Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

18.03.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь Фермерського господарства «Істя» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 36500000 рублів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 13065 540 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.12.2014 між Фермерським господарством «Істя», від імені та в інтересах якого на підставі довіреності серії 77 АБ номер 4954628 від 08.12.2014р. діяв [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Калузька область, Жуковський район, сел.Горобці. На виконання умов вказаного договору та на підставі означеної довіреності [PERSON] передав представнику продавця [PERSON] грошові кошти в розмірі 47 000 000 руб., а [PERSON] в свою чергу зобов'язаний був передати ці кошти Фермерському господарству «Істя» за вирахуванням коштів в розмірі 10500 000 руб. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, не повернув належні позивачу грошові кошти в розмірі 36 500 000 рублів. Оскільки відповідач безпідставно зберігає грошові кошти у розмірі 36 500 000 рублів, просить повернути їх законному власнику. Як на правові підстави для стягнення коштів, посилається на положення ст.ст.1212-1214 ЦК України. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи свого уповноваженого представника не направив. 06.11.2015 від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У зв'язку з чим суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі пояснень сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 11.12.2014 між Фермерським господарством «Істя», в особі [PERSON], що діє за довіреністю, засвідченою Руденком А.Ю., нотаріусом міста Москви 8.12.2014, реєстровий номер 1-1-381 та на підставі Положення про Фермерське господарство «Істя» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Калузька область, Жуковський район, сел.Горобці, посвідчений Мілевським В.Г., нотаріусом м.Москви, зареєстрованим в реєстрі за №18-3-5281.(а.с.9-10) За умовами вказаного договору покупець [PERSON] купив у продавця Фермерського господарства «Істя» вказану земельну ділянку за 47 000 000 руб. Розрахунок між сторонами зроблений повністю до підписання договору. Згідно відмітки на договорі означена земельна ділянка зареєстрована у державному реєстрі за №40.40.07/020/2014.472 від 15.12.2014. Обгрунтовуючи позов позивач, посилаючись на безпідставне набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 47 000 000 руб., просить на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України повернути їх законному власнику. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положеннями ч.1 ст. 190 ЦК України наведено поняття майна, а саме, майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Таким чином, судом не приймаються до уваги як безпідставні посилання позивача на положення ст.ст.1212-1214 ЦК України, які, на думку позивача, підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки грошові кошти не є майном в розумінні ч.1 ст.190 ЦК України, а є одним із видів об'єкту цивільних прав. При встановленні правовідносин сторін і законодавства, яке належить до них застосувати, суд надходить до висновку про те, що дані правовідносини регулюються положеннями Глави 68 Розділу III Цивільного кодексу України про доручення. За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. У відповідності зі ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належать вчинити повіреному мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Згідно довіреності від 08.12.2014, виданої Фермерським господарством «Істя» в особі Голови Приймака П.А., останній уповноважив [PERSON], серед іншого, отримати кошти за вищевказаним договором.(а.с.13-15) За правилами п.3 ч.1 ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідач в судове засідання не з'явився та не надав будь-яких заперечень та доказів на спростування доводів позивача, а тому, виходячи з встановлених обставин справи зокрема, що згідно вказаного договору розрахунок сторонами був зроблений повністю до підписання договору і здійснена державна реєстрація вказаної земельної ділянки та на підставі письмових доказів, наданих позивачем, враховуючи положення вказаних норм ЦК суд дійшов висновку, що на відповідача слід покласти обов'язок повернути позивачу все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відтак вимоги є доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В абзацах 2,3 п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 зазначено: «У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення». Таким чином, задоволенню підлягають вимоги в частині стягнення грошових коштів в розмірі 36 500 000 російських рублів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 04.12.2015 складає 12 435 550 грн. У зв'язку з частковим задоволенням позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: partial