Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

18 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу із відповідачем у них є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає із нею та перебуває на її утриманні. На даний час за рішенням суду, на підставі виконавчого листа, виданого 17.12.2014р., з [PERSON] стягуються аліменти на утримання їхньої доньки в розмірі 650, 00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що вищевказана сума аліментів є недостатньою для утримання дитини, оскільки дитина дорослішає, потребує більше коштів для придбання одягу, взуття та продуктів харчування, ліків, тощо. Оскільки [PERSON] має обов`язок належним чином утримувати доньку, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 25.10.2019 8р. відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, проте в позовній заяві зазначила, що просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомлений про день, час та місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації, в судове засідання не з`явився; проте подав заяву про часткове визнання позову, а саме в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1059, 00 грн. з 01.12.2019р., справу просить розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що під час шлюбу, який розірвано за рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14.01.2014р. по справі № 719/125/13-ц, що набрало законної сили 11.02.2014р., у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.12.2009р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Після розірвання шлюбу донька сторін залишилась проживати із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ, Новодністровської міської ради № 4221 від 10.10.2019р. На даний час за виконавчим листом Новодністровського міського суду Чернівецької області, виданим 17.12.2014р. по справі № 719/644/14-ц з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання доньки у розмірі 650, 00 грн. щомісячно, починаючи з 31.11.2014р. та до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини також підтверджуються довідкою Новодністровського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області № 1326/14.4-42 від 10.10.2019р., згідно якої станом на 14.08.2018р. заборгованості з виплати аліментів немає. Судом також встановлено, що у відповідача [PERSON] за період з 01.01.2019р. по 30.06.2019р. доходи відсутні, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів. Позивачем [PERSON] доказів про наявність у відповідача інших доходів та їх розмір суду не надано. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.02.2014р. по справі № 143цс13, при розгляді позовів, заявлених з підстав зміни аліментів, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Отже, при визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Також у абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1, 3, 4 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що виключно позивачу, як матері дитини, із якою проживає донька сторін, належить право визначення способу стягнення аліментів із відповідача - батька дитини та вважає, що слід змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд бере до уваги наявну інформацію про розмір доходів сторін, відсутність у дитини самостійного доходу, погоджується із доводами позивача щодо значних витрат на утримання дитини, які пов`язані із її розвитком та віковими змінами; враховує, що участь в утриманні дитини - це обов`язок обох батьків, а тому, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому його прав, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, доводи позивача щодо наявності у неї додаткових витрат на дитину, пов`язаних із придбанням ліків, не враховуються судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, оскільки розмір та порядок відшкодування додаткових витрат на дитину врегульовано ст. 185 СК України. Також, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на вищенаведене, підстав для стягнення аліментів з дня подання заяви до суду та застосування п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України не має. Беручи до уваги, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768, 40 грн. На підставі ст. 180, 181-183, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved