Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

18 грудня 2013 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 3-5). 11 березня 2014 року судом у судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача та долучено до матеріалів справи уточнену позовну заяву. (а.с. 50-54, 66-67) Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні, посилались на те, що 01 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем власноручно була складена розписка, за умовами якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 92 300 грн., які зобов'язався повернути у строк не пізніше 01 травня 2009 року. 20 травня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем власноручно було складено розписку, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, що а курсом НБУ еквівалентно 18 460 грн. На час укладання договорів позик сторони по справі мали в спільній частковій власності квартиру, внаслідок не можливості повернення відповідачем боргу, останній в червні 2011 року вирішив передати позивачу належну йому частину квартири в рахунок повернення заборгованості, у зв'язку з чим видав на ім'я позивача довіреність, яку 29.09.2011 року скасував. З цього моменту відповідач не бажає добровільно повертати позивачу позичені гроші, внаслідок чого позивач вважає, що строк на подачу позовної заяви виник з моменту скасування позивачем довіреності на продаж належної йому 1/3 частини квартири [ADDRESS], тобто з 23.09.2011 року. У встановлений строк після 01 травня 2009 року оплата у сумі 110 760 грн. від відповідача до позивача ані повністю, ані частинами не надійшла, і на момент подання позовної заяви грошові кошти не сплачені. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за укладеними між сторонами договорами поруки у розмірі 144 539 грн. 27 коп., яка складається з заборгованості по тілу боргу - 110 760 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 20 306 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми - 13 473 грн. 27 коп., а також стягнути судові витрати. (а.с. 50-53) У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. (а.с. 66-67) Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 27, 31-32, 49) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що 01 листопада 2007 року відповідачем [PERSON] була складена та підписана розписка, про те, що він отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 доларів США під заставу свого майна, зі строком повернення коштів до 01.05.2009 року, що підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні та копією розписки від 01.11.2007 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 7) Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року відповідачем [PERSON] була складена та підписана розписка, про те, що він отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 2 000 доларів США під заставу свого майна, які зобов'язується повернути, що підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні та копією розписки від 20.12.2007 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 8) Також судом встановлено, що 14 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], внаслідок укладання якого [PERSON],[PERSON], [PERSON] набули право приватної часткової власності на зазначену квартиру, що підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні, копією договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2005 року копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.09.2005 року та копією витягу з Державного реєстру правочинів від 14.06.2005 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 11-15) Крім того судом встановлено, що 15 червня 2011 року відповідачем [PERSON] за попередньою досягнутою домовленістю сторін, позивача [PERSON] було уповноважено розпоряджатись (продавати, укладати договори міни, укладати попередній договір про укладання договору купівлі-продажу, договір про завдаток) відносно належної відповідачу на праві власності 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а також інші повноваження передбаченні укладеною між сторонами довіреністю, що підтверджується копією довіреності від 15.06.2011 року та копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 15.06.2011 року наявними в матеріалах справи. (а.с. 59-60) Встановлено, що 23.09.2011 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою передачі позивачу інформації наступного змісту, що [PERSON] скасував довіреність, видану на ім'я [PERSON], на продаж належної йому квартири [ADDRESS], посвідчену приватним нотаріусом ДМО [PERSON] 15.06.2011 року за реєстровим № 4059, що підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви від 23.09.2011 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 61) Також судом встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором позики від 01 листопада 2007 року та договором позики від 20 грудня 2007 року, яка станом на 11.03.2014 рік складається з заборгованості по тілу позики - 110 760 грн., заборгованості з інфляційного збільшення - 20 306 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми - 13 473 грн. 27 коп., а разом становить 144 539 грн. 27 коп., що підтверджується уточненою позовною заявою та розрахунком заборгованості, наявними в матеріалах справи. (а.с. 50-54 ) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики, або таку ж кількість речей) того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Частиною другою ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частина перша ст. 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовій еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіціальним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Тобто відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично оцінює посилання позивача, які стосуються вимог про стягнення інфляційних витрат, оскільки індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, тому ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні, тому ця частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Крім того, позивач не є фінансовою установою чи фізичною-особою суб'єктом підприємницької діяльності, а тому відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 1048 ЦК України не мав права надавати позику з одержанням від позичальника відсотків від суми позики, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні стягнення заборгованості у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми за договорами позики у розмірі 13 473 грн. 27 коп. позивачу також необхідно відмовити. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач шляхом надання на ім'я позивача нотаріально посвідченої довіреності від 15 червня 2011 року на продаж 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка в подальшому була відкликана фактично визнав факт укладання між сторонами договорів позики, отримання коштів від позивача у розмірі 12 000 доларів США та наявність виниклої у відповідача перед позивачем заборгованості за договорами позики, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 01 листопада 2007 року - 92 359 грн. та у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 20 грудня 2007 року - 18 471 грн. 80 коп., а разом - 110 830 грн. 80 коп. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення цієї справи, та приймаючи до уваги, що позов було задоволено частково, тому судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 108 грн. 30 коп. (а.с. 1) На підставі викладеного,

Outcome: approved