Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

19.08.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, 25 серпня 2008 року між позивачкою та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] позику в сумі 6000,00 євро строком до 25 серпня 2013 року. На підтвердження факту отримання коштів за договором позики від 25.08.2008 року [PERSON] власноручно написав розписку. 21 серпня 2017 року дружина [PERSON] , [PERSON] , відповідною письмовою розпискою підтвердила, що кошти в сумі 6000,00 євро були позичені подружжям спільно на потреби їх сім`ї, але у зв`язку з фінансовими труднощами не були своєчасно повернуті, у зв`язку з чим, [PERSON] зобов`язалася повертати борг частинами шляхом щомісячних перерахувань на рахунок позивачки суму, еквівалентну 100,00 євро, починаючи з вересня 2017 року по вересень 2022 року. Проте, взятих на себе зобов`язань відповідачі не виконали, у визначений строк кошти не повернули. У зв`язку з тим, що зобов`язання по сплаті боргу з розстроченням платежі шляхом перерахування щомісячних платежів не здійснювалися, 23 жовтня 2018 року позивачка направила на адресу відповідачів вимогу про дострокове повернення позикив цілому в сумі 6000,00 Євро. Дана вимога залишилася без відповіді та задоволення з боку відповідачів. На момент звернення з позовом сума боргу складає 204289,80 грн., у тому числі 194376,60 грн. - розмір неповернутої позики, 9913,20 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 01 грудня 2018 року по 13 серпня 2020 року, які позивачка просить стягнути з відповідачів, як з солідарних боржників. Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду від 09 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано від Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (м. Херсон, вул. Потьомкінська, 42/14) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований Комсомольським відділом ЗАГС м. Херсона 21 лютого 1981 року. В судове засідання представник позивачки [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення за справою. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзивів на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові N 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Судом встановлено, що 25 серпня 2008 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] позику в сумі 6000,00 Євро строком до 25 серпня 2013 року. На підтвердження факту отримання коштів за договором позики [PERSON] власноручно 25.08.2008 року написав розписку. 21 серпня 2017 року дружина [PERSON] - [PERSON] відповідною письмовою розпискою підтвердила, що кошти в сумі 6000,00 Євро були позичені подружжям спільно на потреби їх сім`ї, але у зв`язку з фінансовими труднощами не були своєчасно повернуті, у зв`язку з чим, [PERSON] зобов`язалася повертати борг частинами шляхом щомісячних перерахувань на рахунок позивачки суму, еквівалентну 100,00 Євро, починаючи з вересня 2017 року по вересень 2022 року. З урахуванням того, що дружина [PERSON] - [PERSON] підтвердила і свою обізнаність про укладання своїм чоловіком 25 серпня 2008 року договору позики, і той факт, що вказаний договір позики було укладено в інтересах сім`ї суд погоджується з доводами позивачки, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї відповідачів, а тому відповідачі несуть солідарний обов`язок щодо виконання умов договору позики. Відповідно до частини 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з невиконання відповідачами обов`язку повертати позику частинами, 23 жовтня 2018 року позивачка направила на адресу відповідачі вимогу про дострокове повернення позики в цілому в сумі 6 000,00 Євро. Доказів задоволення вимоги позивачки відповідачами суду не надано. Таким чином, сума основного боргу за договором позики від 25 серпня 2008 року складає 6000,00 Євро. У позовній заяві позивачка здійснила розрахунок боргу за договором позики в гривні за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України станом на час звернення з позовом, виходячи з розрахунку 32,3961 грн. за 1 Євро. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, сума основного боргу складає 194376,60 гривень, які підлягають солідарному стягненню з відповідачів. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду, при прийняття постанови від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц (Провадження №14-446цс18) не знайшла підстав для відступу від цієї позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) (Правова позиція, викладена у Постанові Великої палати ВС від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц (Провадження №14-446цс18). 3% річних від простроченої суми за період з 01 грудня 2018 року по 13 серпня 2020 року складають 306,00 Євро, виходячи з розрахунку 6000,00 х 621 день : 365 х 3%, яка в свою чергу за офіційним курсом гривні до Євро, встановленим Національним банком України станом на час звернення позивачки з позовом (32,3961 грн. за 1 Євро) складає 9913,20 гривень. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідачів пропорційно на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 2042,90 гривень, а саме: по 1021,45 гривень з кожного.

Outcome: approved