Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.08.2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном погашення що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачка не виконала належним чином умови кредитного договору, станом на 30 вересня 2016 року у неї виникла заборгованість в сумі 33734 грн. 18 коп., яку банк просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнуто з відповідачки 32151 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором від 16.08.2007 року з яких: 3197 грн. 08 коп. заборгованість за кредитом, 25304 грн. 52 коп. заборгованість по відсоткам, 3150 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксовану частину) та 1378 грн. судового збору. 06 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року. Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року вказану заяву було задоволено, скасоване заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача Меркулова В.В. (за довіреністю від 30.07.2020 року №2982-К-Н-О) не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від представника позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 23 жовтня 2007 року на підставі заяви відповідачки про відкриття рахунку та надання послуг у виді видачі кредитної картки, закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач відповідачу було надано кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, зі строком його дії що відповідає строку дії кредитної картки. Одночасно сторони домовились про сплату відсотків за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою 22,8 % на рік та комісії за кредитне обслуговування у розмірі 1% від суми заборгованості, про що свідчать їх підписи у вказаній заяві. Крім цього відповідачка зобов`язалась здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, шляхом внесення коштів на кредитну картку ( а.с.7-на звороті). У вказаній заяві також зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, та тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були наданні їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою та користування ними підтверджується випискою по рахунку, з якої також вбачається, що у лютому 2009 року кредитний ліміт було знижено до 1500 грн., (а.с.136-140). Строк дії кредитної картки № [NUMBER] виданої відповідачці на підставі заяви від 23.10.2007 року визначено банком до останнього дня серпня 2015 року (а.с.135). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку слідує, що відповідач користувалась кредитними коштами, знімала та погашала періодичними платежами, однак оплату здійснювала не регулярно та не у повному обсязі. Станом на 30 вересня 2016 року її заборгованість перед банком становила 33734 грн.18 коп., з яких 3197 грн.08 коп. заборгованість за тілом кредиту, 25304 грн. 52 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3150 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1582 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова) ( а.с.4-6). Оскільки відповідач порушила умови кредитного договору, взяті на себе зобов`язання не виконала належним чином, з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, що було погоджено сторонами при укладенні кредитного договору. Разом з тим, з доданого до позовної заяви розрахунку убачається, що за період з 01 січня 2013 року по закінчення строку дії кредитної картки -31 серпня 2015 року відсоткова ставка Банком змінювалась неодноразово. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За висновками викладеними у постановах Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 175/4753/15-ц, від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс 18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену договором неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпеченні частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п.5.3 Умов і Правил надання банківських послуг, доданих позивачем, банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування розрахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. За п.4.9 вказаних Умов банк зобов`язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведенні за минулий місяць операції по картрахунку. Умови та спосіб надання виписки про стан картрахунку заява не містить. З наданого позивачем розрахунку убачається, що з 12 березня 2014 року відповідач не здійснювала операцій по картрахунку та припинила сплачувати кредит. З січня 2013 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 22,8 % до 30,00 % річних, з 01 вересня 2014 року з 30,00 % до 34,80 % , та з 01 квітня 2015 року з 34,80% до 43,20%. Однак доказів на виконання вимог Умов та правил надання банківських послуг щодо належного повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки позивач не надав, відповідно, суд доходить висновку, що банк в порушення вимог кредитного договору та вимог чинного законодавства змінив розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, відповідно проценти за прострочену заборгованість за період з 01 січня 2013 року до спливу строку кредитування, а саме до 31 серпня 2015 року (973 дні) підлягають стягненню виходячи з процентної ставки 22,8% річних, що складає 1943 грн. 16 коп. = (3197,08х22,8%:365х973). Також з відповідача підлягають стягненню проценти нараховані до 01 січня 2013 року у розмірі 39 грн. 52 коп., а всього 1982 грн. 67 коп. Однак, оскільки з 01 січня 2013 року по 12 березня 2014 року відповідачка сплатила 2565 грн., що перевищує розмір відсотків які б підлягали стягненню, тому з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість лише за тілом кредиту, яке за відрахуванням сплачених позичальником коштів становить 2614 грн. 75 коп. =(3197,08 грн. - 582,33 грн.). Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею, комісією і штрафами, суд доходить наступного. З заяви про відкриття рахунку та надання кредитної картки слідує, що зазначеним кредитним договором була передбачена комісія за кредитне обслуговування у розмірі 1% від суми заборгованості, однак з розрахунку заборгованості та письмових пояснень представника позивача (а.с.126-133) убачається, що сума заборгованості зазначена у колонках розрахунку як пеня та комісія, складається виключно з пені, яка нараховувалась банком щомісячно у розмірі 1% від суми заборгованості за тілом кредиту, а починаючи з листопада 2013 року у розмірі по 100 грн. Однак в\~заяві про\~відкриття рахунку\~та надання\~кредитної картки\~від 23.10.2007\~року,\~яка підписана\~сторонами,\~відсутні умови\~договору про\~нарахування пені\~та штрафів\~за порушення\~строків платежів\~за грошовими\~зобов`язаннями.\~Додані позивачем\~до матеріалів\~справи Умови\~і Правила\~надання банківських\~послуг не\~підписані відповідачкою,\~тому вони\~не можуть\~слугувати належним\~доказом того,\~що \~саме з\~цими Умовами\~і Правилами\~відповідачка ознайомилась,\~погодилась,\~розуміючи їх\~зміст,\~підписуючи заяву\~про надання\~банківських послуг\~ПриватБанком,\~а також\~те,\~що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачкою кредитних\~коштів містили\~умови,\~зокрема щодо\~розміру пені\~і \~штрафів за\~порушення строків\~платежів за\~грошовими зобов`язаннями\~у розмірі\~та на\~умовах вказаних\~саме у\~цих документах.\~ За\~таких умов\~наданні Банком\~Умови і\~Правила надання\~банківських послуг\~не можуть\~розцінюватися як\~стандартна (типова)\~форма,\~що встановлена\~до укладеного\~із відповідачем\~кредитного договору,\~оскільки достовірно\~не підтверджують\~вказаних обставин.Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи №342/180/17 (провадження № 14-131цс1) від 03 липня 2019 року. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за комісією та штрафами (фіксованої частини та процентної складової). Щодо доводів відповідачки про необхідність застосувати до вимог банку наслідків спливу строку позовної давності, то суд їх вважає безпідставними, з огляду на наступне. Так з матеріалів справи убачається, що відповідачка припинила виконувати зобов`язання за кредитним договором у березні 2014 року, при цьому банк звернувся до суду з вказаним позовом 17 листопада 2016 року, тобто в межах загального строку позовної давності. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. \~

Outcome: partial