Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

19.03.2019 року до канцелярії суду надійшла вказана заява [PERSON] , в якій заявниця просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] на день його смерті за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , що з огляду на похилий вік та стан здоров`я на день смерті проживав разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому заявниця здійснювала за ним догляд, вони вели спільне господарство, тому вона фактично прийняла спадщину після смерті батька. Однак при зверненні до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом вже після спливу шестимісячного строку заявницею було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] . При цьому заявниця протягом шестимісячного строку не відмовилася від спадщини, і дійсно доглядала за своїм батьком, який на день своєї смерті проживав разом з нею, проте оформити свої спадкові права нотаріально позбавлена можливості через те, що відсутній факт підтвердження прийняття спадщини, у зв`язку з чим заявниця зараз вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання 18.06.2019 року заявниця та її представник за договором про надання правової допомоги від 25.01.2019 року адвокат Біловус Р.В. не з`явилися, представник заявниці через канцелярію суду подав письмову заяву, відповідно до якої заявлені вимоги підтримав, розгляд справи просив проводити без його участі. Представники заінтересованих осіб у судове засідання також не з`явилися. Золочівський селищний голова Канівець Л.В . завчасно подав через канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд вказаної справи за відсутності представника селищної ради, вирішення справи поклав на розсуд суду. Представник Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявниці та свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що 18 жовтня 1954 року Удянською сільською радою Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 26, та 25.10.2016 року Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, видано повторно свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Крім доньки [PERSON] у [PERSON] було ще двоє дітей - доньки [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25.10.2016 року № 00017248892 28 вересня 1974 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 4865. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON] . [PERSON] на підставі розпорядження Золочівської райдержадміністрації від 19 грудня 2002 року № 344 передана у приватну власність земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 5,73 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03.01.2003 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 27. [INFO] у віці 80 років помер [PERSON] , про що 06 жовтня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області складено актовий запис № 290 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . Відповідно до довідки в.о. старости Удянського старостинського округу Золочівської селищної ради Столяренка С.О. № 14-11-01-03/235 від 18.12.2018 року згідно запису в по господарській книзі № 3 за 2001-2005 роки [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживала (без реєстрації) його донька [PERSON] , вели спільне господарство і здійснювала догляд на день його смерті. Згідно належним чином завіреної копії спадкової справи № 24/2019, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.03.2019 року Золочівською державною нотаріальної конторою Харківської області, 26 січня 2019 року заведена спадкова справа №24/2019, після померлого [INFO] [PERSON] 26.01.2019 року до нотаріальної контори за вх. №82 надійшла заява про прийняття спадщини представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] . Також до нотаріальної контори 26.01.2019 року за вх. №№ 74/02-14 та 75/02-14 надійшли нотаріально посвідчені заяви [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких останні повідомили, що у встановлений законом строк не звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , на спадщину не претендують, не заперечують проти оформлення спадщини [PERSON] Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом нікому не видавалися. 26 січня 2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козєєвої С.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого, [INFO] , через відсутність підтвердження факту прийняття спадщини. Згідно письмових пояснень, наданих представником позивача адвокатом Біловус Р.В. від 02.05.2019 року на день своєї смерті [PERSON] з огляду на стан здоров`я та похилий вік постійно проживав разом зі своєю донькою [PERSON] з адресою: [ADDRESS] , де вели спільне господарство та побут. При цьому свідоцтво про смерть [PERSON] було видане у м. Богодухів Харківської області, оскільки напередодні смерті Трофімов поїхав до Богодухова провідати своїх знайомих, де він раптово помер. За фактом смерті [PERSON] було видано медичний висновок, на підставі якого було видане свідоцтво про смерть. Відповідно до п.1 ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Допитана у судовому засіданні 02.05.2019 року у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою покійного [PERSON] та підтвердила, що перед смертю останнього його донька [PERSON] проживала разом з ним та вела спільне господарство, доглядала за батьком. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявницею доведено, що вона дійсно проживала зі своїм батьком [PERSON] на час його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично була зареєстрована за іншою адресою. Інших осіб, які заявляли б свої права на спадкове майно, судом не виявлено. Відтак, порушене право підлягає захисту у обраний заявницею спосіб, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті.

Outcome: approved