Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

18.08.2020 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог, зазначила, що 20.01.2004 придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстровала в ДКП «Миргородтехінвентаризація» 21.01.2004 за №2616858. Попередньому власнику [PERSON] квартира [ADDRESS] належала на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2001 укладеного між нею та відповідачем [PERSON] . У серпні 2020 року [PERSON] стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на її квартиру Першою миргородською державною нотаріальною конторою накладений арешт 21.02.2005 за № 1700908. Підстава обтяження - ухвала б/н, 29.09.1999 Миргородського міського суду, власником квартири зазначений [PERSON] [PERSON] повідомив позивачці, що в період з 1999 по 2000 рік в судовому порядку вирішувався спір між ним та попередньою власницею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS] . По цій справі і був накладений арешт на спірну квартиру. Однак, 25.10.2000 по вищезазначеній справі було ухвалено рішення суду. Яким визнано [PERSON] власником спірної квартири та задоволено його позовні вимоги щодо виселення попередніх власників квартири. [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав, оскільки арешт накладений неправомірно на її квартиру і позбавляє її як власника можливості розпоряджатися нею. Ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.25). Представник позивача адвокат Огризков А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив скасувати арешт квартири, з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 37). Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.01.2004 та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9,10). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі ухвали, б/н 29.09.1999 Миргородського міського суду Першою миргородською державною нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , власником якої зазначений [PERSON] , дата виникнення 01.12.1999 № реєстру: 50067-6, внутр. № 0D0106222ВА026302945 (а.с.15-16). Відповідно до повідомлення від 15.10.2020 Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Схіного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) арешт на квартиру [ADDRESS] власником якої є [PERSON] , накладений згідно ухвали б/н від 29.09.1999 Миргородського міського суду (а.с.46). Рішенням суду від 17 жовтня 2003 року встановлено, що [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Договір купівлі-продажу між ними укладений на Миргородській товарній біржі та зареєстрований в Лубенському БТІ 14.05.2001 (а.с.20). [PERSON] 20.01.2004 продала квартиру [PERSON] , таким чином, на момент реєстрації обтяження 21.02.2005 Першою миргородською державною нотаріальною конторою, власником квартири була [PERSON] , а не [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, арешт нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] належної [PERSON] порушує її права на розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Виходячи із принципу диспозитивності закріпленому в ст. 13 ЦПК України, суд не стягує із відповідача на користь позивача, сплачений судовий збір.

Outcome: approved