Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

18.07.2018 позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів, мотивуючи вимоги тим, що з 05.06.2004 вона та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двоє дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги між подружжям. Вже тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а тому сім'я фактично припинила своє існування. Просить не надавати їм строк для примирення, т.я. подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх дітей. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 60 відсотків від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з липня 2018 року і до досягнення повноліття старшою дитиною, посилаючись на те, що діти перебувають на її утриманні, її дохід не дає їй можливості забезпечити належний рівень життя дітей, а відповідач інших аліментних зобов'язань та інших дітей на утриманні не має, має стабільний дохід, а тому, як батько зобов'язаний брати участь у матеріальному забезпеченні дітей. В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від його доходу. При таких обставинах суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває з [PERSON] в шлюбі з 05.06.2004, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2004, актовий запис №575. Як зазначила [PERSON], шлюбні відносини з [PERSON] не склалися через відсутність взаєморозуміння та поваги між подружжям. На даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, примирення між ними неможливе, а шлюб носить формальний характер. Дані обставин фактично підтвердив відповідач у свої заяві, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому вважає за необхідне позов задовольнити. Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено, а тому суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.2005, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.12.2013. На час вирішення справи діти знаходяться на утриманні матері [PERSON], відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей. В своїй заяві позивач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини його доходу. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю [PERSON] та знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та створювати для них необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у частці від його заробітку (доходу). Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, та враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців, та з огляду на наявні у матеріалах справи докази і встановлені відповідно до них обставин, враховуючи, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частина від його заробітку, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненя старшою дитиною відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей належить задовольнити частково. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 704,80 грн. Також, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, і суд дійшов до висновку про його часткове задоволення в цій частині, з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial