Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

18.03.2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] та відповідач по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Після досягнення повноліття, донька продовжила навчання у Одеському національному медичному університеті, при цьому батько не надавав матеріальної допомоги на її утримання, у зв'язку з чим позивачка звернулась з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.09.2012 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 26.06.2012 року до досягнення донькою 23 років, тобто до [INFO]. Весь час з моменту набрання чинності рішенням суду [PERSON] справно сплачує аліменти у визначеному судом розмірі. Однак, в результаті інфляційних та девальваційних процесів у країні, на теперішній час вказана сума аліментів 400 грн. є дуже мізерною. Адже з 2012 року значно зросли і середня заробітна плата та прожитковий мінімум та також усі витрати які є необхідними для навчання доньки, а саме: оплата гуртожитку, харчування, проїзд, відвідування платних курсів, передбачених навчальним планом. Крім того, у позивачки з донькою погіршився стан здоров'я, що потребує додаткових затрат. [PERSON] також доглядає свою матір [PERSON], яка є людиною похилого віку - 87 років та інвалідом війни, тобто витрати сім'ї збільшилися. Відповідач, в свою чергу, не має утриманців, є працездатним, має дохід від оренди належної йому земельної ділянки площею 5,62 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому, позивачка вважає, що у період до [INFO] міг би сплачувати на утримання єдиної доньки аліменти у розмірі, хоча б вдвічі більшому. Тому вона вважає, що має право звернутися до суду з даним позовом та просить змінити розмір стягнення аліментів на утримання доньки до досягнення нею 23 років до 800 грн. щомісячно. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, але надали заяву про слухання справи у їх відсутність, підтримуючи позовні вимоги. В разі неявки відповідача просили винести рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судові засідання двічі не з'явився. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином. [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивачка згодна. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.04.1994 року (а.с.6), сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається на четвертому курсі Одеського національного медичного університету на денній формі навчання, про що свідчить довідка №2897 від 31.03.2016 року (а.с.8) Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.09.2012 року (а.с.7) підтверджується, що з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердому грошовому розмірі - 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23 років. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09.10.2000 року (а.с.24) підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,62 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Частиною 1 статті 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За приписом частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зважаючи на викладене, суд погоджується із доводами позивачки, що її доходи недостатні для утримання дочки. Сама дитина, в зв'язку з денною формою навчання (а.с.8) та погіршенням стану здоров'я (а.с.12-22) позбавлена можливості працювати та отримувати будь-який дохід. Тому, з врахуванням обставин, зазначених у статті 192 Сімейного кодексу України, суд вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню, а також приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачкою обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, заявленому позивачкою та визначає аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги в розмірі 800 грн. щомісячно. Згідно статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved