Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

18 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Щиборівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В ході судового розгляду позивач доповнив позовні вимоги та просив встановити факт належності [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю на імя [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 листопада 2006 року в с.Радісне Красилівського району Хмельницької області вул.Калініна,18, яка перейменована на вул.Вишнева, померла [PERSON], [INFO], спадкоємцем якої є він - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майновий пай, спадщину на який він оформив в 2015 році реєстр №280/2007 та присадибну земельну ділянку площею 0,3850 за адресою: с.Радісне, вул.Вишнева, 7, на яку спадщину оформити не має можливості, оскільки державний акт на вказану земельну ділянку був втрачений. Крім того, як слідує з копії державного акта на право приватної власності на землю серія ХМ № 03925 від 24.06.1997 року, виданому на імя [PERSON], останню в державному акті помилково по батькові було записано як Мартіянівна, що є неправильним і свідчить про описку (помилку) в написанні в даному державному акті власника земельної ділянки по батькові. Той факт, що державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ № 03925 від 24.06.1997 року, виданий на імя [PERSON] належить [PERSON], підтверджується довідкою Щиборівської сільської ради про те, що в с.Радісне проживала лише [PERSON], іншої особи на імя [PERSON] на території сільської ради не було і немає, про те, що присадибна земельна ділянка [PERSON] межує з землекористувачами, зазначеними у державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ № 03925 від 24.06.1997 року, виданому на імя [PERSON]. Позивач, який був повідомлений про час і дату слухання справи, в судове засідання не зявився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву в якій визнає позовні вимоги і просить справу слухати за відсутності представника відповідача. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 07 листопада 2006 року в с.Радісне Красилівського району Хмельницької області померла [PERSON], [INFO], спадкоємцем якої є [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майновий пай, спадщину на який позивач оформив в 2015 році реєстр №280/2007, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину; присадибну земельну ділянку площею 0,3850 за адресою с.Радісне, вул.Вишнева, 7, на яку позивач спадщину оформити не має можливості, оскільки державний акт на вказану земельну ділянку був втрачений. Той факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ № 03925 від 24.06.1997 року, виданий на імя [PERSON] належить [PERSON], підтверджується довідкою Щиборівської сільської ради про те, що в с.Радісне проживала лише [PERSON], іншої особи на імя [PERSON] на території сільської ради не було і немає, про те, що присадибна земельна ділянка [PERSON] межує з землекористувачами зазначеними у державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ № 03925 від 24.06.1997 року, виданому на імя [PERSON]. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Предметами розгляду вказаної справи є встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа на підставі ст.256 ЦПК України та визнання права власності на спадкову земельну ділянку на підставі ст.392 ЦК України. Так, за правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження ,місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Суд може встановлювати факти належності особі документів, в тому числі й Державного акта на право приватної власності на землю. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Як вбачається з матеріалів справи, під час оформлення державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ХМ № 03925, виданого [PERSON] 24.06.1997 року, мала місце описка (помилка) в написанні імя власника земельної ділянки по батькові. Судом з наданих для суду документів: копії погосоподарських книг по с.Радісне Щиборівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області за 1996-2005 рр., витягу з актового запису про народження та одруження спадкодавця [PERSON], достовірно встановлено, що її імя по батькові значиться як Мартиянівна, а не Мартіянівна, як зазначено у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ХМ № 03925. Факт належності спадкодавцю [PERSON] державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ХМ № 03925, виданого 24.07.1997 року на імя [PERSON], підтверджується довідкою Щиборівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області №1552 від 24.12.2016 року, яка видана на підставі погосоподарських книг за 1986-2010 рр. про те, що в с. Радісне Красилівського району Хмельницької області проживала громадянка [PERSON], [INFO]. Іншої особи на прізвище [PERSON], [INFO], в с.Радісне Красилівського району Хмельницької області не було і немає. Також вказаний факт належності спадкодавцю державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ № 03925, виданого 24.07.1997 року, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали, що їм відомо, про те, що спадкодавець [PERSON] оформляла державний акт на право власності на свою присадибну земельну ділянку по вул.Калініна, 7, на даний час вулиця Вишнева, в с.Радісне Красилівського району Хмельницької області, а згодом скаржилась, що у державному акті неправильно записали її імя по батькові. Вказана описка (помилка) не може бути виправлена за заявою спадкоємця, оскільки з 01.01.2013 року набули чинності Закони України «Про державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» згідно яких змінено порядок реєстрації земельних ділянок, оформлення на них права власності та припинено виготовлення державних актів на право власності на землю. Викладене доводить, що позовна вимога щодо встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ № 03925, виданого 24.06.1997 року на імя [PERSON] підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що спадкоємець, позивач у справі [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], не має можливості оформити своє спадкове право на присадибну земельну ділянку, що розташована за адресою: вул.Калініна, 7, в с.Радісне Красилівського району Хмельницької області внаслідок втрати правовстановлюючого документу - державного акта на право приватної власності на землю серія ХМ № 03925, виданого на імя спадкодавця 24.07.1997 року. Наведене підтверджується оголошенням про втрату державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ № 03925, виданого на імя спадкодавця 24.07.1997 року, яке надруковано в газеті «Красилівський вісник» №9-10 від 05.02.2016 року. Також вказаний факт підтверджується постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову присадибну земельну ділянку внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на землю від 03.02.2016 року. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст.1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В п.23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано,що , наявність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З такими вимогами особа може звернутися до суду лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»: «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову». Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного та наявних доказів, що маються в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документа, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved