Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

19 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому зазначила, що під час шлюбу з відповідачем [PERSON] було придбане нерухоме майно, яке є спільним сумісним майном подружжя. Сторони не досягли умов поділу спільного майна, а тому позивачка просить визнати спільне сумісне майно подружжя та виділити позивачці у приватну власність 2/3 частини у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В ході судового розгляду справи представник позивачки підтримав позовні вимоги. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зі змісту ст. 60 СК України, слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 ч.1 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Так судом встановлено, що 18 жовтня 2002 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.8) Під час життя сторонами було придбане нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який складає: загальна площа 78.8 кв.м., житлова площа 31.9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 1500 кв.м., яка перебуває у фактичному користуванні. Вищевказане нерухоме майно належить відповідачу на підставі нотаріально посвідченого договору від 29.03.2006 року (а.с.7). Вартість житлового будинку складає 364493 грн., що підтверджується звітом № 326 від 22.04.2018 року, що сторонами не оскарджується. Відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що спірний житловий будинок був придбаний на його особисті кошті, при цьому надав суду письмові докази відчуження нерухомого майна. Так дійсно відповідачем під час шлюбу було здійснено відчуження нерухомого майна, при цьому відповідач відповідно до ст. 77,78 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів руху коштів від реалізації даного майна. Крім того, відповідно до п. 3 нотаріально посвідченого договору від 23.06.2006 року видно, що продавець отримав від покупця (відповідача по справі) до підписання даного договору гроші в повному обсягу, при цьому відповідач не заперечує, що на той час він перебував у шлюбі з позивачкою, які спільно проживали вели одне господарство та займались спільним вихованням дитини. Таким чином суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу. Позивачка просить виділити її у власність 2/3 частини спірного житлового будинку, відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном. В ході судового розгляду позивачка зазначила, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, при цьому належних та допустимих доказів того, що суд має право вийти за межі рівності сторін позивачка не надала, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивачка [PERSON] при поданні позову сплатила судовий збір в розмірі 580.00 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований в рівних частках. Вартість спірного житлового будинку складає 364493 грн., а тому Ѕ частина складає 182 247 грн., а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 580 грн., та в свою чергу з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1243 грн.

Outcome: approved