Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

18 травня 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого (з урахуванням наданих уточнень) зазначила, що [PERSON], чоловік відповідача, залишив на її імя заповіт, за яким заповідав їй належне йому майно у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. 29 жовтня 2002 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеної ? частини квартири. Оскільки на момент відкриття спадщини відповідач [PERSON] була непрацездатною, то незалежно від змісту заповіту вона має право на половину частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом. Відтак, позивач претендує на ? частину вищевказаної квартири. Після смерті чоловіка відповідач вимагала сплати позивачем половини вартості квартири, однак у позивача не було коштів, внаслідок чого заповіт вона повернула відповідачу. В цей же час, вона своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, також заяву про відмову від спадщини вона не подавала. Посилаючись на вимоги ст.ст. 524, 525, 549, 550 ЦК УРСР 1963 р. просила визнати поважними причини пропуску строку на прийняття спадщини, з огляду на що визначити їй додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила, що вона з сімєю [PERSON] була у близьких стосунках, в них не було дітей, і тому вони вирішили залишити квартиру позивачеві після їх смерті. Так, [PERSON] заповідав їй частину квартири. Після його смерті вона допомагала відповідачу. Відповідач вказувала, що позивач має оплатити частинку квартири. Позивач була у важкому фінансовому становищі, внаслідок чого змогу оплатити вартість частини квартири не мала. З цих підстав вона повернула відповідачу заповіт приблизно у 2004-2005р. Про те, що законом передбачено необхідність звернення до нотаріальної контори вона не знала. Крім того, вона з моральних міркувань вирішила не оформлювати за життя відповідача спадщину після смерті її чоловіка. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що за життя подружжя [PERSON] складали заповіти на імя [PERSON] та домовлялись, що [PERSON] буде доглядати [PERSON], на що позивач відмовилась і самостійно віддала заповіт. Вказала, що юридична необізнаність, сумління, переживання та моральні принципи не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Крім того, ЦК УРСР 1963 р. виключає можливість визначення додаткового строку на прийняття спадщини у разі, якщо спадщину прийняли інші спадкоємці. Просила у задоволенні позову відмовити. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності відповідно до вимог діючого законодавства (арк. справи 49). За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 14 червня 2001 року [PERSON] склав заповіт, за яким заповідав все його майно, в тому числі належну на праві власності всю частину квартири [ADDRESS], позивачеві [PERSON]. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] (арк. справи 34). 29 жовтня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про його смерть № 9649 від 31 жовтня 2002 р. (арк. справи 37), свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 233092, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 31 жовтня 2002 р. (арк. справи 42). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належної йому на праві власності частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], відповідач у справі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Орджонікідзевським р/б ЗАГС Запоріжжя, актовий запис № 1213 від 8 вересня 1966 р. (арк. справи 52). Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при ухваленні рішення щодо спадщини, яка відкрилась 29 березня 2003 р., підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 р. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки відповідач у встановлений законом шестимісячний строк фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, т.я. після його смерті залишилась проживати та користуватися квартирою, то відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.) вона є такою, що прийняла спадщину після свого померлого чоловіка. Зазначена обставина підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 10 червня 2016 р. № 01/5-2475. Своєю чергою позивач відповідних дій, спрямованих на прийняття спадщини, не вчинила, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталась, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 147/2016. Відповідно до статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Отже, у разі продовження спадкоємцеві строку для прийняття спадщини одночасно вирішується питання про визнання за ним права на майно, що збереглося в натурі. Згідно з вимогами статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини продовжується за наявності поважних причин його пропуску. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не узгоджується із вищенаведеними положеннями ЦК УРСР 1963 року, який передбачав можливість продовження строку на прийняття спадщини. Крім того, позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобовязують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надала. При розгляді справи не встановлено причин, які перешкоджали позивачу звернутися з заявою про прийняття спадщини, позивачка знала про смерть спадкодавця. Натомість, суд не вважає поважними причинами пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини її юридичну необізнаність, моральні міркування, оскільки ці обставини не є пов'язаними з об'єктивними, непереборними та істотними для неї труднощами для вчинення цих дій.\~\~ За таких обставин, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed