Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

19.04.2016 позивач звернувся до суду з позовом до Потіївської сільської ради, Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове будинок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просив суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті матері право власності на житловий будинок № 6 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Лісовій у с. Заньки Радомишльського району Житомирської області. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявились, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, надіслав до суду заяву, просив розгляд справи проводити без участі його представника, позовні вимоги підтримує. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 10.01.1957 у с. Заньки Радомишльського району Житомирської області, у Свідоцтві про народження його матірю записано [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 18.01.1957. 07.07.1988 секретарем виконавчого комітету Заньківської сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 10 Заповіт від 07.07.1988 [PERSON], яка на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «належний мені на праві особистої власності жилий будинок, надвірні будівлі, майно, що мається в хаті заповідаю [PERSON]. Заповіт на день смерті заповідача не скасований, про що свідчить відмітка на Заповіті від 07.07.1988, яка зроблена секретарем Заньківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 13.05.2002. Мати позивача [PERSON] померла 13.05.2002 року у віці 80 років у с. Заньки Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 14.05.2002 серії І-ТП № 185638 (а.с. 9). Відповідно до п. 4\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,\~ЦК України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивач порушив у суді спір про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері права власності на майно, оскільки мати позивача - [PERSON] померла 13.05.2002, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, а саме, відповідні правила\~\~ЦК УРСР\~1963 року.\~\~ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 6 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Лісовій у с. Заньки Радомишльського району Житомирської області. З Довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 29.03.2016 № 203 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна вбачається що, право власності на житловий будинок № 6 по вул. Лісовій в с. Заньки Радомишльського району Житомирської обл. не зареєстровано (а.с. 16). Проте, відповідно до п. 4 ч. 2 п.п. 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР», затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31.01.1966 за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15.01.1996 (яка була чинною до 13.12.1995) державній реєстрації підлягали тільки будинки і домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вбачається, що зазначене домоволодіння складається з: житлового будинку 1950 року побудови, трьох сараїв, трьох навісів, вбиральні, огорожі та має інвентаризаційну вартість 66 518, 00 грн. (а.с. 18-19). Відповідно до записів у погосподарських книгах (№ 1 за 1967-1970, № 1 за 1971-1973, № 1 за 1974-1976, № 1 за 1977-1979, № 1 за 1980-1982, № 1 за 1983-1985, № 1 за 1986-1990, № 1 за 1991-1995, № 1 за 1996-2000, № 1 за 2001-2005), головою домогосподарства за адресою: вул. Лісова, 6, с. Заньки, з 1968 до дня своєї смерті була [PERSON] (а.с. 13). Згідно спадкової справи № 852 (2008) до майна померлої 13.05.2002 [PERSON], спадщину після смерті останньої прийняв її син [PERSON]. З тексту Листа від 12.04.2016 № 334/02-14 державного нотаріуса Радомишльської державної нотаріальної контори вбачається, що видати [PERSON] свідоцтво на спадщину за заповітом на будинок після смерті [PERSON] неможливо, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved