Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

19.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, яку в подальшому уточнив її представник, в якій вказала, що їй стало відомо, що з витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що стосовно транспортного засобу ВАЗ 21104 , седан-в, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] внесені відомості стосовно заборони відчуження на підставі заяви відповідача від 01.06.2013 року згідно договору застави № GOА0АК00010017 від 18.06.2007 року. Знаючи про те, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2012 року, яке набрало законної сили 22.05.2012 року згідно ухвали апеляційного суду Донецької області, яким договір застави №№ GOА0АК00010017 від 18.06.2007 року визнано недійсним, умисно вніс в Єдиний державний реєстр обтяжень рухомого майна відомості щодо транспортного засобу, належного їй на праві власності. Позивач вказує, що іншого договору застави не існує, тому просить зняти обтяження з рухомого майна. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій вказали, що підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити, а також просили розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, також надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.36), та надав відзив на вказану позовну заяву, в якому зазначив, що строк дії вказаного обтяження до 01.06.2018 року, тобто на момент звернення позивача до суду з позовом 21.03.2019 року, обтяження від 01.06.2013 року втратило свою дію і у банку були відсутні підстави для звернення до державного реєстратора із заявою про вилучення цього обтяження з реєстру. Згідно витягу з єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.01.2019 року вбачається, що 24.01.2019 року відповідачем зареєстровано заборону на відчуження вказаного автомобіля. Вважає що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу ВАЗ 21104 , седан-в, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , а тому має право пред`явити даний позов про зняття арешту з майна. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами. Встановлено, що згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2012 року позовні вимоги [PERSON] про визнання кредитного договору та договору застави були частково задоволені, визнано недійсними кредитний договір №№ GOА0АК100010017 від 18.06.2007 року та договір застави № GOА0АК100010017 від 18.06.2007 року, укладений між нею та відповідачем. Дане рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2012 року набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 22.05.2012 року. Згідно ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2016 року була виправлена описка, викладено абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: «Визнати договір застави № GOA0AK 00010017 від 18.06.2007 року укладений між [PERSON] та Приватбанком недійсним». 25.02.2016 року представник позивача звернувся до приватної нотаріальної контори Артемівського нотаріального округа з запитом про відомості з державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що стосовно транспортного засобу ВАЗ 21104 , седан-в, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] внесені відомості стосовно заборони відчуження на підставі заяви відповідача від 01.06.2013 року згідно договору застави GOA0AK 00010017 від 18.06.2007 року. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області 27 квітня 2016 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Вирішено визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» стосовно внесення 01.06.2013 року відомостей згідно договору застави автотранспорта № GOА0АК00010017 від 18.06.2007 року до Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна легкового ВАЗ, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] незаконними. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» внести в Єдиний державний реєстр обтяжень рухомого майна відомості щодо припинення обтяження рухомого майна, знявши заборону на відчуження транспортного засобу легкового автомобілю ВАЗ, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] за договором застави GOА0АК00010017 від 18.06.2007 року. 26.04.2017 року в установленому порядку позивач письмово зверталася до керівника відповідача з проханням виконати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року по справі №219/2512/16-ц, провадження №2/219/1807/2016, яке набуло законної сили 24.05.2016 року, яке було отримано банком 04.05.2017 року, і до цього часу рішення не виконане. До теперішнього часу відповідач відомості щодо залогового майна до державного реєстру не вніс, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 24.01.2019 року № 58182190 (а.с.11). Позивач у позові зазначила, що відповідач, достеменно знаючи про рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2012 року, яке набуло законної сили 22.05.2012 року згідно ухвали апеляційного суду Донецької області стосовно визнання договору застави № GOА0АК00010017 від 18.06.2007 року недійсним, вніс в Єдиний державний реєстр обтяжень рухомого майна відомості стосовно транспортного засобу. Як зазначає позивач, іншого договору застави не існує. Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст.317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1, 2 ст.319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний арешт не знято, без видалення інформації про наявність арешту з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна щодо вказаного вище транспортного засобу, позивач позбавлена можливості розпоряджатись власним майном, що є порушенням її конституційного права на розпорядження власним майном, яке гарантоване ст. 41 Конституції України. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню, оскільки наявність арешту на майно, яке належить на праві приватної власності позивачеві, накладеного у 2013 році, обмежує її у здійсненні права власності та, зокрема, розпорядження своїм майном. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved