Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

19 вересня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у позивачки на утриманні перебуває малолітній син сторін [PERSON] Шлюб між сторонами розірвано. Позивачка офіційно працює у [PERSON] і має намір періодично вивозити сина за кордон для навчання, проте відповідач безпідставно відмовляється від надання відповідного дозволу. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про надання дозволу на виїзд сина до [PERSON] без згоди батька на навчання строком до 31.08.2021 року (а.с.а.с. 2 7, 28, 61 66). 20 березня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 80). Позивачка, її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, пояснивши, що у позивачки на утриманні перебуває малолітній син сторін [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано. Позивачка офіційно працює у [PERSON] і має намір періодично вивозити сина за кордон для навчання, проте відповідач безпідставно відмовляється від надання відповідного дозволу. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). 15 квітня 2019 року у засіданні судом було постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що сторони від 08.11.2013 року до 30.05.2016 року перебували у шлюбі (а.с.а.с. 17, 23). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки (а.с. 16). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2016 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Відповідач не виконує рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2016 року і станом на 01.07.2018 року його заборгованість складає 37\~023,59 грн. (а.с. 26). Позивач офіційно працює у [PERSON] і має намір періодично вивозити сина за кордон для навчання, проте відповідач відмовляється від надання відповідних дозволів (а.с.а.с. 13 15, 19 22, 67 74). Малолітнього [PERSON] заочно зараховано до дитячого садка «Кубусь» у м. Старей Мілосней Республіки Польщі (а.с.а.с. 75 78). Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з Принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. У відповідності з частиною 2 статті 3 Закону України від 21.01.1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правила перетинання\~державного кордону\~України громадянами\~України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Підпунктами 1, 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За змістом пункту 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231, оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про те, що, оскільки відповідач, який доводиться малолітньому [PERSON] батьком, перешкоджає у його виїзді за кордон, заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Між тим, суд вважає неприйнятною через надмірну тривалість вимогу про надання дозволу на виїзд дитини до [PERSON] без згоди батька на навчання строком до 31.08.2021 року і, зважаючи на часові межі навчального року, вважає за необхідне задовольнити позов частково, надавши дозвіл на виїзд дитини у межах 2019 2020 навчального року до 31.08.2020 року. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути компенсації її судових витрат у сумі 704,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial