Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

19.09.2017 року КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 9564,92 грн., 3% річних в сумі 2001,03 грн., інфляційних втрат в сумі 3584,84 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що з 01.03.2007 року відповідачка є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Починаючи з вересня 2010 року відповідачка свій обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує, в результаті чого за відповідачкою рахується заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року в сумі 9564,92 грн. Таким чином, оскільки у відповідачки виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку вона у добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року в сумі 9564,92 грн., 3% річних в сумі 2001,03 грн., інфляційних втрат в сумі 3584,84 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. Ухвалою від 02.11.2017 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою від 30.01.2018 року розгляд справи вирішено продовжити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.03.2007 року, а також споживачем житлово-комунальних послуг, які відповідачці за відповідну плату надає відповідач. 01.04.2007 року між Комунальним підприємством по утримання житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2) було укладено договір № 74 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, за умовами якого Сторона-1 здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті Стороною-2 комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягах та за тарифами, визначеними у додатку № 1 до договору. Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору Сторона-1 зобов'язується, зокрема на підставі розрахунків виробників послуг по першій вимозі Сторони-2 інформувати його про кількість та вартість спожитих ним комунальних послуг, в 3-денний термін, з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, надати власнику або орендарю платіжне доручення (квитанцію) про суму сплати спожитих ним комунальних послуг. Разом з тим, Сторона-2 зобов'язується, зокрема в 3-денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа поточного місяця, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це Сторону-1 в зазначений термін (п.3.1.1). Згідно з п.п.5.1, 5.4. договору визначено, що договір діє з моменту укладення безстроково. У разі закінчення дії договору і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. 14.11.2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Постачальник за договором) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (споживач за договором) було укладено договір № 320016 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі. 20.04.2005 року між ВАТ «Акціонерна компанія «Водоканал» (постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (абонент) було укладено договір № 05618/2-10 на постачання питної та приймання стічних вод через приєднані мережі, за умовами якого постачальник зобов'язується забезпечувати абоненту постачання питної води до його водопровідного вводу та приймати від абонента стічні води, а споживач зобов'язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору. Судом встановлено, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м.Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до Статуту КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012 року № 610 із змінами, зареєстрованими Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією 27.06.2012 року № 10741080022016771, Основними напрямками діяльності КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: 2.2.1 забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; 2.2.2 здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; 2.2.3 забезпечення збору платежів від споживача зазначених послуг на користь виробників послуг; 2.2.4 надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам тощо. Таким чином, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» може виступати позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг (власників жилих та нежилих приміщень) у відповідності до Статуту КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За з ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року становить 9564,92 грн. Відповідно до ст.ст. 626-627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі 6-68цс12, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за період з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року складають 2001,03 грн. та 3584,84 грн. відповідно. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, як вбачається з правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 року в справі № 6-214цс14, частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності». Так, заперечуючи проти позову відповідачка подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, однак суд вважає, що позивачем не пропущено вказані строки, оскільки мало місце їх переривання внаслідок вчинення відповідачкою дій щодо сплати заборгованості, які свідчать про визнання свого боргу, а також внаслідок подання позивачем заяви про видачу судового наказу в межах трирічного строку позовної давності, яка була задоволена судом, але за заявою відповідача суд своєю ухвалою скасував цей судовий наказ та роз'яснив про необхідність звернення до суду в позовному провадженні, що і зробив позивач звернувшись до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, а тому посилання відповідачки на ті обставини, що позов пред'явлено поза межами трирічного строку позовної давності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка за період з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року становить 15150,79 грн. та складається з наступного: 9564,92 грн. - основний борг; 3584,84 грн. - інфляційні втрати; 2001,03 грн. - 3% річних. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн., а всього з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 16750,79 грн. (15150,79 грн. + 1600,00 грн.).

Outcome: approved