Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

18 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 1272640 грн. боргу за договорами позики. В обґрунтування вимог вказував, що 24 листопада 2010 року він позичив для [PERSON] гроші в сумі 48000 доларів США, котрі останній зобовязався повернути по закінченню будівництва багатоквартирного будинку або надати 120 кв.м житлової площі в одному із таких будинків, а 31 жовтня 2011 року він позичив для відповідача ще 4000 грн. з терміном повернення до 01 грудня 2011 року, про що ним було написано відповідні розписки. Однак, у вказані терміни відповідач свого зобов`язання не виконав та в добровільному порядку від сплати боргу ухиляється, тому він змушений звернутися з цього приводу до суду. Також позивач 18 травня 2017 року подав суду заяву, в якій просив забезпечити заявлений ним позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення споруди «Корт», що знаходиться в м. Полонне по вул. Лесі Українки, 111-а, Хмельницької області. Ухвалою суду від 24 травня 2017 року заяву задоволено, постановлено накласти арешт на вказане нежитлове приміщення, належне для [PERSON] на праві власності, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. При розгляді справи [PERSON] та його представник позов підтримали, просили його вимоги задовольнити із вказаних вище підстав. [PERSON] в судові засідання не з`являвся, хоча про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, так як ним надавалися суду письмові заяви про визнання позову [PERSON] Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки чи відкладення розгляду справи тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Представник відповідача [PERSON] при розгляді справи вказав, що йому невідома позиція довірителя щодо заявленого позову. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 24 листопада 2010 року сторони уклали між собою договір позики, згідно якого [PERSON] передав для [PERSON] 48 000 доларів США, а останній зобовязався повернути названу суму коштів по завершенню будівництва багатоквартирного будинку або надати 120 кв.м житлової площі в одному із таких будинків, що стверджується даними розписки (а.с.5), однак такий обовязок ним не виконано. Крім того, 31 жовтня 2011 року позивач передав для відповідача 4000 грн., які [PERSON] зобовязався повернути до 01 грудня 2011 року, про що свідчить розписка (а.с.6), але вказаний обовязок ним не виконано. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1). Оскільки між сторонами було укладено договори позики, однак позичальник не виконав свого обовязку щодо повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, тому на підставі ст.ст.1046, 1049 ЦК України,позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що [PERSON], як інвалід другої групи, у відповідності з положеннями п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6890 грн. На підставі ч.6 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відтак, дія арешту майна, належного відповідачу, що накладений згідно ухвали суду від 24 травня 2017 року, продовжується протягом зазначеного строку.

Outcome: approved