Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

17 червня 2020 року представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» - Іванісов В.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 134 129,69 доларів США, а також - судовий збір у розмірі 54 057,96 грн. Ухвалою судді від 10 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 14 січня 2021 року представник відповідача - адвокат Балика П.О. надав заяву про застосування позовної давності і відмову в задоволенні позову. 09 березня 2021 року представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» - Іванісов В.С. подав до суду уточнену позовну заяву, в якій посилався на попередні рішення судів між сторонами спору щодо вказаного кредитного договору, які просив врахувати при вирішенні позову. Просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 134129,69 доларів США (з яких: 118160,70 доларів США заборгованість за кредитом, 13064,13 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту, 2904,86 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів), а також - судовий збір у розмірі 54057,96 грн. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. 26 березня 2021 року представник відповідача - адвокат Балика П.О. надав відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, посилаючись на сплив строку позовної давності. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Іванісов В.С. просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором. Представник відповідача - адвокат Балика П.О. в судовому засіданні наполягав на застосуванні позовної давності. Надалі від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх присутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. 25 січня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1005-Ф, відповідно до якого банк надав позичальниці кредит у розмірі 160000 доларів США зі сплатою 12,5% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24 січня 2018 року. [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором №1005-Ф, у зв`язку з чим, станом на 01 червня 2020 року розмір заборгованості дорівнював 134129,69 доларів США, з яких: 118160,70 доларів США заборгованість за кредитом, 13064,13 доларів США - 3% річних на суму простроченого кредиту, 2904,86 доларів США - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Заперечень щодо цих обставин сторона відповідача не надавала. При цьому, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2012 року у справі №2-825-14\\2021р.: - Позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. - Звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки нерухомого майна №1Z\\1005Ф від 25.01.2008 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] : нежиле приміщення, ХІ, загальною площею 106,2 кв.м., що розташоване за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер 15836660, яке належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ВАТ «Державний ощадний банк України», з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ВАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, за початковою ціною, розмір якої буде не нижче розміру ринкових цін на подібне майно на момент реалізації, з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ВАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 1185845 грн. 17 коп. за кредитним договором №1005-Ф від 25.01.2008 року. - Стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ«Державний ощадний банк України» сплачені судові витрати в загальному розмірі 1820 грн. - В іншій частині позову відмовлено. - В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про розірвання кредитного договору №1005Ф від 25.01.2008 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] -відмовлено. Вказане рішення було оскаржено, та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2012 року у справі №22-1944/12: - Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. - Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2012 року по даній справі змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. - Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки нерухомого майна №1Z/1005-Ф від 25.01.2008 року, укладеного між ВАТ» Державний ощадний банк України» та [PERSON] ,: нежиле приміщення, XI, загальною площею 106, 2 кв.м., яке розташоване у [ADDRESS] , реєстраційний номер 15836660 і належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ВАТ «Державний ощадний банк України», з укладенням від імені ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ВАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу, за початковою ціною на рівні,не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на час проведення його реалізації . - Кошти,отримані від реалізації зазначеного майна спрямувати на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1005-Ф від 25 січня 2008 року, укладеним між ВАТ «Держощадбанк» Україна» та [PERSON] , яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 148358,51 доларів США, заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 1577,66 доларів США, а всього 149936,17 доларів США, що дорівнює 1185845 гривням. - В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України). На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості, в тому числі, і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором, вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Такими є висновки Верховного суду, які викладені у Постанові від 04.07.2018 року по справі №761/4494/13-ц. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-990 цс15. У відповідності до положень кредитного договору №1005Ф від 25 січня 2008 року, Банк та [PERSON] не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, таким чином підлягає до застосування загальний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п.п.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, позовна давність може бути збільшена лише щодо конкретної вимоги, яка випливає із договору, між сторонами такого договору шляхом викладення у тексті договору згоди сторін на збільшення строку позовної давності. Зважаючи на те, що відповідно до вимог до Кредитного договору, у справі підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності збіг 10 травня 2015 року (3 роки з моменту набрання законної сили рішення суду, про дострокове стягнення заборгованості, а відповідно зміну строк виконання зобов`язання). Враховуючи зазначені обставини та приписи чинного законодавства, є підстави стверджувати про сплив строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №1005Ф від 25 січня 2008 року. Представником відповідача - адвокатом Балика П.О. у справі неодноразово подані заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Також Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Представником позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду, чи наявність випадків переривання строку позовної давності, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Підстав для визнання поважності причин пропуску позовної давності судом не вбачається. Таким чином, оскільки представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed