Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

17.12.2013року позивач — [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача — [PERSON] про виселення з житлового будинку. Позивач [PERSON]. у судове засідання не з*явилась, до суду надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Цивільну справу просить розглянути в її відсутності. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: сторони по справі — [PERSON] та [PERSON] з 12.09.1981року знаходились у зареєстрованому шлюбі, який 13.11.2012року було розірвано (а.с. 9-10). В період зареєстрованого шлюбу подружжя [PERSON] придбали рухоме, і нерухоме майно. На початку 2012року подружжя [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини. Статтею 71 Сімейного кодексу України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як вбачається з матеріалів справи, подружжя [PERSON], в кінці 2012року, на час розпаду сім*ї, в зв*язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, добровільно розділили між собою спільне майно. Відповідно проведеного подружжям добровільного розподілу спільного сумісного майна, [PERSON] подарував 12 частину житлового будинку, розташованого в смт. Кіровськ, Краснолиманського району, Донецької області, вул. Стаханова, 17 [PERSON] На теперішній час [PERSON] на підставі правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право особистої власності на 12 частину житлового будинку, виданого виконкомом Кіровської селищної ради Краснолиманського району 15.12.1990року; договору дарування 12 частки житлового будинку, посвідченого 12.10.2012року Краснолиманським державним нотаріусом за реєстром № 3313; зареєстрованих в Бюро технічної інвентаризіції м. Слов*янська 27.12.1990року та 05.11.2012року, відповідно, є власником житлового будинку, розташованого в смт. Кіровськ, Краснолиманського району, Донецької області, вул. Стаханова, 17 (а.с.5-8). Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ст.116 ч.1, ч.2 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна в суді довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому за законом докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інщих обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем у позовній заяві, та письмовим доказам, наданими до неї. Суд приходить до висновку про неможливість спільного проживання колишнього подружжя [PERSON], а тому вважає позов власника житлового будинку № 17 по вул. Стаханова, в смт. Кіровськ, Краснолиманського району Донецької області - [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового будинку, законним, обгрунтованим, таким, який підлягає задоволенню.

Outcome: approved