Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

18 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 23.09.2011. в сумі 15214,79 грн., судового збору в розмірі 1762,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку». У порушення зазначених вимог відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 25.09.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 15214,79 грн., яка складається з наступного: 3884,16 грн. - заборгованість за кредитом; 3511,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6618,52 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 700,70 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 21 січня 2019 року о 16 год. 45 хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2019 року визнано явку представника позивача обов`язковою. Представником позивача Листопадським А.О . подано до суду клопотання про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відзиву на позов, інших клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у відповідності до укладеного договору б/н від 23.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку», зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. У порушення зазначених вимог відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 25.09.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 15214,79 грн., яка складається з наступного: 3884,16 грн. - заборгованість за кредитом; 3511,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6618,52 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 700,70 грн. - штраф (процентна складова). Згідно наданої позивачем довідки на ім`я відповідача 05.09.2012, 11 01.2016, 30.08.2016, 02.06.2017 були відкриті карткові рахунки з різним терміном дії. Станом на день підписання заяви б/н від 23.09.2011, згідно якої [PERSON] отримав кредит він був неповнолітньою особою. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно положень ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 32 ЦК України встановлено, що крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу (а саме: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини - це правочини які задовольняють побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість), фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Стаття 33 ЦК України визначає, що неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. За положеннями ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 21, ст. 22 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» у 2011 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 894 гривні, з 1 квітня - 911 гривень, з 1 жовтня - 934 гривні, з 1 грудня - 953 гривні та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 816 гривень, з 1 квітня - 832 гривні, з 1 жовтня - 853 гривні, з 1 грудня - 870 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 977 гривень, з 1 квітня - 997 гривень, з 1 жовтня - 1022 гривні, з 1 грудня - 1042 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень. Установлено на 2011 рік мінімальну заробітну плату:у місячному розмірі: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні;у погодинному розмірі: з 1 січня - 5,66 гривні, з 1 квітня - 5,77 гривні, з 1 жовтня - 5,92 гривні, з 1 грудня - 6,04 гривні. Отже грошові кошти у сумі 2100,00 видані позивачем у кредит відповідачу виходять за межі дрібних побутових угод оскільки майже у два з половиною рази перевищують мінімальний розмір заробітної плати на місяць, установленої Законом в 2011 році. На момент отримання кредитних коштів відповідачу виповнилося лише 16 років, тож він не мав повної цивільної дієздатності, і укладення кредитного договору не було погоджено із батьками, тож [PERSON] не може відповідати за зобов`язанням від 23.09.2011. Тож 23.09.2011 кредитний договір укладений з порушенням вимог законодавства України і є недійсним. Оскільки позивачем не надано суду доказів погодження укладення кредитного договору із батьками [PERSON] , суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed