Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

17 квітня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява адвоката Луконіної Наталії Валеріївни в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 12 500 доларів США, посилаючись на те, що вказані кошти вона передав відповідачу в рахунок купівлі кімнати 55 у буд. [ADDRESS] , однак свої зобов`язання відповідач не виконала і кошти не повернула. Ухвалою суду від 14 травня 2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. До підготовчого засідання представник позивача адвокат Луконіна Н.В. подала заяву про зміну підстав позову, а саме вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати ст. 1212 ЦК України, про що свідчить практика Верховного Суду України. Відповідач не була власницею кімнати [ADDRESS] та не була уповноважена її власником на розпорядження чи укладення будь-яких договорів відносно цього майна від його імені. Таким чином, відповідачка не мала передбаченої законом підстави на укладення договорів про надання завдатку від 05.09.2016 року та незаконно збагатилася за рахунок переданих їй за цими угодами коштів у розмірі 12 500 доларів США. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову, закрито підготовче провадження. Представником позивача до судового засідання подано заяву, в якій вона підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 05 вересня 2016 року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) укладено договір завдатку , за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 4000,00 доларів США як завдаток у рахунок належного з нього за Договором платежів, з метою підтвердження укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна (кімната у гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] . 05 вересня 2016 року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) укладено договір завдатку , за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 5000,00 доларів США як завдаток у рахунок належного з нього за Договором платежів, з метою підтвердження укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна (кімната у гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] . 05 вересня 2016 року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) укладено договір завдатку , за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 3500,00 доларів США як завдаток у рахунок належного з нього за Договором платежів, з метою підтвердження укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна (кімната у гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] . Вказані договори підписані сторонами та ріелтором [PERSON] . Втім, з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна станом на 24.04.2021 виявлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Отже, своїх зобов`язань по оформленню права власності на квартиру [ADDRESS] саме на [PERSON] , відповідачка не виконала. Більш того, відповідно до довідки КМ «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.02.2020, [PERSON] ніколи не була власником квартири [ADDRESS] . При цьому, право розпоряджатися своїм майном належить його власнику. Строною договору купівлі-продажу нерухомого майна Продавцем може виступати виключно його власник чи уповноважена ним особа (ст.ст. 317,319 ЦК України). Таким чином, відповідач не мала передбаченої законом підстави на укладення договорів завдатку. 13.03.2020 за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок iншої особи; 3) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та згідно ст. 526 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019р. по справі № 759/1206/17 зазначив, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018р. у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018р. у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018р. у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18). У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час розгляду справи, з урахуванням наданих доказів, судом встановлена відсутність існування у відповідача наміру в майбутньому укласти будь-який договір щодо спірних грошових коштів. Відповідачка на спростування правомірності набуття від позивачки спірних коштів не надала жодних належних та допустимих доказів, а тому відсутні підстави вважати, що грошові кошти в розмірі 12\~500 доларів США є правомірно набутими, і суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3\~508,02 грн.

Outcome: approved