Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

19 квітня 2016 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі, позов задоволено: встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] на домоволодіння за адресою: під №73 за адресою: Одеська область, Овідіопольській район, Прилиманська сільська рада, СОГ «Автомобіліст», витребувано з чужого незаконного володіння 1/3 (одну третю) частку домоволодіння під №73 за адресою: Одеська область, Овідіопольській район, Прилиманська сільська рада, СОГ «Автомобіліст», - витребувано з чужого незаконного володіння 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки за адресою домоволодіння під №73 за адресою: Одеська область, Овідіопольській район, Прилиманська сільська рада, СОГ «Автомобіліст». - визнано за [PERSON] право власності на 1/3 (одну третю) частку домоволодіння під №73 (сімдесят третім), що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольській район, Прилиманська сільська рада, садівниче обєднання громадян «Автомобіліст». 15 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, оскільки судом, на її думку, не вирішено питання щодо припинення права власності відповідача [PERSON] стосовно витребуваного у нього майна, а також зі змісту рішення суду не визначено статус домоволодіння, що витребувано у відповідача та на яке набула права власності позивачка. Крім того, згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №30379873 від 08 липня 2016 року позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на домоволодіння. Державним реєстратором вказано на те, що на час звернення з реєстрацією рішення суду, спірне майно не належить повністю відповідачу [PERSON] і йому незрозуміло в якій частині слід припинити право власності на частку [PERSON]. А крім того, за повідомленням реєстратора змінено статус будинку з садового на житловий і також ця обставина є перешкодою для виконання рішення суду. Позивач просила суд задовольнити заяву. Представник відповідача не заперечував проти задоволення заяви. Дослідивши письмові матеріали по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.п.14.1.129 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями обєкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. Згідно із п.п.14.1.129.1 п.п.14.1.129 п.14.1 ст.14 ПК України будівлі, віднесені до житлового фонду поділяються на такі типи: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень; б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну; в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів. Садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків (п.п.14.1.129.2 п.п.14.1.129 п.14.1 ст.14 ПКУ). Дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку(п.п.14.1.129.3 п.п.14.1.129 п.14.1 ст.14 ПКУ). Все, що не можна віднести до житлової нерухомості, є нежитловою нерухомістю. Отже, домоволодіння, що є предметом спору між сторонами, є житловим будинком незалежно від того чи є воно садовим будинком або житловим будинком капітального типу. Стосовно вимоги про витребування із незаконного володіння відповідача частки домоволодіння та припинення в цій частині права власності суд зазначає наступне: Обєктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобовязально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл.83 ЦК. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч.1 ст.184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Обєктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобовязально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл.83 ЦК. Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, спірне домоволодіння до теперішнього часу наявне в натурі і частково знаходиться у володінні відповідача, тому не існує жодних перешкод для витребування із незаконного володіння відповідача частки домоволодіння та відповідно припиняється право власності відповідача. Відповідно до ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. їх присутність не є обов'язковою. Суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, оскільки суд, стосовно позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалив рішення.

Outcome: approved