Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

18 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить встановити факт постійного проживання її зі спадкодавцем, [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини - [INFO] . Визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] (а.с.3-5, 169-173, 198-202). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що подружжю [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1998р. на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. 20.11.1998р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. посвідчено заповіт вчинений від імені [PERSON] , згідно якого, на випадок його смерті, усе його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, у тому числі квартиру [ADDRESS] , він заповідав своїй доньці [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на належне йому майно - 1/2 частку квартири та грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями у філії ощадного банку № 8420/0155 м. Дніпропетровська, по рахункам № [NUMBER] , [NUMBER] та належать померлому на підставі ощадних книжок. 17.12.2004р. дочка [PERSON] , [PERSON] , звернулась до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, 17.12.2004р. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, яке складається з: грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями у філії ощадного банку № 8420/0155 м. Дніпропетровська, по рахункам № [NUMBER] , [NUMBER]. Спадщину у вигляді 1/2 частки квартири вона також прийняла, але спадкових прав не оформила. [PERSON] померла [INFO] . Усіма питаннями щодо організації поховання [PERSON] займалась вона її дочка. В матеріалах справи наявна копія спадкової справи № 617/2018, яка надійшла до суду 07.06.2019р., заведена після смерті [PERSON] , та вбачається, що [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] , належну їй на підставі Державного акта на землю, виданого 16.12.1997р. Павлоградською міською радою, земельну ділянку [ADDRESS] , а також цінні папери у кількості 210 штук іменних акцій за сертифікатом серія [NUMBER] , виданого ВАТ завод «Павлоградхіммаш» 24.10.2004р., вона заповіла [PERSON] , про що свідчить заповіт від 30.11.2004р., зареєстровано в реєстрі за № 8486. Спадщину після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частки квартири, яка залишилась їй після смерті батька [PERSON] , прийняла вона, однак у видачі свідоцтва було відмовлено, з підстав, що вона не надала документи, що підтверджують факт її постійного проживання зі спадкодавцем. Вона постійно проживала разом зі своєю матір`ю як за адресою: [ADDRESS] , так з 02.03.2010р. її матір та вона з 24.12.2010р. зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , де разом вели домашнє господарство, доглядала до її смерті, а тому має право претендувати на 1/2 частку квартири, яку [PERSON] успадкувала після смерті батька. На час смерті [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 02.03.2010р., тобто разом із [PERSON] , та прийняв спадщину, але спадкові права не оформив на належну їй частку. [PERSON] помер [INFO] у м. Судак. Був похований нею 07.03.2018р. на цвинтарі, розташованому за адресою: м. Судак, Східне шосе , 17 а , сек. [NUMBER] (довідка від 07.03.2018р). Після смерті батька вона успадкувала належну йому земельну ділянку, загальною площею 551 кв.м., кадастровий номер 90:23:010150:299, розташовану за адресою: [ADDRESS] та 17.09.2019р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Станом на дату звернення до суду вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , яка успадкувала спірну квартиру (1/2 частка) після смерті батька [PERSON] . Оскільки вона прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то у даному випадку підлягає встановленню факт постійного проживання її зі спадкодавцем, [PERSON] , на час відкриття спадщини - [INFO] . Крім цього, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно - 1/4 частку квартири. В матеріалах справи наявна копія спадкової справи № 424/2017, яка надійшла до суду 04.04.2019р., з якої вбачається, що 26.07.2017р. із заявою про прийняття спадщини звернувся син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , а також 15.08.2017р. вона - враховуючи наявність заповіту від 20.11.1998р. від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , яким усе своє майно, у тому числі квартиру вона заповідала [PERSON] . Але [PERSON] померла раніше за свою матір. Тому вона має право спадкувати ту частку у спадщині якби її мати була б живою на час відкриття спадщини, а також на загальних підставах. Враховуючи, що [PERSON] також претендує на частку майна померлої [PERSON] , вважає, що у даному випадку кожному має належати по 1/4 частці спадкової квартири. Позов пред`являється до спадкоємця [PERSON] . У свою чергу, я маю право спадкувати 1/2 частку квартири померлого діда, яка належить [PERSON] , та перейшла до її матері. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Позивач та її представник а в судовому засіданні наполягали на задоволенні уточненого позову з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 22 січня 2019 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.26). 11 лютого 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків (а.с.29). 12 лютого 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито загальне позовне провадження (а.с.54). 21 березня 2019 року представником Дніпровської міської ради заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.58). Ухвалою судді від 21.03.2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3, м. Дніпро) належним чином завірені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.59) 30.05.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.123-124). Ухвалою судді від 30 травня 2019 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3, м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.127а). Ухвалою від 30 травня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.128). 17 жовтня 2019 року від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява (а.с.169-173). 17 жовтня 2019 року від представника позивача надійшла заява про виключення з числа відповідачів Дніпровську міську раду (а.с.166-167). 06 листопада 2019 року ухвалою судді клопотання представника позивача [PERSON] задоволено. Виключено з числа відповідачів Дніпровську міську раду, залучено у якості співвідповідача [PERSON] (р.н.ок.п.п. [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) по цивільній спрів за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, визнання права власності на частину квартиру в порядку спадкування за законом (а.с.195). 13 листопада 2019 року представником позивача подано уточнену позовну заяву (а.с.198-202). 13 листопада 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла нотаріально завірена заява від 05.11.2019 року, в якій він позовні вимоги визнає і просить розглядати справу за його відсутності (а.с.209). 18 листопада 2019р. від третьої особи Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.218). Під час розгляду справи судом заслухано позивача та її представника, допитано свідків, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 26.11.2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15 лютого 1949 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини: [PERSON] про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.43). [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.44). 10 липня 1966 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини: [PERSON] про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.42). [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 лютого 1967 року (а.с.46). 02 серпня 1986 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини: [PERSON] про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.40). 25 березня 1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25 березня 19991 року (а.с.41). 09 серпня 1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини: [PERSON] про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.39). Відповідно до свідоцтва про право власноті на житло від 20 липня 1998 року Дніпропетровського державного підприємства по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці квартира, загальною площею 37,9кв.м за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] (а.с.49). 20 листопада 1998 року [PERSON] склала склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, у тому числі і належну їй квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується заповітом посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. 20.11.1998р., зареєстровано в реєстрі за № 3274 (а.с.47). [INFO] у місті Дніпропетровськ помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська 21 червня 1999 року (а.с.38). 17 грудня 2004 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] на грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в філії ощадного банку № 8420/0155 м. Дніпропетровська по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] та належали помелому на підставі ощадних книжок (а.с.48). З цього свідоцтва видно, що спадкоємцями майна [PERSON] є [PERSON] за заповітом від 20 листопада 1998 року. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] з 24.12.2010 року, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] (а.с.32-34). [INFO] у місті Судак АР Крим померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Судакського міського управління юстиції в Автаномній Республіці Крим 12 травня 2014 року (а.с.37). [INFO] у місті Дніпрі померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 24 лютого 2017 року (а.с.36). Постановою від 20 листопада 2018 року, державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] не надала документ, що підтверджує факт її постійного проживання зі спадкодавцем, протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.52). З наданої Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду копії спадкової справи № 424/2017 після [PERSON] , яка померла [INFO] видно, що з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] звернувся її син [PERSON] 26 липня 2017р. , [PERSON] 15 серня 2017 року (а.с.62-95). На виконання ухвали суду Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи №787/04 після [PERSON] , який помер [INFO] , в якій зокрема є: заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину на грошові внески від 17.12.2004р.; заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] від 20.11.1998р. на належне йому майно, у тому числі і квартиру по [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески від 17.12.2004р. (а.с.101-112). На виконання ухвали суду Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи №617/2018 після [PERSON] , яка померла [INFO] , в якій зокрема є: заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири від 20 листопада 2018 року; заповіт [PERSON] від 30.11.2004 року, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] , належну їй на підставі Державного акуту від 16 гружня 1997 року земельну ділянку [ADDRESS] , а також цінні папери у кількості 210 штук іменних акцій;постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.11.2018р. (а.с.132-149). Відповідно до домової книги для реєстрації осіб, проживаючих у будинку [ADDRESS] від 02.10.2004 року з 02.03.2010 року в будинку були зареєстровані, зокрема: [PERSON] (12.06.2014р. знято з реєстрації у зв`язку зі смертю 12.05.2014р.), [PERSON] (13.08.2018р. знято з реєстрації у зв`язку зі смертю 05.03.2018р.), [PERSON] (а.с.180-183). Відповідно до дозволу на поховання виданому [PERSON] , [PERSON] похована у м. Судак (а.с.184). [INFO] [PERSON] помер у м. Судак про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2018р. (а.с.207). Відповідно до дозволу на поховання виданому [PERSON] , [PERSON] похований у м. Судак (а.с.206). 17.09.2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про правр на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.208). Також допитані в судовому засіданні свідки, заявлені позивачем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили той факт, що позивач та [PERSON] постійно проживали разом та були зареєстровані за однією адресою у м. Судак. [PERSON] займалася похованням матері [PERSON] , а після смерті матері приїхала доглядати бабусю [PERSON]. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. . Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягає до задоволення, факт, який просять встановити заявник має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить вирішення його особистих майнових прав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до офіційного тлумачення 58 Конституції України, яке міститься у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) - дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. У постанові Верховного суду України від 18.12.2013 (справа № 6-138цс13) міститься правова позиція, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , тобто до 01.01.2004 , тому підлягають застосуванню норми ЦК УРСР, а спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто після 01.01.2004 року, тому підлягають застосуванню норми ЦК України. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Частина 1 ст. 524 ЦК УРСР передбачає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Стаття 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскілько проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. П. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що після смерті [PERSON] , зокрема залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів доньці [PERSON] , яка спадщину за заповітом прийняла, проте не оформила своїх спадкових справ на частину квартири, а отже позивач має право на 1/2 частину квартири, яку після сметрі батька успадкувала її матір. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] .За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , а отже спадкоємцем за правом представлення є позивач. З матеріалів справи видно, що після смерті [PERSON] , крім позивача, спадщину прийняв її син [PERSON] , 1956 року народження. Отже позивач має право на 1/4 частину квартири яка належала б за законом її матері [PERSON] . Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved