Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

18 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 188920,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуваючи в трудових відносинах з ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» на посаді гірничого майстра, 16 травня 2001 року близько о 19 годині 45 хвилин, з вини роботодавця, на дільниці №4 шахти «Більшовик», внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійно-розтрощена велика рана, напружена гематома правої стопи,\~про що\~складено Акт\~Форми Н-1\~«Про нещасний\~випадок» від\~18\~травня 2001\~року.\~Нещасний випадок\~на виробництві\~стався під\~час виконання\~позивачем своїх\~трудових обов`язків.\~Внаслідок нещасного\~випадку,\~пов`язаного з\~виробництвом,\~05\~грудня 2001\~року,\~позивач вперше\~пройшов огляд\~медико-соціальною\~експертною комісією\~та йому\~ визначено ступінь\~втрати професійної\~працездатності 40%\~та встановлена\~третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. 03 грудня 2002 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, та йому визначено ступінь\~втрати професійної\~працездатності 25%\~внаслідок трудового\~каліцтва з\~01\~січня 2003 року -\~ безстроково. З моменту отримання трудового каліцтва, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку зі значним погіршенням функції ходи, не має можливості матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на достатньому для проживання рівні, що його досить сильно морально пригнічує. 06 травня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що саме підприємство, на якому позивач працював тривалий час, не створило безпечних умов праці, що і стало причиною отримання професійного захворювання, яке спричинило втрату професійної працездатності та внаслідок чого позивач зазнає фізичні і моральні страждання. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Пункт 1 частини другої статті 10 Закону передбачає обов`язок страховика - Фонду, виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. Фонд не є особою, яка завдала моральну шкоду позивачу. Скасування обов`язку фонду здійснювати відповідну страхову виплату потерпілому означає скасування обов`язку (функції), а не відповідальності винної особи. Ухвалою суду від 24 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року розгляд справи відкладено, у зв`язку з відсутністю відзиву та будь-яких заяв від відповідача. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , працював на підприємстві ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» на посаді гірничого майстра, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а. с. 19-23). 16 травня 2001 року внаслідок нещасного випадку, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді забійно-розтрощеної великої рант, напруженої гематоми правої стопи,\~що підтверджується Актом\~Форми Н-1\~Про нещасний\~випадок від\~18\~травня 2001\~року (а.с.13-16).\~Протоколом засідання\~комісії з\~охорони праці\~шахти за\~результатами розслідування\~нещасних випадків\~від 13\~грудня 2001\~року,\~визначено часткову\~вину [PERSON] \~в нещасному\~випадку (а.с.17).\~Згідно до\~довідки МСЕК\~серії ДНА-01\~№272727\~від 05\~грудня \~2001\~року позивачу\~вперше визначено\~ступінь втрати\~професійної працездатності\~40%\~та третя\~ група інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а. с.7-10). Згідно до довідки МСЕК №022131 від 03 грудня 2002 року, [PERSON] визначено ступінь\~втрати професійної\~працездатності 25%\~з 01\~січня 2003 року -\~ безстроково (а.с.11,12). Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу (далі ЦК) України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5\~Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та первинного встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, у разі настання вказаного випадку Фонд був зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції). Нещасний випадок відбувся із [PERSON] 16 травня 2001 року. Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 23 лютого 2007 року (далі Закон № 717-V), згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд\~України в\~абзаці 9\~пункту 5\~мотивувальної частини\~рішення №\~20-рп/2008\~від 08\~жовтня 2008\~року звернув\~увагу на\~те,\~що положеннями\~пункту 1,\~абзацу третього\~пункту 5,\~пункту 9,\~абзацу третього\~пункту 10,\~пункту 11\~розділу I\~Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі Закон № 717-V) скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України). Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. Аналогічні висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 листопада 1995 року № 212, який був чинним до 28 вересня 2012 року, МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1). Закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (касаційне провадження 14-463цс18). Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості та незворотності наслідків, які настали у здоров`ї позивача, ступеню втрати професійної працездатності, часткової вини позивача у настанні нещасного випадку, відсутності наявності динаміки покращення стану здоров`я та постійний характер страждань позивача, який переносить фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди з відповідача в розмірі 70000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 гривень. На підставі ст.23\~ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial