Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

17 липня 2013 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] укладений договір добровільного страхування від 19.08.2011 року № 3566260/05АВ, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Нісан», державний номер [NUMBER]. 02.10.2011 року сталось ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля відповідача, винним в якому було визнано відповідача [PERSON] Тому товариство провело виплату страхового відшкодування в розмірі 40 712 грн. 39 коп. потерпілому [PERSON] На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант Авто» за полісом № АА/3108905. Позивач звертався до страхової компанії ВАТ «УСК «Дженералі-Гарант» (правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-Авто») щодо виплати страхового відшкодування за Полісом цивільно-правової відповідальності № АА/3108905 з регресною заявою, на що ВАТ «УСК «Дженералі-Гарант» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 26 004 грн. 45 коп. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] в якості відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - 40 712,39 - 26 004,45 = 14 707 грн. 94 коп., та судові витрати в розмірі 229,40 грн. Ухвалю суду до участі у справі в якості третьої особи було залучено правонаступника ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» - ПАТ «УСК «Гарант Авто». У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, вказавши, що ліміт відповідальності за Полісом цивільно-правової відповідальності № АА/3108905 повністю покриває витрати позивача по сплаті страхового відшкодування. У судовому засіданні представник ПАТ «УСК «Гарант Авто» проти позову заперечив. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом об'єктивно встановлено, що між [PERSON] та позивачем - АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» був укладений договір добровільного страхування від 19.08.2011 року № 3566260/05АВ, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Нісан», державний номер [NUMBER]. ЗАТ «Страхова компанія Український страховий альянс» було 11.11.2008 року було реорганізовано в ЗАТ «Страхову компанію «АХА Україна» та в подальшому було перейменовано в ПрАТ «СК «АХА Україна». Таким чином ПрАТ «СК «АХА Страхування» є правонаступником ЗАТ «СК «Український страховий альянс». 02.10.2011 року в м. Київ на перехресті вул. Володимирська з бульваром Т.Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Шевролет», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Нісан», державний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON] Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ, розширеною довідкою ДАІ, Страховим актом від 25.10.2011 року. Подільським районним судом м. Києва відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Потерпілий [PERSON] своєчасно звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач виплатив потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 40 712 грн. 39 коп. За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює небезпеку. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант Авто» (правонаступником якого є ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант») за полісом № АА/3108905. Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн. Проте ПАТ «УСК «Гарант Авто» виплатило позивачу лише 26 004 грн. 45 коп. У зв'язку з наведеним позивач просив суд стягнути 40 712,39 - 26 004,45 = 14 707 грн. 94 коп. з відповідача на його користь, проте не довів, що саме [PERSON] зобов'язаний сплатити вказану суму, не зазначив підстав відсутності вимог до ПАТ «УСК «Гарант Авто» щодо доплати вказаної суми з урахуванням ліміту в 50 000 грн. Відповідно до статті 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-ІУ обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-ІУ обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-ІУ обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 10 ЦПК України, позивач має право на уточнення кола відповідачів та заявлення клопотання про залучення у якості співвідповідача страхової компанії, проте позивач вимоги до ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» не пред'явив, не заявив клопотання щодо залучення страхової компанії у якості співвідповідача, норми закону є спеціальними нормами, розмір шкоди не перевищує страхової суми (ліміт відповідальності), тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed