Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, в якому просив визнати право власності на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої 23.03.2009 року, яка складається з земельної ділянки площею 0,0350 га, що розташована за адресою м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської, 16 призначення якої обслуговування житлового будинку. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що земельна ділянка площею 0,0350, яка розташована за адресою м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської, 16 належала на підставі державного акту, що був виданий 15 грудня 1993 року [PERSON]. Спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини . Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за адресою м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської, 16, оскільки у позивача був відсутній оригінал Державного акту на право власності на землю та було рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що її позовні вимоги є обґрунтованими та її цивільне право відповідно до статті 16 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання її власником земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їх участі, вирішення справи залишають на розсуд суду. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їх участі, заперечують проти заявлених позовних вимог. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти заявлених позовних вимог, оскільки право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] разом з будинком на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку №16 в м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської. Представник третьої особи - Першої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні було встановлено, що 23 березня 2009 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.6). Спадкоємцем першої черги за законом є позивач [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0350 га, за адресою м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської, 16, що була надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, оскільки у позивача був відсутній оригінал Державного акту на право власності на землю (а.с.8). В судовому засіданні було встановлено, що вказана земельна ділянка була надана у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської, 16 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 15 грудня 1993 року . (а.с.7). В судовому засіданні також було встановлено, що житловий будинок №16 в м. Вознесенськ, вул. Зої Космодем'янської перейшов у власність від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 25 червня 2003 року, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та був зареєстрований в реєстрі за №1162. Право власності [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі речових прав . Однак земельна ділянка, що надана для його обслуговування залишилася оформленою за попереднім власником [PERSON] Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п.п. ґ п. 18 постанови №7 від 16.04.2004 р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ після 31 грудня 2001 року ( і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу жилого будинку 25 червня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 . Отже відповідно до законодавства, [PERSON] набувши право власності на житловий будинок, набула право власності й на земельну ділянку, що необхідна для його обслуговування. Враховуючи вищевикладене, оскільки 25 червня 2003 року житловий будинок № 16 по вул. Зої Космодем'янської в м. Вознесенську вибув із власності [PERSON] і на сьогоднішній день зареєстрований за [PERSON], то земельна ділянка, що надана для його обслуговування не може перейти у власність [PERSON] в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON]

Outcome: dismissed