Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

19.12.2017 року [PERSON] звернулася поштою до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за позикою від 12.11.2016 року у сумі 64 003,03 грн., що включає основну суму боргу - 62 040 грн., 3 відсотки річних - 1963,03 грн., сплачений судовий збір, витрати на адвоката у розмірі 10000 грн. Як на підставу позову посилається на те, що 12.11.2016 року відповідач отримав від неї за розпискою позику у розмірі 2200 доларів США, що станом на 09.01.2018 року становив 62040 грн. Відповідач зобов'язався повернути позику не пізніше 20.12.2016, однак до теперішнього часу грошові кошти не повернув. Оскільки має місце прострочення повернення грошових коштів за період з 21.12.2016 по 09.01.2018, то на підставі ст. 625 ЦК України просить також стягнути 3%річних у сумі 1963,03 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2018 року справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, на стадії відкриття провадження у справі. 05.02.2018 року справу розподілено в провадження судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою суду від 08.02.2018 прийнято до розгляду за підсудністю та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 17.04.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 12.11.2016 року - повернуто представнику відповідача. Ухвалою суду від 10.07.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку для прийняття зустрічного позову у цивільній справі №640/7628/17. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача не з'явився вдруге поспіль, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з захворюванням на ГРВІ. Враховуючи звернення позивача з цим позовом ще 19.12.2017 року, враховуючи наявність у відповідача достатньо часу для подання заперечень та доказів на підтвердження своїх заперечень, суд вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з оригіналом розписки від 12.11.2016 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 2200 доларів США, яку зобов'язався повернути в строк до 20.12.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Враховуючи, що позивачем надано оригінал розписки від 12.11.2016 року, то є достатні правові підстави вважати, що відповідачем грошова позика, не повернута позикодавцю у встановлені строки. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що відповідачем грошову позику позивачу не повернуто, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню позика у розмірі 62040 грн. (еквівалент 2200 доларів США за курсом 28,20 грн. за 1 долар США, що не перевищує курс 1 долара США станом на день ухвалення рішення, який становить 28,22 грн.) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення 3-х відсотків річних за період з 21.12.2016 року до 09.01.2018 року. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідальність у виді стягнення 3-х відсотків річних застосовується у разі прострочення виконання зобов'язання. Згідно з розпискою відповідач зобов'язаний був повертати грошові кошти до 20.12.2016 року, таким чином прострочення виконання зобов'язання почалося 21.12.2016 року. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню за період з 21.12.2016 до 09.01.2018 (в межах заявлених вимог) підлягає 3 відсотки річних у розмірі 1963 грн. 03 коп. (62040 х 0,03 х 11 днів (період з 21.12.2016 до 31.12.2016) / 366 = 55,94; 62040 х 0,03 х 374 дня (період з 01.01.2017 до 09.01.2018) = 1907,09; 55,94 + 1907,09 = 1963,03). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Посилання представника відповідача на те, що розписка від 12.11.2016 року підтверджує необхідність повернення [PERSON] позивачу податковий кредит у виді повернення податку на додану вартість, [PERSON] помилився щодо обставин вчинення правочину, тобто правочин є недійсним в силу ст. 229 ЦК України, - суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин не надано належних та допустимих доказів, а в силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а позика від 12.11.2016 не визнана у встановленому порядку недійсним правочином. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна заборгованість за розпискою від 12.11.2016 року у розмірі 64003 грн. 03 коп., що включає суму позики - 62040 грн., три відсотки річних за прострочення зобов'язання - 1963 грн. 03 коп. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, то стягненню підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, в матеріалах справи міститься лише договір-доручення про надання правової допомоги від 14.12.2017, та квитанція прибуткового касового ордеру від 17.12.2017 року, однак не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; не зазначено часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому у суду немає достатніх підстав для покладення на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. А згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial