Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

19.08.2017 року позивач звернувся до суду із позовом, по якому просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної йому на праві власності 317/2000 частки квартири [ADDRESS] в сумі 193875 грн. -визнати за [PERSON] право власності на 317/2000 частки квартири [ADDRESS] . - судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що позивачу та відповідачу в рівних частках, як спадкоємцям за законом після смерті [PERSON] , належить по 317/2000 квартири [ADDRESS] . Оскільки сторони не можуть дійти згоди з приводу користування належним їм в рівних частках майном, з огляду на те, що спірна кімната в комунальній квартирі є неподільним майном позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А.В. відкрито провадження у справі. 28.11.2017 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що вартість спірного майна на момент набуття спадкодавцем права власності на нього та момент набуття права власності на нього сторонами по справі зросла майже в 45 разів. Також зазначила, що матеріали справи не містять підтверджень, що позивач був рідним сином померлого. В провадження\~судді Абухіна\~Р.Д.\~справа надійшла\~17.01.2018\~року на\~підставі розпорядження керівника апарату суду № 220/18 від 17.01.2018 року, винесеного у зв`язку з рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 07.12.2017 року, за яким суддю Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А.В. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя. Ухвалою Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~19.04.2018\~року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] ,- « про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та її грошової компенсації»,- зупинити до вирішення цивільної справи № 522/7063/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю майна та визнання права власності. 15.07.2019 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 12.04.2021 року подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, з урахуванням висновку експерта №973/2020 комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, відповідно до яких просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної йому на праві власності 317/2000 частки квартири [ADDRESS] в сумі 212000 грн. -визнати за [PERSON] право власності на 317/2000 частки квартири [ADDRESS] . - судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2021 року. Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, відповідно до якої позов просили задовольнити. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку, що у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. З Витягу є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 317/ 2000 квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. З технічного паспорта, виготовленого КП « ОМБТІ та РОН» станом на 13.01.2008 року вбачається, що 317/1000 часток квартири за адресою: [ADDRESS] складається з житлової кімнати, площею 20,0 кв.м., ванної площею 3,7 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м.. Решта приміщення загального користування: кухня 8,9 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., коридор площею 9,1 кв.м. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що вищезазначене майно є неподільним, сторони згоди з приводу його користування не дійшли. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 316-321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.ст. 356 Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.\~\~Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно до ст.\~365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі №6-37цс13 зазначив, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз норм статей 364 та 365\~ЦК України свідчить, що положення статті 365\~ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються статтею 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другоїстатті 364\~ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні із виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Крім того при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судам належить з`ясовувати: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Задовольняючи позовні вимоги у частині припинення права власності позивача на 317/2000 частку у праві власності на спірну квартиру з визнанням у цілому права власності за відповідачем, та з одночасним відшкодуванням позивачу вартості його частки суд виходить з того, що квартира є неподільною річчю, яка перебуває у одноособовому користуванні відповідача, що фактично унеможливлює його використання позивачем та свідчить про обґрунтованість вимог про припинення її права на частку у спільному майні з виплатою йому грошової компенсації. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав від інших співвласників грошову або іншу матеріальну компенсаціїю вартості його частки, припиняється з дня її отримання. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що у випадку надання співвласником згоди на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, ризик невиплати такої грошової компенсації несе саме співвласник, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні. З огляду на те, що квартира є неподільною і її спільне використання сторонами неможливе, одноособове користування зазначеним нерухомим майном лише відповідачем істотно порушує право власності позивача, суд доходить до висновку, що вимога позивача про припинення його права власності на 317/2000 частки спірної квартири з виплатою йому грошової компенсації є обґрунтованою. Відповідно до висновку експерта № 973/2020 комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 28.01.2021 року ринкова вартість 317/1000 часток квартири [ADDRESS] на дату складання висновку становить 424\~000 грн., тобто вартість 317/2000 частки нерухомого майна визначається у сумі 212 000грн. Суд, також зазначає, що вартість спірної квартири відповідачем не оскаржувалася. Таким чином, вимоги підлягають задоволенню. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, в тому числі судовий збір за подачу позову, а також витрати за проведення експертизи, що підтверджується відповідними квитанціями: № 0954-5073-8963-8467 від 12.08.17 на суму 1938,75 грн.; № 1069-5191-6633-0082 від 05.12.17 на суму 704,80 грн.; № 1140-4746-8813-5091 від 14.02.18 на суму 352,40 грн.; № 9221-8419-0310-5531 від 27.01.2021 на суму 6000 грн.; №9228-7499-8075-1746 від 06.04.2021 на суму 181, 25 грн., що разом становило 9177,20 грн. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З наведеного вище слідує, що вимога про стягнення судових витрат з відповідача також підлягає задоволенню. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved