Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

18.02.2014 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши йому в користування кімнату 17,0 кв.м. - літ «З», сину - [PERSON] кімнату 9,3 кв.м. літ « 4», [PERSON] кімнату 12,7 кв.м. - літ « 7», кухню - 9,7 кв.м. - літ. « 2», ванну - 2, 6 кв.м. літ «5», санвузол - 1 кв.м. літ. « 6», коридор - 9,1 кв.м. літ. « 1», балкон - 0,8 кв.м., лодже - 2,6 кв.м. - залишити в загальному користуванні. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що йому та відповідачам в рівних частках належить квартира [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат. Позивач стверджує, що шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірвано, та після розірвання шлюбу стосунки погіршилися, у зв'язку з чим він бажає встановити порядок користування квартирою у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні уточнила позов та просила виділити позивачу кімнату площею 12,7 кв.м., відповідачеві [PERSON] кімнату площею 17,0 кв.м., в іншій частині вимоги залишити без змін. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на його думку між сторонами відсутній спір, так як порядок користування квартирою вже склався і кожен користується своєю кімнатою. Більш того, з пропозиціями щодо встановлення іншого порядку користування позивач до відповідачів не звертався. Крім того, зазначав, що спірна квартира неодноразово ремонтувалась і переобладнувалась, що суттєво змінило її характеристики але доказів цього не надав. Однак, проти виділення його довірительці в користування кімнати площею 17,0 кв.м. не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав до суду заяву, в якій позов визнав повністю та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов [PERSON], уточнений у судовому засіданні, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані чинним Цивільним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.08.2013 року було розірвано (а.с. 5). Від даного шлюбу 09 січня 1996 року народився син, [PERSON]. 05 травня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожний ізольовану квартиру під номером «вісімдесят першим», що знаходиться в [ADDRESS] яка складається в цілому з трьох житлових кімнат і підсобних приміщень загальною площею 65,6 кв.м., корисною площею 62,2 кв.м., у тому числі житловою площею 39,0 кв.м. (а.с. 6). Таким чином, в силу ч. 1 ст. 356 ЦК України квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно технічного паспорту на квартиру (а.с. 7-8), спірна квартира складається з житлової кімнати площею 17,0 кв.м. на плані зазначена під №1; житлової кімнати площею 9,3 кв.м, на плані зазначена під №2, житлової кімнати площею 12,7 кв.м., на плані зазначена під №3; окремої кухні площею 9,7 кв.м; коридору площею 9,1 кв.м; ванної кімнати площею 2,6 кв.м,; туалету площею 1,0 кв.м.; балкону площею 0,8 кв.м.; лоджії 2,6 кв.м. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, після розірвання шлюбу стосунки між [PERSON] та [PERSON] значно погіршились, у зв'язку з чим вони не можуть дійти згоди про порядок користування спірною квартирою. Згідно ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Стаття 150 ЖК України встановлює право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання. Частиною 4 статті 9 ЖК України закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до наведених норм законодавства, [PERSON] має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, він має право користуватися нею для особистого проживання і підстав для обмеження цих прав немає. Згідно ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою угодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У зв'язку з тим, що кімнати мають різну площу, суд не має технічної можливості поділити квартиру пропорційно часток сторін по справі, так, як рівноцінний поділ квартири в натурі на три однакові частини неможливий; сторонами не надано відомостей про вартість квартири; клопотання щодо проведення судово-технічної експертизи жодна сторона не заявляла; розмір компенсації в разі встановлення порядку користування квартирою в різних частках визначити неможливо. Однак, враховуючи той факт, що між сторонами фактично склався порядок користування квартирою, а також те, що позивач просить виділити йому кімнату яка складає 12,7 кв.м., що за площею є меншим ніж його частка, суд вважає доцільним задовольнити позов в повному обсязі з урахуванням уточнень, наданих представником позивача в судовому засіданні. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved