Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

18.03.2016 року представник позивача адвокат [PERSON] звернувся до суду в інтерсах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок №3 по вул. Диктовій у м.Львові виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.11.1997 р. виданого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 15.06.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог та просила припинити право власності [PERSON] на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок № 3 по вул. Диктовій у м.Львові, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.11.1997 р. виданого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та в цій частині скасувати його реєстрацію. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 03 лютого 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова було винесено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], та визнано недійсним правочин - відмову [PERSON] від права на спадщину за [PERSON] вчинену у формі заяви від 19 05.1995 р. на адресу Другої [PERSON] державної нотаріальної контори. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 03.11.1997 року видане державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в частині успадкування [PERSON] 1 /3 частки спадкового майна. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за [PERSON] на: 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок №3 по вул. Диктовій у м. Львові з відповідними господарськими будівлями. 1/3 частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,0770 га, яка знаходиться в с. Рокитна, і належала [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку виданого Ясниської сільською радою народних депутатів за №318 від 17.08.1994 р. 1/3 частки у праві власності на автомобіль марки «Москвіч-401» д.н.з. 34-99ЛВЯ, який належав [PERSON] на підставі технічного паспорту ATI 84888 виданого ОРЕВ ДАІ УВС у Львівській області. Рішення набрало законної сили 15.02.2016 року. Після набрання законної сили рішенням суду та звернення [PERSON] до державного реєстратора для реєстрації за нею права власності на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок №3 по вул. Диктовій у м.Львові з відповідними господарськими будівлями, остання отримала відмову у зв'язку з тим, що рішенням суду не скасовано державної реєстрації права власності на вказану частку у спільному майні відповідачки, а тому неможливо і здійснити державну реєстрацію майна без визнання недійсною та скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину від 03.11.1997 р. виданого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в частині успадкування [PERSON] 1/9 частки у спільному майні - будинку №3 по вул. Диктовій у м Львові. У звязку із вищенаведеним вона була вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.06.2016 року подану 15.04.2016 року відповідачем [PERSON] зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за [PERSON] на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок №3 по вул. Диктовій у м. Львові з відповідними господарськими будівлями - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, подавши 12.04.2016 року на адресу суду заяву в якій зазначила, що не заперечую проти задоволення позову [PERSON] та просить проводити розгляд справи у його відсутності. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Шевченківським районним судом м. Львова було винесено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], та визнано недійсним правочин - відмову [PERSON] від права на спадщину за [PERSON] вчинену у формі заяви від 19 05.1995 р. на адресу Другої [PERSON] державної нотаріальної контори. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 03.11.1997 року видане державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в частині успадкування [PERSON] 1 /3 частки спадкового майна. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за [PERSON] на: 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок №3 по вул. Диктовій у м. Львові з відповідними господарськими будівлями. 1/3 частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,0770 га, яка знаходиться в с. Рокитна, і належала [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку виданого Ясниської сільською радою народних депутатів за №318 від 17.08.1994 р. 1/3 частки у праві власності на автомобіль марки «Москвіч-401» д.н.з. 34-99ЛВЯ, який належав [PERSON] на підставі технічного паспорту ATI 84888 виданого ОРЕВ ДАІ УВС у Львівській області. Рішення набрало законної сили 15.02.2016 року. Після набрання законної сили рішенням суду та звернення [PERSON] до державного реєстратора для реєстрації за нею права власності на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок №3 по вул.Диктовій у м. Львові з відповідними господарськими будівлями, остання отримала відмову у зв'язку з тим, що рішенням суду не скасовано державної реєстрації права власності на вказану частку у спільному майні відповідачки, а тому неможливо і здійснити державну реєстрацію майна без визнання недійсною та скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину від 03.11.1997 р. виданого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в частині успадкування [PERSON] 1/9 частки у спільному майні - будинку №3 по вул. Диктовій у м Львові. Після чого вона відкликала свою заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст.317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ч. 1 та ч. 2 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається право власності набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності (ст. 386 ЦК України). Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги вищенаведене та те, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03.02.2016 року, яке стало підставою для виникнення у позивача права власності на згадане спадкове майно набрало законої сили, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і припинити право власності [PERSON] на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок № 3 на вул.Диктовій у м.Львові та скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на 1/9 частки у праві спільної часткової власності на будинок № 3 на вул.Диктовій у м.Львові за № 12221956 від 20.11.2015 року.

Outcome: approved