Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

18 серпня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що вона із відповідачем перебували у шлюбі з 14 листопада 2004 року по 04 квітня 2012 року. У шлюбі 25 листопада 2005 року народився син [PERSON]. За час перебування у шлюбі вони набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями в с. Білогородка по вул. Котовського (тепер - Дружби) за № 11. Підставою виникнення права власності є рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 20 липня 2011 року. Однак в подальшому сімейне життя у них не склалося і на даний час вони проживають окремо. Крім житлового будинку до обєктів поділу входять автомобіль [NUMBER], млин, меблева стінка, мікрохвильова піч, корморізка, телевізор та січкарня. Зазначене майно перебуває у володінні відповідача та є спільною сумісною власністю подружжя. Майно було придбане за період перебування позивачки та відповідача у шлюбі , а тому позивачка просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, право на власності на ? частину автомобіля [NUMBER], виділити для неї меблеву стінку вартістю 800 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн., телевізор LG вартістю 800 грн., а також для відповідача виділити млин вартістю 1200 грн., корморізку вартістю 400 грн., січкарню вартістю 400 грн. В подальшому позивачка уточнювала свої позовні вимоги, зокрема, 20 вересня 2016 року та 01 листопада 2017 року. Після проведеної будівельно-технічної експертизи у справі позивачки просила: -Визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих в с. Білогородка Ізяславського району по вул. Дружби за № 11; -Визнати за нею право власності на ? частину автомобіля [NUMBER]; -Поділити в натурі між позивачкою та відповідачем майно, яке знаходиться у житловому будинку № 11 по вул. Дружби в с. Білогородка Ізяславського району, виділивши для [PERSON] меблеву стінку вартістю 800 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн., телевізор LG вартістю 800 грн., для [PERSON] виділити млин вартістю 1200 грн., корморізку вартістю 400 грн., січкарню вартістю 400 грн.; -Визнати за позивачкою право власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва господарської споруди прибудови та сараю в домогосподарстві по вул. Дружби, 11 с. Білогородка Ізяславського району; -Стягнути із відповідача на користь позивачки грошову компенсацію ? частини вартості робіт по покриттю підлоги лінолеумом та встановлення дверного блоку у розмірі 1890 грн., грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів, використаних для ремонту житлового будинку у розмірі 1725 грн., грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів, використаних у будівництві господарських будівель (прибудов) у розмірі 5996 грн. 54 коп., грошову компенсацію вартості будівельних робіт, використаних при будівництві господарської споруди (сараю) у розмірі 8534 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та наполягають що, що вони мають бути задоволені відповідно до уточненої заяви від 01 листопада 2017 року. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] заявлених позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що житловий будинок та вантажний автомобіль не можуть бути спільним майном подружжя, оскільки будинок мав статус колгоспного двору, в якому проживав позивач із своїми батьками, а пізніше став проживати один, вантажний автомобіль є власністю [PERSON], щодо розподілу решти майна просять застосувати строки позовної давності та із цих підстав відмовити в позові. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2\~ст. 60 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 61 СК України\~\~об'єктом\~\~права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1\~ст. 71 СК України\~визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Відповідно до ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~ЗК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14 листопада 2004 року по 04 квітня 2012 року, в якому 25 листопада 2005 року народився син [PERSON], про що відповідно свідчать свідоцтво про одруження та свідоцтво про народження, видані Білогородською сільською радою Ізяславського району. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12 серпня 2011 року Білогородською сільською радою Ізяславського району, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, в яке входить житловий будинок загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м.; погріб та сарай. Підстава набуття права власності рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 20 липня 2011 року. Білогородська сільська рада Ізяславського району надала довідку про те, що за даними по господарського обліку за адресою с. Білогородка, вул.. Дружби (колишня Котовського) були зареєстровані: - з 1981 року по 2000 рік сімя [PERSON], в якій проживав і відповідач; - з 2001 року по 22 грудня 2005 року зареєстрований [PERSON]; - з 22 грудня 2005 року по даний час зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (довідка за № 1172 від 03.10.2016 року). Також довідкою від 19 жовтня 2016 року виконком Білогородської сільської ради Ізяславського району посвідчив про те, що дворогосподарство по вул. Дружби (колишня Котовського), 11, відносилося до колгоспних господарств, оскільки [PERSON] працював у колгоспі трактористом, а [PERSON] працювала у колгоспі дояркою. Свідок [PERSON], колишній сільський голова с. Білогородка, у своїх поясненнях зазначила, що в 2011 році до виконавчого комітету звернувся батько відповідача [PERSON] та просив зареєструвати будинок на праві власності на житловий будинок по вул.. Дружби, 11 на свого сина [PERSON], який залишився проживати в будинку, що раніше належав до колгоспного двору. Виконавчим комітетом сільської ради було прийняте відповідне рішення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок вул. Дружби, 11 в с. Білогородка Ізяславскього району є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], а тому розподілу не підлягає та визнанні за [PERSON] права власності на ? частину даного житлового будинку слід відмовити. Позивачка [PERSON] не заперечила, що після розірвання шлюбу вона змінила місце проживання, однак зазначила, що після розірвання шлюбу вона продовжує бути зареєстрованою за місцем спірного будинку. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду посвідчили, що фактично після розірвання шлюбу [PERSON] забрала із дворогосподарства корову, поросята, холодильник та інші речі, при цьому ділилося майно добровільно без сварки, позивачка взяла із господарства все, що вважала за потрібне, відповідач у цьому їй не заперечував. Після розірвання шлюбу і по даний час відповідач сплачує на утримання сина [PERSON] аліменти і заборгованості по аліментах немає, що сторонами підтверджено в судовому засіданні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своїх поясненнях суду повідомили, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] робили ремонт всередині будинку, побудували сараї. [PERSON] - батько позивачки - вказав, що автомобіль «Москвич» та корова подружжям були придбані у шлюбі, пізніше автомобіль продали, а за виручені кошти придбали холодильник. Корову та холодильник після розірвання шлюбу дочка забрала із собою. За клопотанням сторони позивача у справі проводилася будівельно-технічна експертиза щодо кількості та вартості проведених робіт у спірному домоволодінні, якою визначено, зо за період спільного проживання подружжя [PERSON] у житловому будинку було влаштоване покриття підлоги лінолеумом без основи у кімнаті площею 20,9 кв.м., та замінено деревяні двері площею 1,72 кв.м., також самочинно були збудовані прибудова до сараю розміром 6,0 х 4,0 м; деревяна дровітня розміром 8,0 х 2,40 м., літня клітка для птиці із азбестоцементних листів розмірами 3,6 х 2,0 м. Також на праві власності за відповідачем 24 грудня 2010 року зареєстровано автомобіль ГАЗ-5204, 1975 року випуску. Щодо придбання вантажного автомобіля ГАЗ-5204, 1975 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого на праві власності за [PERSON] в період перебування із позивачкою у шлюбі, суд вважає його спільною власністю подружжя, доводи позивача та свідків, що в дійсності зазначений автомобіль є власністю родича відповідача [PERSON] - суд вважає нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Виходячи із суті даної статті; передбачається, що перебіг строку позовної давності починається з моменту розірвання шлюбу, тобто з того часу, коли не стало сім'ї, у сумісній власності якої було спільне майно. Тут слід виходити і з презумпції, що з розірванням шлюбу пов'язано припинення тих прав подружжя, які виникли із статусу перебування в шлюбі, і нездійснення цих прав протягом трьох років погашає подальшу можливість вимагання. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що за період у шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули у власність спільне майно, однак позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя заявлені із пропуском строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed