Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~18\~березня 2021\~року представник\~позивача [PERSON] \~адвокат Карнаух\~Т.В.\~звернулась до\~суду із\~позовом до\~Публічного акціонерного\~товариства «Криворізький\~залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») про стягнення моральної шкоди в зв`язку зі смертю працівника на виробництві, яку оцінює в розмірі 420000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначає, що 7 лютого 1988 року о 10.00 год. на шахті «Гвардійська», під час виконання трудових обов`язків з чоловіком позивача [PERSON] стався нещасний випадок зі смертельним наслідком. Загибеллю чоловіка на виробництві позивачу завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку людину, що відображається на її психоемоційному стані, у зв`язку із чим вона зазнає суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у її особистому житті. 30 березня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 14 лютого 2019 року до суду подано відзив на позовну заяву у якій представник відповідача заперечував в повному обсязі проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача у зв`язку із загибеллю її чоловіка виникло 7 лютого 1988 року. Натомість положеннями чинного законодавства не було передбачено відшкодування моральної шкоди завданої смертю на виробництві членам сім`ї загиблого. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 червня 1974 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». (а.с. 7) 7 лютого 1988 року о 10.00 год. на шахті «Гвардійська», під час виконання трудових обов`язків з заступником начальника дільниці [PERSON] стався нещасний випадок зі смертельним наслідком, що підтверджується Актом форми Н-1 за № 16 від 08.02.1988. (а.с. 4-6) [PERSON] помер [INFO] , причина смерті: механічна асфіксія при здавлені тіла та живота. (а.с. 8) Як встановлено\~судом спірні\~правовідносини виникли\~між сторонами\~у зв`язку\~із настанням\~нещасного випадку\~зі смертельним\~наслідком з\~працівником шахти «Гвардійська» [PERSON] . Пред`являючи позовні вимоги позивач виходила того, що у зв`язку зі смертю її чоловіка за положеннями ст. 440-1 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, вона має право на відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Спори щодо відшкодування моральної шкоди повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Смерть чоловіка позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 7 лютого 1988 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. Діючим на час виникнення між сторонами правовідносин законодавством ЦК УРСР, в редакції 1963 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я. ЦК Української РСР 1963 року доповнено статтею 440-1 згідно з Законом N 3188-12 від 06.05.1993, наступного змісту: «Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.». Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року, справа № 210/2271/19. Отже, законодавство, що було чинним на час загибелі на виробництві чоловіка позивача, а саме 7 лютого 1988 року, не містило положень про відшкодування моральної шкоди роботодавцем членам сім`ї загиблого. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди роботодавцем не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні слід відмовити. При цьому посилання позивача на статтю 440-1 ЦК УРСР, як на підставу звернення з вказаним позовом, суд вважає безпідставними, оскільки вказаною статтею доповнено ЦК УРСР з 08.06.1993 року, тобто після виникнення між сторонами правовідносин. На підставі ст. ст. 3, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed