Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

17 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи свій позов тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20.09.2017 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі вони набули квартиру [ADDRESS] Вищевказана квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 30.11.2007 року, зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] та зареєстровано право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 24.07.2018 року за індексним номером [NUMBER]. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником даної квартири є [PERSON] з розміром частки одиниця. Крім того, позивач в позові вказує, що на момент укладення договору купівлі-продажу ВКВ/427488 від 30.11.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимка О.М., вона не мала регулярного доходу з поважної причини, оскільки перебувала у декретній відпустці по догляду за спільною з відповідачем дитиною [PERSON], [INFO], по досягненню ним трирічного віку. Просила суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] та [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]; визнати за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] залишивши у володінні [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ткаченко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Богінкевич А.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити в його задоволенні, оскільки спірна квартира придбана за кошти, які надала відповідачу його мати, і ці кошти є його особистою власністю. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача адвоката Ткаченко С.В., відповідача [PERSON], представника відповідача адвоката Богінкевич А.М., свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.09.2018 року по справі було відкрито провадження. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2002 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] (а.с.18) та [PERSON], [INFO] (а.с.17). Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20.09.2017 року розірвано шлюб, зареєстрований 08.06.2002 року між [PERSON] та [PERSON]. Рішення набрало законної сили 13.10.2017 року (а.с.10-11). В судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому з: кімнати жилої 4 площею 17,3 кв.м, кімнати жилої 6 площею 13,8 кв.м., кухні 5 площею 5,5 кв.м., коридору 1 площею 4,8 кв.м., ванни 3 площею 2,1 кв.м., туалету 2 площею 1,1 кв.м, балкону площею 0,9 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, суд приходить до висновку, що об»єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] є квартира [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що її частка в майні подружжя повинна бути збільшена, оскільки на її утриманні знаходиться двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а колишній чоловік [PERSON] не сплачує аліменти в необхідному обсязі та має заборгованість по сплаті аліментів на 18.02.2019 року в сумі 11 614 грн. 69 коп. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Але з даними позовними вимогами [PERSON] в частині збільшення її частки в спільному сумісному майні подружжя суд не може погодитись, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не ухиляється від сплати аліментів, сплачує аліменти, про що свідчить квитанція від 15.02.2019 року та намагається погасити заборгованість, яка утворилась. Крім того, в судовому засіданні було встановлено і дані обставини не заперечувала позивач [PERSON], що відповідач після розірвання шлюбу забирав дітей до себе, піклувався про них, придбавав їм одежу та іграшки. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до часткового задоволення, а саме за [PERSON] необхідно визнати право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] А за [PERSON] необхідно визнати право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] Судом не приймаються до уваги доводи відповідача, що кошти на придбання спірної квартири йому надала його мати [PERSON], що підтверджується договором позики від 22.05.2007 року, а тому вони є його особистою власністю. Тому спірна квартира поділу не підлягає, оскільки є його особистою власністю. Частиною 1 статті 57 СК України встановлений виключний перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Кошти отримані від договору позики до даного переліку не входять. Крім того, відповідачем не надано достатніх доказів того, що ним дійсно були отримані від матері 50 000 доларів на придбання квартири. Судом не приймаються до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], що вони були свідками передачі цих коштів [PERSON] своєму сину [PERSON], оскільки сам факт передачі цих коштів не доводить того, що вони були використані ним на придбання спірної квартири. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial