Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

19.06.2018 [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя сторін не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя та різні характери, в звязку з чим в сімї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сімї. З серпня 2016 року сторони припинили спільне життя, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, проживають окремо, шлюбні стосунки між сторонами припинено, шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Подальше існування формального шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини. Після фактичного розриву сімейних стосунків у сторін не залишилося. Неврегулюваних майнових питань, зокрема, спору про поділ спільного майна, набутого на час шлюбу та спору щодо виплати аліментів. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. До судового засідання позивач не зявився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася повторно, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання з направленням судової повістки засобами рекомендованого поштового зв'язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Рябошапко) [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Будинку одруження Автономної Республіки Крим м. Євпаторія, актовий запис № 194, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АП № 007030. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя сторін не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя та різні характери, в звязку з чим в сімї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сімї. З серпня 2016 року сторони припинили спільне життя, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, проживають окремо, шлюбні стосунки між сторонами припинено, шлюб існує формально. Нормами ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved