Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

18 вересня 2014 року, позивач звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь суму завдатку в розмірі 48361 гривень та витрати понесені при зверненні з позовом до суду. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 11 листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір завдатку, згідно якого нею було передано відповідачу 2000 доларів США в рахунок оформлення договору купівлі-продажу на будинок [ADDRESS]. Проте, з вини відповідача на теперішній час договір купівлі-продажу між ними так і не укладено. Відповідач обґрунтовує виниклу ситуацію тим, що правовстановлюючі документи на домоволодіння за вказаною адресою не виготовлені, нових дат укладення договору не називає, отримані кошти завдатку не повертає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. При цьому зазначила, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи, про причину не явки суду не повідомила. Суд, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на ї підтвердження; 3) які правовідносин сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір завдатку, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] 2000 дол. США в рахунок вартості домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровської області, який мала наміри придбати. Договір завдатку від 11.11.2013 року сторони нотаріально не посвідчили. Відповідно до п. 2 цього Договору продавець зобов'язаний у випадку невиконання ним умов цього договору повернути покупцю подвійну суму завдатку, а у випадку відмови покупця - сума завдатку залишається у повному обсязі у власності продавця. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 657 ЦК України закріплено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 4 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Оскільки сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини відповідача, а тому завдаток підлягає поверненню, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не укладався, а тому сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому ж розмірі, в якому вони надавалися. Тому передана позивачем сума коштів [PERSON] є авансом і підлягає стягненню в тому ж розмірі, в якому передавалася. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних від суми завдатку, яка підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних проводився позивачем за період з 01.01.2014 року по 06.04.2015 року, усього 460 днів, з розрахунку: 1 дол. США в еквіваленті на національну валюту України станом на 06.04.2015 року складає 23,30 грн. 200 дол. США х 23,30 грн. = 46600 грн. 46600 грн. х 3% річних х 460 днів/365 днів/100% = 1761 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 1761 грн. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини заявлених вимог в розмірі 483 грн. за подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved