Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що 22 серпня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір №101-13-п про навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямком підготовки (спеціальністю) «правознавство» з денною формою навчання, відповідно до якого Національна академія Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького взяла на себе зобов'язання за рахунок коштів даної фізичної особи здійснити її навчання у Національній академії до досягнення освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Замовник у свою чергу зобов'язався своєчасно вносити плату у розмірах та у строки, що встановлені договором. Зарахування на навчання на перший курс до Національної академії Державної прикордонної служби України було реалізовано на підставі наказу ректора Національної академії №354 від 22.08.2013 року. Згідно п. 4.2. Договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги з підготовки фахівця за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем становить 39600,00 гри. з розрахунку 4950,00 грн. за навчальний семестр. Протягом дії договору відповідачу були надані освітні послуги передбачені ним, однак оплата за ці послуги в порушення п. 4.3. договору за перший та другий семестри навчання 2015/2016 навчального року та за перший семестр 2016/2017 навчального року не була проведена, відповідач відмовляється здійснювати таку оплату. Станом на 01 грудня 2016 року за [PERSON] існує заборгованість за надані освітні послуги по вказаному договору в сумі 14850 грн. У зв'язку з цим, просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за надані освітні послуги по договору №101-13-п від 22 серпня 2013 року в сумі 14850 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1600 грн. Представник позивача на розгляд справи не з'явився, подав заяву, де просить справу розглянути без його присутності, позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що дійсно 22 серпня 2013 року уклав договір на навчання із академією, останні три семестри не вносив плату, оскільки вважає, що він має пільгу так як його батько є учасником АТО. Крім того, договір він підписував будучи неповнолітнім. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (далі - академія) від 22 серпня 2013 року №354 (а.с. 5), [PERSON] з 02 вересня 2013 року зараховано студентом першого курсу денної форми навчання за напрямами (спеціальностями) за кошти фізичних, юридичних осіб згідно з додатком 6.030401 правознавство. 22 серпня 2013 року між академією та [PERSON] укладено договір №101-13-п про навчання фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство за денною формою навчання за рахунок коштів фізичних чи юридичних осіб (а.с. 6). Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги з підготовки фахівця за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем становить 39600 грн. з розрахунку 4950 грн. за навчальний семестр. Згідно п. 4.3 договору замовник вносить плату за надання освітніх послуг (навчання) безготівково щосеместрово попереднім авансуванням до початку навчального семестру. Із наведеного вбачається, що в силу ст. 509 ЦК України між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст. 901 ч. 1 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ч. 1 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як убачається із розрахунку заборгованості за надання платної освітньої послуги (а.с. 17) станом на 26 грудня 2016 року існує заборгованість по оплаті за навчання в академії студента [PERSON]., а саме: 1 семестр 2015-2016 навчальні роки - 4950 грн., 2 семестр 2015-2016 навчальні роки - 4950 грн., 1 семестр 2016-2017 навчальні роки - 4950 грн., що разом становить 14850 грн. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б спростовували наявність у нього боргу перед позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про навчання є обґрунтованими. Покликання його на те, що договір він підписав будучи неповнолітнім, судом не приймається до уваги, оскільки даний договір на даний час є дійсним і в законному порядку не скасований. Крім того, на даний час відповідач є повнолітнім і питання про визнання правочину недійсним ним і його батьками в законному порядку не ставилось. Твердження відповідача про те, що він має пільги як син учасника АТО не ґрунтуються на законі, оскільки, згідно ст. 10 п. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 01 січня 1994 року (із змінами і доповненнями станом на 02 лютого 2016 року) такі пільги мають діти загиблих учасників АТО, або які пропали безвісті, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, до закінчення цих навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Договір за яким позивач просить стягнути заборгованість, був укладений до того, як батько відповідача став учасником антитерористичної операції. Задовольняючи позов, суд, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягує, з відповідача в користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved