Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

19.01.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії. Так позивач просить суд стягнути з [PERSON] надміру виплачену пенсію в розмірі 71016,85 грн. Представник позивача [PERSON], у судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, згідно заперечень, що містяться у матеріалах справ з позовом не згоден та просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 23.03.2004 року [PERSON], [INFO], на підставі ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області призначено пенсію по інвалідності II групи від загальних причин захворювання на підставі витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОБ № 092617, виданого безстроково 23.03.2004 року Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2, який надійшов на адресу управління 08.06.2004 року за вхідним № 288, заяви про призначення пенсії від 11.06.2004 року (зареєстрованої за № 6/410) та документів про стаж і заробітну плату, наданих особисто заявником. На виконання наказу головного управління ПФУ в Одеській області № 131 від 27.11.2013 року «Про проведення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків» та наказу управління № 292 від 28.11.2013 року «Про проведення інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків» 31.12.2013 за вих. № 13659/05, спеціалістом управління зроблено запит до Одеської обласної медико-соціальної комісії № 2 з метою підтвердження встановлення [PERSON] Володимировичу II групи інвалідності загального захворювання. 21.01.2014 року за вхідним № 224/10 на адресу управління надійшла відповідь Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 від 14.01.2014 за № 525, в якій повідомлено, що [PERSON] не проходив освідчення в обласній МСЕК № 2 і довідка МСЕК серії 2-18 ОБ № 092617 від 23.03.2004 року видавлась іншому хворому. Враховуючи, що листом Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 від 14.01.2014 року за № 595 не підтверджено встановлення [PERSON] групи інвалідності на підставі витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОБ № 092617, виданого безстроково 23.03.2013 року, [PERSON] не мав права на отримання в управлінні пенсії по інвалідності. У звязку з цим, за період з 23.03.2004 року по 31.01.2014 року виникла переплата пенсії на загальну суму 71016,85 грн. Рішенням управління Пенсійного фонду України вм. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області №19/і від 24.01.2014 року внаслідок зловживань з сторони [PERSON] з 24.01.2014 року було припинено виплату пенсії. Листом управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області № 993/06 від 06.02.2014 року [PERSON] було повідомлено про утворену суму переплату пенсії та про необхідність повернення її в добровільному порядку. Однак, станом на 16.01.2015 року відповідачем в добровільному порядку надміру виплачених йому сум пенсійних виплат управлінню не відшкодовано. Дані обставини і стали підставою для звернення управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до суду із відповідною позовною заявою про стягнення з [PERSON] стягнення надміру виплаченої пенсії. Відповідно до ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоровя, внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення», причини і групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затверджуваного Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.34 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Частиною першою ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонеру внаслідок зловживань з її боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо) стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Рішенням управління Пенсійного фонду України вм. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області №19/і від 24.01.2014 року внаслідок зловживань з сторони [PERSON] з 24.01.2014 року було припинено виплату пенсії. Таким чином, на підставі даного рішення було припинено виплату пенсії [PERSON] без утримання щомісячної переплати пенсії. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо. Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Згідно із з п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Дослідивши всі зібрані докази по справі, суд встановив зловживання з боку відповідача по справі [PERSON] щодо надання недостовірної довідки, а саме: витягу із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОБ № 092617, виданого безстроково 23.03.2004 року Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №2. Також у судовому засіданні встановлено, що позивачем у позові не ставилось питання щодо поновлення строків позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~Статтею 257 ЦК України, визначено що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до\~статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Однак відповідач по справі [PERSON] у судові засідання не зявлявся, згідно заперечень відповідачем не ставилось питання щодо строків позовної давності, що позбавляє суд можливості застосувати дані норми законодавства. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що переплата пенсії пов'язана зі зловжи ваннями пенсіонера, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved