Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

19 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк», Державної іпотечної установи, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зазначили, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління було укладено договір про іпотечний кредит № DNKOG40000004370 (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 189 375 грн. на придбання об`єкта нерухомості, забезпечений іпотекою на підставі договору іпотеки № DNKOG40000004370 від 28 грудня 2007 року, укладеного між тими ж сторонами, із строком повернення до 28 грудня 2032 року з відсотками за користування кредитом. Одночасно з укладенням зазначених договорів між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 28 грудня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] в якості поручителя за кредитним договором прийняла на себе відповідальність за виконання [PERSON] зобов`язань за Договором та договором іпотеки як солідарний боржник. 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Державною іпотечною установою було укладено договір про відступлення прав вимог № 484/08, посвідчений Приватним нотаріусом Київського МНО Чернокур О.М. та зареєстрований в Державному реєстрі іпотек 29 березня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., тобто між АТ КБ «ПриватБанк» та Державною іпотечною установою відбувся правочин цесії, за яким були одночасно відступлені права кредитора за договором про іпотечний кредит та права іпотекодержателя за іпотечним договором. 19 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. здійснено виконавчий напис за номером 10044, про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 216 712,21 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Строк, за який проводиться стягнення - вісім років сім місяців чотири дні, а саме з 28 грудня 2007 року по 01 серпня 2016 року. На підставі зазначеного напису державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито три виконавчих провадження, одне з яких наразі триває, та накладено арешт на майно [PERSON] . Оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, тому позивачі просять визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року цивільну справу передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 203/1491/19. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року про забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 10044, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 19 листопада 2016 року щодо стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNKOG40000004370 від 28 грудня 2007 року у розмірі 216 712, 21 грн., який перебуває на виконанні Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (виконавче провадження № 58585854), до набрання законної сили судовим рішенням. 25 вересня 2019 року на адресу суду від третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що нею було вчинено виконавчий напис відповідно до законодавства на підставі документів, наданих АТ КБ «ПриватБанк». 08 жовтня 2019 року від представника відповідача Державної іпотечної установи - Тодосієнко В.М. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що 25 березня 2015 року Державною іпотечною установою здійснено зворотнє відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № DNKOG40000004370 від 28 грудня 2007 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», а отже Державна іпотечна установа не є належним відповідачем, оскільки не є суб`єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов`язків, які з них випливають, перед позивачами. 11 жовтня 2019 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив третьої особи на позов, в якій заперечувала проти аргументів ПН ДМНО Бондар І.М. та просила задовольнити позов. Також 11 жовтня 2019 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив відповідача Державної іпотечної установи, в якому зазначила, що станом на 25 вересня 2019 року за Державною іпотечною установою закріплено статус іпотекодержателя, а отже згаданий відповідачем у відзиві договір від 25 березня 2015 року про зворотнє відступлення прав вимоги не посвідчений нотаріально та його державна реєстрація не проводилась. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] та [PERSON] до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», Державної іпотечної установи, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про залишення позову без руху задоволено, позов [PERSON] та [PERSON] до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», Державної іпотечної установи, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви. 21 жовтня 2019 року [PERSON] було усунуто недоліки позовної заяви. 05 листопада від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Крапівцевої О.О. надійшов відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволені позову,посилаючись на те, що виконавчий напис № 10044 від 19 листопада 2016 року вчинений з дотриманням законодавства. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2020 року у приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. та АТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Крапівцева О.О. заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Державної іпотечної установи Тодосієнко В.М. у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа: приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, письмово просила справу розглядати без її участі. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В ході судового розгляду встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про іпотечний кредит № DNK0G40000004370, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 189 375 грн. на придбання у власність окремої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також інші платежі в порядку, на умовах, визначених цим Договором у строк погашення не пізніше 28 грудня 2032 року. Виконання позичальником зобов`язань за цим Договором забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визначеного в Іпотечному договорі (том 1, а.с. 9-12). Договір іпотеки № DNKOG40000004370 від 28 грудня 2007 року укладено між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» у забезпечення виконання зобов`язання за Договором, що не заперечується сторонами. 28 грудня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] в якості поручителя за кредитним договором прийняла на себе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник (том 1, а.с.13). Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., зареєстрованому у реєстрі за № 13651 (том 2, а.с.30). 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Державною іпотечною установою укладено договір про відступлення прав вимог № 484/08, посвідчений Приватним нотаріусом Київського МНО Чернокур О.М. та зареєстрований в Державному реєстрі іпотек 29 березня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Станом на 01 травня 2020 року іпотекодержателем вказаної квартири є Державна іпотечна установа (том 2, а.с. 30). 19 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. здійснено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 10044, про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 216 712,21 грн. за кредитним договором № DNK0G40000004370 від 28 грудня 2007 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Сума стягнення складається з: залишку заборгованості за кредитом - 179 659,11 грн., залишку заборгованості за відсотками - 28 950,72 грн., пені - 6 402,38 грн., витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису - 1 700 грн. Строк, за який проводиться стягнення - вісім років сім місяців чотири дні, а саме з 28 грудня 2007 року по 01 серпня 2016 року (том 1, а.с. 18). Відповідно до наданих ПН ДМНО Бондар І.М. копій виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено, виконавчий напис було вчинено на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 листопада 2016 року, до якої додано виписку з особового рахунку боржника, вимогу про усунення порушень за кредитним договором з доказами її направлення [PERSON] 29 жовтня 2016 року. На підставі зазначеного напису державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Васильєвою К.М. відкрито виконавче провадження № 58585854 (том 1, а.с. 90). Вирішуючи питання про правомірність дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо вчинення нею виконавчого напису від 19 листопада 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №10044, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна зробити такі висновки. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (cт. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору відбувається в спосіб, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відміннім від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Верховний Суд у постанові від 18 червня 2018 року у справі №199/183/17 та у постанові від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17-ц зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, у порушення умови, визначеної ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. запропонувала стягнення у виконавчому написі, зареєстрованому в реєстрі за №10044 від 19 листопада 2016 року, за строк 8 років 7 місяців 4 дні, а саме з 28 грудня 2007 року по 01 серпня 2016 року. Як зазначалося вище, надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відміннім від іпотекодавця - це спосіб захисту прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Однак, вчиняючи виконавчий напис № 10044 від 19 листопада 2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не врахувала наступне. По-перше, письмова вимога боржнику була направлена відповідно до копії поштової квитанції, наданої АТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу 29 жовтня 2016 року, а виконавчий напис вчинено 19 листопада 2016 року, тобто без дотримання тридцятиденного строку з дня направлення вимоги. По-друге, повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у Постанові від 09 вересня 2020 року в цивільній справі № 336/7754/18, повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17; від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц. Отже, нотаріус вчинив зазначений виконавчий напис без доказів фактичного повідомлення боржника, як іпотекодавця, для надання йому можливість усунути порушення. Таким чином, приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис до спливу тридцяти днів з моменту надіслання Банком повідомлень боржнику, а також без підтвердження фактичного повідомлення боржника для надання йому можливість усунути порушення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у Постанові від 09 вересня 2020 року в цивільній справі № 336/7754/18 як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, як вже встановлено судом, з моменту реєстрації 29 березня 2008 року на підставі договору відступлення права вимог № 484/08 від 21 березня 2008 року право вимоги за договором іпотечного кредиту перейшло від АТ КБ «ПриватБанк» до Державної іпотечної установи. Станом на 01 травня 2020 року іпотекодержателем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] залишається Державна іпотечна установа. До посилання відповідачів на повідомлення про настання зворотнього відступлення прав вимог за іпотечним кредитом від 20 березня 2015 року, суд ставиться критично, оскільки воно не є документом, який підтверджує факт відступлення прав вимог. Отже, станом на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. право вимоги належало Державній іпотечній установі, а не АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави у розмірі 840,80 грн. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved