Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

17 жовтня 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, [INFO] , у сторін народився син [PERSON] . 10 липня 2015 року сторони офіційно зареєстрували шлюб. В шлюбі вони прожили 5 років, проте, не змогли створити міцної сім`ї, через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства. Всі ці обставини у своїй сукупності створили умови, за яких з грудня 2018 року сторони спільно не проживають, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують. Їх спільна дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Наразі позивачка працевлаштована, але її заробітної плати не достатньо, щоб самостійно забезпечувати дитину всім необхідним. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина Нікіти. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просить його задовольнити та розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Під час спільного проживання, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] , 10 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з довідки ТОВ «Шосткажитлосервіс» від 17 жовтня 2019 року, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння. Подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання малолітньої дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач позов визнав, та не заперечував проти його задоволення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: approved