Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

19.10.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (далі по тексту відповідач) про визнання права власності. Так, позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки № 1768, що розташована в Одеській області, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Садівниче товариство «Комунбуд», кадастровий номер 5110300000:02:001:0266 для ведення садівництва. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, але його представник [PERSON], подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.25). Представник відповідача РС Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області, відзив, заперечення або пояснення на позов [PERSON] до суду не надала та в судові засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судових засідань, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна розписка (а.с.24). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе, у відповідності ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до РС Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області про визнання права власності підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON], її син - [PERSON], та донька - [PERSON], успадкували по 1/2 частці земельної ділянки № 1768, що розташована в Одеській області, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Садівниче товариство «Комунбуд», кадастровий номер 5110300000:02:001:0266, та в рівних частках квартиру № 16, у будинку № 23, корпус 3, по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року у справі №1519/3322/2012, яке було залишено чинним ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.11.2013 року, було припинено право спільної часткової власності [PERSON] на квартиру № 16 у будинку № 23, корпус 3, по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі на користь [PERSON] та [PERSON]. Вирішено стягнути з [PERSON] га [PERSON] солідарно па користь [PERSON] 162 436,80 грн., в рахунок відшкодування вартості 2/5 частин квартири № 16 у будинку № 23, корпус 3, по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі. Встановлено порядок користування земельною ділянкою № 1768, площею 0,044 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради, СТ «Комунбуд», між [PERSON] та [PERSON], виділивши у користування [PERSON] частину земельної ділянки, вказану у першому варіанті висновку судової будівельно-технічної експертизи співвласника №2. Встановлено порядок користування земельною ділянкою № 1768, площею 0,044 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради, СТ «Комунбуд» між [PERSON] та [PERSON], виділивши у користування [PERSON] частину земельної ділянки вказану у першому варіанті висновку судової будівельно-технічної експертизи співвласника № 1. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 866,15 грн. в рахунок погашення частини сплаченого судового збору та 2 650,10 грн. в рахунок частини вартості проведених експертиз. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 627,20 грн. в рахунок частини вартості проведеної експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси було затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] га [PERSON], [PERSON] в процесі виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16.10.2015 року, згідно з якої даною Мировою угодою у процесі виконавчого провадження сторони домовилися про таке: 1. [PERSON] повністю відмовляється від стягнення з [PERSON] та [PERSON] грошових коштів згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року у справі №1519/3322/2012. 2. У [PERSON] виникає право власності па 2/5 частини квартири № 16 у будинку № 23, корпус 3, по вул. Генерала Петрова у м. Одесі, що належали[PERSON]. 3. [PERSON] зобовязався передати [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на 2/5 частини квартири № 16 у будинку №23, корпус 3, по вул. Генерала Петрова у м. Одесі. 4. [PERSON] зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. 5. [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~668,75 грн., які вона сплатила на його користь в рахунок погашення заборгованості згідно 1519/3322//2012. 6. [PERSON] повністю відмовилась від своїх прав на земельну ділянку № 1768, площею 0,044 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради, СТ «Комунбуд» на користь [PERSON]. 7. [PERSON] зобов'язалась передати [PERSON] оригінали державного акту серії Р1 № 478469 від 06.01.2001 року на земельну ділянку № 1768, площею 0,044 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради, СТ «Комунбуд» (а.с.7-8). Укладені домовленості між сторонами [PERSON] виконав у повному обсязі. Як стверджує позивач, він звернувся до РС Білгород-Дністровського МУю Одеській області із заявою про реєстрацію прана власності на 1/2 частину земельної ділянки, але рішенням РС Білгород-Дністровського МУЮ Одеській області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 19091068 від 04.02.2015 року, [PERSON] було відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку № 1768, що розташована в Одеській області, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівниче товариство «Комунбуд», кадастровий номер 5110300000:02:001:0266 (а.с.6). Як вбачається зі змісту рішення РС Білгород-Дністровського МУЮ Одеській області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19091068 від 04.02.2015 року, підставою для відмови у державній реєстрації права власності стало те, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують в частині права власності на земельну ділянку і до того ж зазначив, що земельна ділянка належить па праві спільно часткової власності у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Зазначені обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Право власності підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). На підставі ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до цивільного законодавства України, однієї з умов виникнення прав і обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Так, відповідно до п. 37 Постанови Кабінет Міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав па нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомою манна, тобто рішення суду про визнання права власності є правовстановлюючим документом і підлягає реєстрації. На підставі ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли не визнається іншими особами, зокрема органами державної влади. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначені обставини, норми чинного законодавства суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до РС Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області про визнання права власності, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved