Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

17 березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 вересня 2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять права на земельну ділянку площею 7,2598 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Смирновської сільської ради. За життя [PERSON] заповіт не складав. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що вона не надала оригінал правовстановлюючого документа державного акта на право власності на земельну ділянку. При цьому, 17 червня 2009 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом та посвідчено договір розподілу спадкового майна, за якими [PERSON] є спадкоємцем майна свого батька [PERSON]. До складу спадкового майна, на яке видано свідоцтво та яке розподілено за вказаним договором, входила спірна земельна ділянка. За життя [PERSON] не встиг замовити технічну документацію зі складання державного акта на право приватної власності на землю та отримати відповідний правовстановлюючий документ. Зазначені обставини перешкоджають [PERSON] оформити права на спірне спадкове майно. Посилаючись на ці обставини, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.41). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що вона позов визнає та зазначені у ньому обставини не оспорює (а.с.43). У попереднє судове засідання сторони, треті особи та їх представники не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Зазначені особи, за виключенням третіх осіб Смирновської сільської ради і Управління Держземагенства, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі та участі їх представників (а.с.41,43,45,50). \~ Виходячи з наведеного, а також положень стст.130,158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 17 червня 2009 року державним нотаріусом Куйбишевської районної державної нотаріальної контори Запорізької області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом та посвідчено договір розподілу спадкового майна, за якими [PERSON] є спадкоємцем майна свого батька [PERSON], який помер 26 серпня 2008 року. Спадкове майно, на яке видано правовстановлюючий документ, складалось, зокрема, із земельної ділянки, розташованої на території Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №056714, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 18 вересня 2003 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №533, площею 7,2598 га (ділянка №549, кадастровий номер 2322787000:07:001:0170), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16-19). 07 вересня 2014 року [PERSON] помер (а.с.7). За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складав (а.с.47-48). Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], а відповідно спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, та у встановленому законом порядку 01 грудня 2014 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.4-5,8,10). Інші спадкоємці першої черги за законом діти спадкодавця [PERSON] і [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, про що подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.11,12). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок),при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану спірну земельну ділянку, яка залишилась після померлого [PERSON]. Державний нотаріус розяснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину лише за умови надання правовстановлюючого документа на земельну ділянку (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] не встиг замовити технічну документацію зі складання державного акта на право приватної власності на успадковану землю та отримати відповідний правовстановлюючий документ. Статтею 1299 ЦК України передбачено, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкодавця з моменту державної реєстрації цього майна. Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Зволікання з виконанням зобовязань, передбачених ч.1 ст.1297, ч.1 ст.1299 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України в пункті 27 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування». Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved