Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.10.2013 року [PERSON] було акцептовано публічну пропозицію АТ Банку «Фінанси та кредит» про укладення кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети №011-119300/13-00938-вкл-к. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт на суму 10000 грн. на строк 12 місяців. Відповідач був ознайомлений про умови кредитування. Акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит» виконав свої зобов'язання за заявою - анкетою в повному обсязі, надавши відповідачу в користування кредитну картку Visa Cardholder з терміном дії до 12.10.2015 року та встановленим кредитним лімітом 10000 грн. В свою чергу, відповідач скористався кредитними коштами, однак свої зобов'язання в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує таким чином, станом на 19.09.2014 року утворилась заборгованість у сумі 17403,87 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17403,87 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надала до суду заяву з проханням розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2013 року [PERSON] було акцептовано публічну пропозицію Публічного акціонерного товариства Банку «Фінанси та кредит» про укладення кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети № 011-119300/13-00938-вкл-к. Відповідно до укладеної заяви-анкети відповідачу було встановлено кредитний ліміт на суму 10000 грн. на строк 12 місяців (а.с. 5-6). Відповідно до розписки від 11.10.2013 року вбачається, що відповідач отримав платіжну картку у непошкодженому стані, з правилами користування карткою ознайомлений та зобов'язується їх дотримуватись, що підтвердив своїм підписом (а.с. 7). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.09.2014 року утворилась заборгованість у сумі 17403,87 грн. з яких: 10000 грн. - заборгованість по кредиту, 25,90 грн. - прострочена заборгованість, 7377,97 - заборгованість по відсоткам (а.с. 8). Згідно вимоги Публічного акціонерного товариства Банку «Фінанси та кредит» від 19.09.2014 року позивачем було повідомлено відповідача щодо існуючої заборгованості та терміну для виконання зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 9). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Таким чином, позичальник не виконав умови Кредитного договору, чим порушила зобов'язання, взяті на себе згідно договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтованим, та таким що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved