Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

17 січня 2017 року представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та Новодністровська міська рада Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що позивач є власником 1/3 частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], в якій також зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. [PERSON] і [PERSON] перебували в офіційному шлюбі та від шлюбу у них 09.01.1981 року народився син [PERSON] 27.12.2013 року рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області № 719/122/13-ц шлюб між сторонами розірвано. 01.09.2014 року позивач, відповідач та їхній син уклали договір про поділ нерухомого майна (квартири), що є спільною сумісною власністю, згідно якого вищевказана трикімнатна квартира розподілена між ними на рівні частки, а саме по 1/3 частці у володінні кожного. Того ж дня [PERSON] і [PERSON] уклали договір дарування квартири, відповідно до якого відповідач подарував свою 1/3 частину квартири сину. [PERSON] також зазначила, що [PERSON], який зареєстрований за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], після розлучення з [PERSON] за адресою місця реєстрації не проживає, оскільки фактично тривалий час проживає з іншою жінкою в дачному будинку. Реєстрація відповідача у даній квартирі створює позивачу незручності у соціальній, побутовій сфері, обмежує її та [PERSON] право користування і розпорядження належною квартирою. Через прописку [PERSON] у зазначеній квартирі проводяться додаткові нарахування за комунальні послуги, які [PERSON] та [PERSON] вимушені сплачувати за нього. На звернення позивача та їхнього сина знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не реагує. [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак неодноразово була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання через свого представника. [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задоволити в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказавши про те, що відповідач не бажає зніматись з реєстрації за вищевказаною адресою, вважаючи, що після відчуження своєї частки квартири сину у нього є право бути в ній зареєстрованим, а іншого місця для реєстрації у [PERSON] немає. Окрім того, зазначив, що відповідач два-три роки не проживає за місцем реєстрації, оскільки йому [PERSON] чинились перешкоди у користуванні квартирою шляхом зміни дверних замків. Пояснив, що його довіритель змушений проживати на дачі, так як відповідачу не дають можливості проживати за місцем реєстрації. Також повідомив, що через відсутність коштів відповідач не може оформити право власності на дачний будинок та зареєструватись за місцем фактичного проживання. [PERSON] додав при цьому, що [PERSON] через сімейні конфлікти змушений був переїхати проживати на дачу, а коли хотів повернутись додому дверні замки вже були замінені. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], який являється сином [PERSON] та позивача, не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що відповідач біля десяти років не проживає по місцю реєстрації, жодних речей за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], немає, оскільки фактично проживає на дачі з іншою сімєю, де не може зареєструвати місце проживання, так як дачний будинок не являється самостійним обєктом нерухомості. За останніх десять років [PERSON] взагалі не виявляв намірів щодо користування спірною квартирою, в якій відповідач зареєстрований. Заперечував, що відповідачу чинились перешкоди у користуванні квартирою шляхом зміни дверних замків два-три роки назад, що в подальшому, як стверджує представник відповідача, стало причиною для проживання [PERSON] на дачі, так як дверний замок був змінений тільки в березні-квітні 2016 року, коли проводився ремонт в квартирі. До цього часу відповідач мав вільний доступ до квартири. Під час здійснення ремонту в квартирі в 2016 році [PERSON] звертався до [PERSON] з проханням здійснити ремонт у одній з кімнат квартири для того, щоб в майбутньому відповідач у випадку погіршення його стану здоровя міг проживати по місцю реєстрації з огляду на те, що квартира по місцю розташування знаходиться ближче до лікарні, ніж дача, на якій живе [PERSON] Під час цієї розмови батько [PERSON] не висловлював бажання проживати в квартирі на час розмови, а лише ймовірність виникнення необхідності проживання за місцем реєстрації в майбутньому при певних умовах. Новодністровська міська рада Чернівецької області, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, через свого представника подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи без самостійних вимог, щодо задоволення позовної заяви покладалась на розсуд суду. Свідок [PERSON], яка являється сусідом відповідача по дачі, показала, що [PERSON] постійно проживає біля 10 років на дачі і з того моменту як він туди переїхав, здійснив капітальний ремонт дачного будинку, облаштував його, утеплив. [PERSON] повідомила, що відповідач останніх чотири роки проживає на дачі з іншою жінкою, при цьому досить тривалий час в дачному будинку проживала також дочка співмешканки [PERSON] Свідок [PERSON], який живе по-сусідству із відповідачем, повідомив, що [PERSON] проживає на дачі приблизно 8 років та підтвердив, що бачив там також жінку з дитиною, яка проживала разом з відповідачем, проте в яких відносинах із останнім вона перебувала свідку не відомо. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи [PERSON], їх доводи та заперечення, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги представника позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в офіційному шлюбі, який був розірваний 20.01.2014 року на підставі рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.12.2013 року (а.с. 9). Від шлюбу у сторін 09.01.1981 року народився син [PERSON], який фактично проживає за місцем реєстрації відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, 1/3 частина трикімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], а інша частина квартири, зокрема 2/3, - третій особі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 21 від 17.07.1996 року, виданим органом приватизації державного житлового фонду при виконкомі Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 10), договором про поділ нерухомого майна (квартири), що є спільною сумісною власністю серії НАА № 958679, зареєстрованого у реєстрі за № 374 і посвідченого державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] (а.с. 11) та договором дарування частини квартири серії НАА № 958681, зареєстрованого у реєстрі за № 375 і посвідченого державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] (а.с 12). Позивач та відповідач зареєстровані за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сімї № 1584 від 04.10.2016 року, виданою начальником відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] (а.с. 15) і довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 475 від 20.01.2017 року, виданою начальником відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] (а.с. 28). Однак в судовому засіданні встановлено, що сторони фактично за місцем реєстрації не проживають, оскільки [PERSON] перебуває за кордоном, а [PERSON] проживає в дачному будинку. Дана обставина підтверджується також актом обстеження сімї від 04.10.2016 року, згідно якого відповідач більше двох років за адресою - м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], не проживає, що підтверджується підписами на вищевказаному акті депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області та мешканців сусідніх квартир (а.с. 16). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказані положення закріплені також у ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У п. 2 ч. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року розяснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Права членів сімї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач як колишній член сімї понад один рік по місцю реєстрації не проживав, будь-яких домовленостей між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стосовно відсутності останнього понад один рік у спірній квартирі немає, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS]. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на те, що представнику відповідача неодноразово розяснювались положення ст.10 ЦПК України, суд вважає, що відповідач та його представник [PERSON] не довели, що [PERSON] чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою, жодних доказів на підтвердження доводів та заперечень відповідача суду надано не було. При цьому, представник [PERSON] визнав, що вищенаведені обставини не можуть бути ним підтверджені взагалі. Варто зазначити, що, окрім відсутності доказів на підтвердження доводів [PERSON], останні спростовуються також показами свідків [PERSON], [PERSON] та поясненнями третьої особи [PERSON], які зазначили, що [PERSON] тривалий час, понад два роки, постійно проживає з іншою жінкою в дачному будинку однією сімєю, веде з нею спільне господарство, займається облаштуванням будинку та прибудинкової території. Відтак, на думку суду, дії відповідача за останніх два-три роки свідчать про втрату [PERSON] інтересу до квартири, розташованої за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS]. За правилами ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд вважає, що представником позивача [PERSON] доведено належними і допустимими доказами, що відповідач [PERSON], який являється колишнім чоловіком [PERSON], без поважних причин, понад два роки не проживав за адресою реєстрації, внаслідок чого втратив право на користування спірною квартирою, а тому позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 41 Конституції України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved