Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

18.09.2015 року до суду з позовом звернулася [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі, вказавши, що на праві приватної власності їй належить земельна ділянка загальною площею 1,4924 га. призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона одержала у спадщину після смерті свого батька, [PERSON] померлого [INFO], про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером [NUMBER] від 18.08.2015 року. Її було відомо, що земельна ділянка належна батькові перебуває в оренді ТОВ «Немирівський КХП». 01.09.2015 року вона звернулась до відповідача з заявою, в якій вказала що має намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, так як договір оренди, який підписував її батько з відповідачем було підписано 10.09.2008 року, термін його дії становить 7 років, отже 10.09.2015 року його термін дії закінчився. Заяву у неї не прийняли, але на самій заяві працівник відповідача на прізвище «Черній» написав, що вона повинна подати заяву до 02.10.2018 року пояснивши при цьому, що термін дії договору оренди закінчується 03.11.2018 року. Як з'ясувалося договір оренди землі підписано батьком 10.09.2008 року, терміном дії на 7 років, але державну реєстрацію даного договору проведено у Відділі Держкомзему у Немирівському районі 03.11.2011 року, через два з половиною місяці після смерті батька. З викладеного видно, що за життя батька договір оренди землі не набув чинності, адже відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», що діяла станом на час підписання договору та його державної реєстрації визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином, до того моменту, поки договір оренди землі не буде зареєстрований у встановленому порядку, він не набуває юридичної сили і не створює прав і обов'язків для сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар повинен приступати до використання земельної ділянки у строки, передбачені умовами договору, який зареєстрований у встановленому порядку. За недотримання цієї умови може наставати відповідальність орендаря за порушення земельного законодавства, визначена статтями 210-212 ЗК України, зокрема за самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. З викладеного слідує, що відповідач користується належною її земельною ділянкою без законних підстав, тому просить визнати даний договір оренди землі недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Примакова В.В. позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Немирівський КХП» Черній В.Г., який діє згідно довіреності в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, оскільки вони безпідставні та необґрунтовані, просить в їх задоволенні відмовити, про що надав свої заперечення проти позовних вимог. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, його представника та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. З матеріалів справи вбачається, що на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], виданого на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Зяньковецької сільської ради народних депутатів від 10.09.1999 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 1,49 га. в межах згідно з планом, що розташована на території Зяньковецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а. с. 6 ). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а. с. 9 ), після його смерті спадщину прийняла його дочка, [PERSON] позивачка по справі, за якою на підставі витягу за індексним номером [NUMBER] від 18.08.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4924 га. ( а. с. 8 ), яка розміщена на території Зяньковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Однак між спадкодавцем [PERSON] - померлим [INFO] та ТОВ «Немирівський КХП» було укладено договір оренди землі від 10.09.2008 року( а. с. 14-19 ), даний договір зареєстрований у відділ Держкомзему у Немирівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.11.2011 року за № 052300004001852. Дані обставини підтверджуються даними вписаними в договорі оренди землі ( а. с . 19 ).Пунктами 2-9 даного договору визначений об'єкт оренди, яким є земельна ділянка загальною площею 1,49 га., у тому числі зазначена нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки, строк дії договору складає сім років, орендна плата 3 %. Вказані обставини визнаються сторонами по справі. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. П. 20 Договору оренди визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом семи днів після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі. Згідно копії акту приймання передачі об'єкта оренди відсутні дати передачі земельної ділянки ( а. с. 16 ). Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що сторони не могли здійснити приймання-передачу земельної ділянки, реєстрацію договору оренди (за життя орендодавця), оскільки орендодавець [PERSON] помер [INFO], договір оренди землі підписаний ним 10.08.2008 року, терміном дії сім років, а державну реєстрацію даного договору проведено у відділі Держкомзему у Немирівському районі 03.11.2011 року, через два з половиною місяці після його смерті. Тобто, договір оренди земельної ділянки між орендарем та орендодавцем реєструвався та відбулося приймання - передачі об'єкта оренди після укладення договору, коли орендодавець був уже померлий та волевиявлення висловити не міг. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених ЦК, дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2008 року № 9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі від 10.09.2008 року, він є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Таким чином, орендар користується орендованою земельною ділянкою без достатніх правових підстав. На підставі викладеного та

Outcome: approved