Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

19.01.2021 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № IKIPG3.185975.001 від 21.10.2013 року в сумі 147367,71 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» було укладено кредитний договір № IKIPG3.185975.001, відповідно до п. 1.2 якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 80000,00 грн. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору період сплати кредиту, комісії та відсотків здійснюється з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з дати підписання договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. З метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № РХ029031.185988.001 від 21.10.2013 р. Відповідно до пунктів 1 та 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, пені, відсотків за користування кредитом, комісії, штрафи, пені та інші платежі, відшкодування збитків. ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте відповідач [PERSON] тривалий час не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого станом на 13.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 147367,71 грн., яка складається з: 71 221, 54 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 67664,37 грн. - прострочена заборгованість за відсотками по кредиту, 160,00 грн. - поточна заборгованість за комісією по кредиту, 8321,80 грн. - прострочена заборгованість за комісією по кредиту. 13 вересня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент»укладені договір про відступлення права вимоги №147 від 13.09.2019 р., відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступив шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» права вимоги, що належали ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» за відповідними договорами, до яких, зокрема, входять права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № IKIPG3.185975.001 від 21.10.2013р. та усіма забезпечувальними договорами. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № IKIPG3.185975.001 від 21.10.2013 р. на підставі Договору про відступлення прав вимоги №147 від 13.09.2019 p., а також до поручителя за договором поруки № РХ029031.185988.001 від 21.10.2013р. укладеним з [PERSON] . Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № IKIPG3.185975.001 від 21.10.2013 р. у розмірі 147367,71 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 23.02.2021 року зазначена справа передана за територіальною підсудністю до Великоновосілківського районного суду Донецької області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2021 року справа передана в провадження судді Якішиної О.М. Ухвалою суду від 24.03.2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 13.04.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він просив застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог. Також посилався на те, що позовні вимоги не визнає, оскільки можливість погашення кредиту у нього припинилася навесні 2014 року в зв`язку з початком бойових дій на території м. Донецька. Отже, вважає, що про порушення свого права банк дізнався з весни 2014 року, коли він припинив платежі за договором (а.с. 56-57, 59). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання також не з`явились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. Враховуючи викладене, суд вважає можливим справу розглянути без участі сторін по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Статтею 554 ЦК України передбачено відповідальність поручителя у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, і поручитель відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 21.10.2013 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» укладено кредитний договір № IKIPG3.185975.001, відповідно до п. 1.2 якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 80000,00 грн. (5-7). Відповідно до п. 2.4. кредитного договору період сплати кредиту, комісії та відсотків здійснюється з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з дати підписання договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Відповідно до п. 2.5 договору повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений в п. 1.8. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця. Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 2)… Відповідно до п. 2.8. нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами виходячи з 360 днів у році. Відповідно до п. 6.3 за порушення строків сплати процентів за використання кредитом та/або комісії Банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.1. за порушення строків погашення кредиту Банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 36 (тридцять шість) % від суми поточної заборгованості за кожен день прострочення. Виконання зазначених зобов`язань забезпечено порукою [PERSON] відповідно до укладеного з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» договору поруки № РХ029031.185988.001 від 21.10.2013 р. (а.с. 11). Відповідно до пунктів 1 та 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, пені, відсотків за користування кредитом, комісії, штрафи, пені та інші платежі, відшкодування збитків. ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що визнається відповідачем [PERSON] , проте останній не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого станом на 13.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 147367,71 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 71 221, 54 грн., простроченої заборгованості за відсотками по кредиту в сумі 67664,37 грн., поточної заборгованості за комісією по кредиту в сумі 160,00 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту в сумі 8321,80 грн. (а.с. 19-21). 13 вересня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент»укладені договір про відступлення права вимоги №147 від 13.09.2019 р., відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступив шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» права вимоги, що належали ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» за відповідними договорами, до яких, зокрема, входять права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № IKIPG3.185975.001 від 21.10.2013р. та усіма забезпечувальними договорами (а.с. 22-27). Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Припинення зобов`язання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 14) про його припинення після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений періодичним платежами згідно графіку погашення заборгованості з кінцевою датою повернення - 10.10.2018 р. (а.с. 9). Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у позивача виникло право пред`явити вимогу про виконання порушеного зобов`язання боржника [PERSON] до поручителя [PERSON] протягом 6 місяців від дня настання порушення зобов`язання. Таку вимогу до поручителя Банк не пред`явив, і суду не надано доказів про пред`явлення вимоги до поручителя в період з 11.10.2018 року до теперішнього часу, а до суду подано позовну заяву лише 19.01.2021 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач не пред`явив вимоги про виконання зобов`язань до поручителя протягом встановленого 6-місячного строку з дня порушення виконання зобов`язань, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки з поручителя [PERSON] , а тому вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Таким чином заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Разом з тим, відповідач заявив про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами), то право позивача звернутися до суду з вимогою припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки до звернення кредитора із даним позовом. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 29.06.2016 року за результатами розгляду справи №6-272цс16. Так Верховний Суд прийшов до висновку про те, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки позов надіслано до суду поштою 13.01.2021 року (згідно поштового штемпеля на конверті, а.с. 32), з боржника не підлягають стягненню прострочені чергові платежі за основним зобов`язанням, які виникли за період з 01.09.2014 року по 13.01.2018 року, оскільки вказана заборгованість виникла поза межами трирічного строку, встановленого законом для звернення кредитора до боржника з вимогою виконати зобов`язання. Таким чином, відповідно до наданого графіку погашення кредиту та розрахунку заборгованості з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення сума боргу за кредитним договором в розмірі 18231,60 грн. та заборгованість по відсоткам по кредиту в розмірі 22370,88 грн., а всього 40602,48 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією по кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.6 кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою такого змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Виходячи з наведеного, нарахування винагороди за надання кредитних ресурсів (комісії) суперечить вимогам чинного законодавства України. Позивач не мав права встановлювати такі платежі, оскільки вони покладають на боржників обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи. Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії, то позовні вимоги банку в частині стягнення комісії у розмірі 160,00 грн. (поточна заборгованість за комісією по кредиту) та 8321,80 грн. (прострочена заборгованість за комісією по кредиту) не підлягають задоволенню. При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог,

Outcome: partial