Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

18.02.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, якій розірвано 18 грудня 2006 року. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно піклується про стан здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не виявляв батьківської турботи щодо доньки, не цікавився станом її здоров'я та розвитку дитини, не приймав ніякої участі у її вихованні, підготовці до самостійного життя. Він не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до внутрішнього світу дитини, не створював умов для отримання нею освіти. Дитина фактично виховується тільки нею, відповідач же свідомо на протязі 8 років ухиляється від обов'язків з виховання своєї дитини, покладених на нього Сімейним Кодексом України. З 14.08.2010р. вона перебуває в іншому шлюбі з [PERSON], з яким мають ще трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вони мешкають в м.Димитров Донецької області. Після початку антитерористичної операції та загострення бойових дій в січні-лютому 2015 року перебування в м. Димитров Донецької області стало для їхньої сім'ї небезпечним, особливо після обстрілу 10 лютого 2015 року селища Гродівки, яке знаходиться в безпосередній близькості від м.Димитров. Для збереження життя та здоров'я дітей вона має намір покинути постійне місце проживання та поїхати тимчасово в гості в Республіку Беларусь. Вважає, що тимчасовий переїзд буде відповідати інтересам дітей, позитивно вплине на їх духовний та фізичний розвиток. Для виїзду неповнолітніх дітей за кордон необхідна згода батьків, але отримати згоду від відповідача на виїзд їх доньки [PERSON], неможливо, оскільки фактичне місце перебування відповідача їй невідоме, зв'язок з ним також відсутній. Враховуючи викладене позивачка просить суд (після уточнення а.с.32-33) надати їй дозвіл на виїзд малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка народилась в місті Донецьк, за межі України в Російську Федерацію строком на 90 календарних днів з 25 травня 2015 року по 23 серпня, без згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері - [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду на з'явився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи шляхом дачі оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 44 від11.03.2015р..(а.с.24). Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Суд, заслухав пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідив матеріали справи в їх сукупності та вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 18 грудня 2006 року. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. З 14.08.2010р. позивачка перебуває в іншому шлюбі з [PERSON], з яким мають ще трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вони мешкають в м. Димитров Донецької області. З пояснень позивачки встановлено, що дитина мешкає з нею і на цей час у неї виникла необхідність у виїзді на територію Російської Федерації для відпочинку з дитиною від складної ситуації, що склалась на території Донецької області, але батько дитини - відповідач по справі не відповідає на її телефонні дзвінки та не може дати згоду на виїзд дитини, оскільки знаходиться на території де проводиться АТО. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.151 ч.1 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Так, відповідно до ст. 313 ЦК України: «Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.» Відповідно до п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який ще не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки судом встановлено, що тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], на територію Російської Федерації не суперечить її інтересам, позивачка не має можливості отримати такий дозвіл від батька дитини, суд вважає, що є всі необхідні підстави для того, щоб надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], яка ще не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу батька [PERSON], задовольнивши позов в повному обсязі.

Outcome: approved