Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

18.05.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування вона є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], яка рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 13.10.2015 року була перейменована в [ADDRESS]. У належному їй будинку зареєстрована як така, що постійно там проживає відповідачка [PERSON], яка доводиться їй донькою. Проте відповідач [PERSON] не проживає в будинку вже більше року, вона одружена з громадянином Німеччини та фактично проживає в Німеччині. Наявність реєстрації відповідача в належному позивачу житловому приміщенні перешкоджає їй користуватися житловим приміщенням (отримувати субсидії на оплату комунальних послуг). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити та повідомила суду про те, що вона є власником будинку по [ADDRESS]. ЇЇ повнолітня донька [PERSON] вже багато років , а саме з 2010 року не проживає за місцем реєстрації у зв'язку з переїздом до Німеччини, де вона має вид на проживання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, на електронну адресу Новгород-Сіверського районного суду 01.08.2018 року з мобільної пошти Mail.Ru від [INFO] надійшла заява, що [PERSON] просить виписати її із домової книги на [ADDRESS] у [PERSON], оскільки вона вже багато років проживає в Германії. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача та долідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв'язку з цим, суд враховує наступне. Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 21.03.1996 року та реєстраційного запису №329 Новгород-Сіверського бюро технічної інвентаризації від 21.03.1996 року, власником ? частини житлового будинку за адресою : [ADDRESS] власником є [PERSON] ( а.с.4-6). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], 23.08.1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що було зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за № 68 від 23.08.1997 року, після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - «[PERSON]» (а.с.12). Згідно рішення 49 сесії Новгород-Сіверської міської ради від 13.10.2015 року про перейменування вулиць та провулків у м. Новгород-Сіверський, вулиця Петровського перейменована на [ADDRESS] (а.с.15). Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована з 05.08.2009 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою про місце проживання особи про за відомостями Відділу державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та записами в будинковій книзі позивача, а також довідкою про склад сім'ї або зареєстрованому у житловому приміщенні (будинку) осіб (а.с. 7,9, 18-19). Також встановлено, що з 2010 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом депутата Новгород-Сіверської міської ради [PERSON], складеним в присутності сусідів-свідків: [PERSON], проживаючої за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], проживаючої за адресою: [ADDRESS] та відомостями з посвідки на проживання та свідоцтва про шлюб з [PERSON] (а.с.8,10,11). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження відповідач є донькою позивача (а.с.13). Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад вісім років, тобто з 2010 року по теперішній час, виявила бажання та погодилась на визнання її такою, що втратила право на користування житлом (а.с. 22), домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратила право на користування житлом позивача. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову.

Outcome: approved