань позичальником, в яких позивач вважала себе майновим поручителем та реєстрація право власності здійснено лише 17.05.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ч.2 цієї статті якщо буде встановлено, що правочин, який вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до вимог ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Судом встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу містить підпис обох сторін, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за № 2531, 17.05.2017 року зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договру купівлі-продажу від 04.09.2009 року за № 2531. Позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення іншого правочину між позивачем та відповідачем, який вони насправді вчинили, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Позивачем не надано доказів укладання договору позики між [PERSON] (сином позивача) та [PERSON], передання останньому грошових коштів, саме за договором позики, укладання договорів на забезпечення грошових зобов'язань між позивачем та відповідачем. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надані доказі в обґрунтування позовних вимог, які б свідчили, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 04.09.2009 року є удаваним, позивачем не доведено обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed