Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

19.03.2014 позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом в якому вказав, що 02.11.2009 він надав в позику відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що на день подачі позову до суду за курсом НБУ у національній валюті складає 23041,68 грн.. Про отримання коштів відповідач надав позивачу відповідну розписку, в якій зобов'язався повернути позику до 31.12.2009. Відповідач частково виконав умови договору позики, повернувши позивачу 100 доларів США 01.12.2012. З того часу відповідач борг не повертає під різними приводами. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики в розмірі 2400 доларів США, що еквівалентно 23041,68 грн., та судові витрати. 26.05.2014 представником позивача до суду направлено заяву про збільшення позовних вимог в зв'язку з підвищенням курсу долара США по відношенню до національної валюти, яка були прийнята судом, в якій представник просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 2400 доларів США, що еквівалентно 28116 грн., та судові витрати. 26.05.2014 сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи направленням повістки в с удове засідання не з'явився. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність, про відкладення розгляду справи, про застосування строків давності не надав. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 КПК України, зі згоди представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку щодо позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 02.11.2009 відповідач - [PERSON] взяв в борг у позивача - [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2009 (а.с.5). Як стверджує позивач у позовній заяві відповідач частково виконав умови договору позики, повернувши позивачу 100 доларів США 01.12.2012. З того часу відповідач борг не повертає під різними приводами. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та тої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Таким чином, між позивачем (позикодавцем) - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] (позичальником) був укладений у письмовій формі договір позики грошей, який підтверджується розпискою, як того вимагає закон (а.с.5). Проте позичальник, він же відповідач [PERSON], порушив умови договору позики та вимоги ст. 1049 ЦК України, які кореспондується з вимогами ст. 530 цього Кодексу - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що бути передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Отже відповідач [PERSON], будучи позичальником, порушив умови договору позики, що підтверджується розпискою, та не повернув отримані ним в борг кошти в строки визначені договором, тобто до 31.12.2009. За загальними правилами виконання зобов'язань, а саме ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен визнати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таки чином, відповідач [PERSON] як позичальник (боржник) не виконав взятих на себе зобов'язань за договором позики, які власноручно виклав в даній ним розписці, а саме не повернув 31.12.2009 на вимогу позивача (кредитора) [PERSON] отримані в борг грошові кошти в повній сумі 2500 доларів США, що підтверджується борговим документом (розпискою), яка по даний час знаходиться у позивача. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем надано суду належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог, що дають суду підстави задовольнити позов повністю стягнувши з відповідача на користь позивача заявлену суму боргу в розмірі 2400 доларів США, (з урахуванням повернутих 100 дол. США 01.12.2012), що в національній валюті складає 28116 грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволених вимог. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 545, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved