Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

18 січня 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У період з 27 грудня 2016 року по 27 грудня 2017 року вона передала зазначену квартиру у тимчасове безоплатне користування [PERSON] на підставі договору оренди нерухомого майна від 27 грудня 2016 року. У зв`язку з укладенням договору 28 грудня 2016 року відповідач зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі. Після закінчення терміну дії договору відповідач виселився з квартири, проте з реєстраційного обліку не знявся. Відповідач не проживає у квартирі з 27 грудня 2017 року, витрат по утриманню квартири не несе, його особистих речей в ній немає. Перешкод у користуванні жилим приміщенням протягом дії договору відповідачу не чинилося. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за цією адресою. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник подав заяву, в якій просив розглядати справу у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність. Зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або рішення суду. За період з 04 квітня 2016 року по 12 січня 2021 року заява від [PERSON] щодо зняття з реєстрації до адміністрації не надходила. Суд за письмовою згодою сторони позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 березня 2016 року (а.с. 12). У період з 27 грудня 2016 року по 27 грудня 2017 року позивач передала зазначену квартиру у тимчасове безоплатне користування [PERSON] на підставі договору оренди нерухомого майна від 27 грудня 2016 року (а.с. 17). У зв`язку з укладенням договору 28 грудня 2016 року відповідач зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі (а.с. 16). З позову вбачається, що після закінчення терміну дії договору відповідач виселився з квартири, проте з реєстраційного обліку не знявся. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивач посилається на те, що відповідач не проживає у квартирі з 27 грудня 2017 року, витрат по утриманню квартири не несе, його особистих речей в ній немає. Перешкод у користуванні жилим приміщенням протягом дії договору відповідачу не чинилося. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У матеріалах справи міститься акт про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 12 січня 2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 27 грудня 2017 року по теперішній час (а.с. 18). Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. Позивач також просить зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] . Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням після набрання законної сили є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідним державним органом. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає 908 гривень судового збору.

Outcome: partial