Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

18.02.2016 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь інфляційні витрати, що складають 16158 грн 26 копійок за період з червня 2013 по січень 2016 за прострочення боргу по рішенню суду від 28.05.2013 року. Свої вимоги мотивує тим, що 28.05.2013 Охтирським міськрайонним судом винесено рішення у справі № 1813/5228/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов задоволено частково. Проведено розподіл майна та вирішено: стягнути з [PERSON] на її користь 1) 11937грн 74 коп. компенсації вартості транспортних засобів, а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter Т-3 1.7 D», 1980 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіля марки МЗМА Москвич-408, 1967 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER],; причіп марки ПГА-1, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; 2) 3245 грн компенсації відступу вартості зменшення частки в спільному майні у вигляді кіоску ТЛУ-90 та ТРП-11, розташованих в м. охтирська пл. Червоного Козацтва, 2; 3) 2943грн - за проведення судової експертизи; 4)судовий збір у розмірі 1394,60грн; 5) 4000грн судових витрат на правову допомогу. 28.05.2013 видано п'ять виконавчих листів, які до цього часу відповідачем не виконанні, заборгованість не сплачена. Не виконання відповідачем судового рішення порушує виконання грошового зобов'язання. Тому відповідач повинен сплатити інфляційні витрати за період з 28.05.2013 по 01.01.2016 (32 місяці) що складає 16158 грн 26 коп.. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, пояснили, що рішення суду від 28.05.2013р. відповідачем не виконувалось, оскільки, в рахунок забезпечення позовних вимог був накладений арешт на майно, яке після прийняття судом рішення, було передане позивачці, тому вважають, що сума, яка підлягала до виплати позивачці була погашена вартістю переданого їй майна. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2013 року по справі № 1813/5228/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя та реальний його поділ та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя позови задоволені частково, здійснено поділ майна та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON]: -11937, 74грн. компенсації вартості транспортних засобів, а саме: автомобіля марки «VOLKSWAGEN Transporter Т-3 1.7 D», 1980 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 21464.00 грн.; автомобіля марки МЗМА Москвич-408, 1967 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 1508.80 грн.; причепу марки ПГА-1, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 902.00 грн. - 3245,00грн компенсації відступу вартості зменшення частки в спільному майні у вигляді кіосків ТЛУ-90 та ТПР-11, розташованих за адресою м. Охтирка Сумської області, площа Червоного Козацтва, 2. - судові витрати у виді судового збору на суму 1394.60грн., витрат за проведення судових експертиз по справі на суму 2943,00грн. та витрат за правову допомогу в сумі 4000,00грн.(а.с.6-8) На виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2013 року видано виконавчі листи.(а.с.9-13) 19.06.2013 року відкриті виконавчі провадження по виконавчим листам № 1813/5228/12 від 17.06.2013, що підтверджується матеріалами справи.(а.с.42-46) 06.08.2013 постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме майно , що належить боржнику [PERSON].(а.с.47) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що жоден з виконавчих листів по судовому рішенню від 28.05.2013р. ним не виконаний. Відповідно до ст.625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 розмiщена в розд. I «Загальнi положення про зобов'язання» кн. 5 ЦК, тому в нiй визначенi загальнi правила вiдповiдальностi за порушення грошового зобов'язання i дiя цiєї статтi поширюється на всi види грошових зобов'язань, якщо iнше не передбачено спецiальними нормами, що регулюють суспiльнi вiдносини з приводу виникнення, змiни чи припинення окремих видiв зобов'язань. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дiю (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошi тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати вiд боржника виконання його обов'язку. За змiстом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовiй одиницi України (або грошовому еквiвалентi в iноземнiй валютI). Така правова позицiя пiдтверджується й практикою Верховного Суду України ( постанова вiд 6 червня 2012 р. у справi № 6-49цс12 ). Зобов'язальнi правовiдносини, якi належать до грошових, досить рiзноманiтнi. Вони можуть бути частиною iнших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити грошi за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо) або мати самостiйний характер (вiдносини позики, кредиту, банкiвського вкладу i под.). Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Таким чином, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Як встановлено судом, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2013р. було визначено розмір грошової компенсації при визнанні права власності на частку у спільному майні подружжя, яка стягнута на користь позивачки з відповідача, а токож здійснено розподіл судових витрат, в порядку ст. 88 ЦПК України. Встановлений судовим рішенням у цій справі розмір компенсації та судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові N 6-3019цс15 від 13 січня 2016року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. З огляду на викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів є не обґрунтованим, тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed