Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

18 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобов'язань відповідно до умов договору. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності юридичної особи № 3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року, належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, разом із позовною заявою ним подано письмову заяву, в якій він підтримує позовні вимоги до [PERSON] та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.2-3/. У позовній заяві зазначено, що 26 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80AM57250371, відповідно до умов якого [PERSON] надані на умовах повернення, строковості, платності кредитні кошти в сумі 17379,45 доларів США, на строк до 25 грудня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 20.08.2015 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 32679,96 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 6903,54 долари США, заборгованість по процентам за користування кредитом 4402,61 долари США, комісія за користування кредитом 1485,50 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 19888,31 доларів США. Рішенням Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 04 жовтня 2011 року та від 25 липня 2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN80AM57250371 від 26.12.2007 року у сумі 26425,93 долари США. Відповідно, заборгованість станом на 20 серпня 2015 року за кредитним договором складає 6254,03 долари США. Виходячи з наведеного, посилаючись на положення статей\~525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, статей 3, 15, 107 ЦПК України\~та протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 6578,06 доларів США та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2176,68 грн. та витрати у сумі 280,00 грн., пов?язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача /а.с.31/. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON], що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.35/. Здійснити відповідно до розпорядження КМУ від 21 січня 2015 року №41-р розміщення оголошення про виклик до суду відповідача у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження газеті «Донеччина», не є можливим у зв?язку із перебуванням редакції цієї газети на території, що тимчасово не контролюється Україною у місті Донецьку /а.с.36,37/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 26 грудня 2007 року юридична особа - закрите акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк», яке змінило назву на публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк», і [PERSON], [INFO], уклали кредитний договір № DN80AM57250371, відповідно до умов якого [PERSON] надані на умовах повернення, строковості, платності кредитні кошти в сумі 17349,45 доларів США, на строк до 25 грудня 2014 року, зі сплатою за користування кредитом 0,83 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти щомісячними платежами /а.с.12-15/. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ЗАТ КБ «ПриватБанк», та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі\~статті 629 ЦК України\~цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України\~проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що [PERSON] повністю виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 17349,45 долари США. Відповідно до п.5.1 кредитного договору № DN80AM57250371 від 26.12.2007 року, він у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п. 7.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань по цьому договору /а.с.12-15/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № DN80AM57250371 від 26.12.2007 року вбачається, що станом на 20.08.2015 року позичальник має заборгованість за кредитом у сумі 6903,54 долари США /а.с.8-10/. Відповідно до пункту 3.1, 7.1 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 0,83 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 20 серпня 2015 року нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4402,61 долари США /а.с.8-10/. Відповідно до пункту 3.6, 7.1 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати /а.с.12-15/. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 20 серпня 2015 року нарахована заборгованість по комісії у розмірі 1485,50 доларів США /а.с.8-10/. Відповідно до пункту 4.1, 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту, але не менше 1 гривні /а.с.12-15/. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 20 серпня 2015 року нарахована заборгованість з пені у розмірі 19888,31 доларів США /а.с.8-10/. 04 жовтня 2011 року Калінінським районним судом м.Горлівки ухвалено рішення, згідно з яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN80AM57250371 від 26.12.2007 року у сумі 10142,22 долари США. Зазначене рішення суду набуло чинності 17 жовтня 2011 року /а.с.6-7/. 25 липня 2013 року Калінінським районним судом м.Горлівки ухвалено рішення, відповідно до якого з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN80AM57250371 від 26.12.2007 року у сумі 16283,71 долари США. Зазначене рішення суду набуло чинності 05 серпня 2013 року /а.с.7-8/. Відповідно до п.4.3 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов?язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов?язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 20 серпня 2015 року нараховано штраф (фіксована частина) 11,33 долари США та штраф (процентна складова) 312,70 доларів США /а.с.8-10/. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушувалися умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] по заборгованості за кредитом, по заборгованості по процентами за користування кредитом, по заборгованості з комісії за користування кредитом, по заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, за кредитним договором № DN80AM57250371 від 26.12.2007 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. За правилами статей\~525,\~526\~і\~527 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Відповідно до роз?яснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2014 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до листа Національного банку України від 03.10.2007 р. N 41-211/1814-10108 «Про перелік банків, які мають ліцензію на здійснення банківських операцій, банківську ліцензію або письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями» ЗАТ «ПриватБанк» (юридична адреса: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, Банківська ліцензія №22 від 04.12.2001 року, письмовий дозвіл на здійснення операцій №22-2 від 29.07.2003 року) надано письмовий дозвіл на здійснення банківських операцій з валютними цінностями. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу\~статті 60 ЦПК України\~\~докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 2176,68 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.49 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до\~статті 88\~ЦПК України, тобто підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі у сумі 280,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved