Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

17 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Артемівська, б. 11. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий № 2606 набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Артемівська, б. 11. З часом позивач дізнався, що у його будинку зареєстровано з 15 грудня 2012 року відповідача, хоча останній не проживає у будинку та не має власних речей, про що депутатом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області складений був акт. Посилався на те, що обмежений у здійсненні права приватної власності вільно та на власний розсуд, і змушений також витрачати зайві грошові кошти на оплату комунальних послуг у звязку з реєстрацією відповідача у його будинку, а тому змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 26 грудня 2017 року о 10 год. 00 хв. 29 грудня 2017 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на житловий будинок, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком розташованим за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Артемівська, б. 11. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Третьою особою - Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд розглянути справу за відсутності їхнього представника, при вирішення справи по суті поклалися на розсуд суду. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 28 вересня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], було посвідчено договір купівлі-продажу, реєстровий № 2606, за яким [PERSON] купив у [PERSON] Мзії Володимирівни житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Артемівська, б. 11. Право власності позивача на вказаний житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією [PERSON] від 28 вересня 2017 року, індексний № 98769596. 12 жовтня 2017 року депутатом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] складено акт обстеження житлово-побутових умов позивача, за яким встановлено, що в будинку зареєстрована та проживає [PERSON], а також зареєстроване місце проживання [PERSON], але він не проживає, що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] Згідно інформації Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 11 жовтня 2017 року та даних будинкової книги у житловому будинку, розташованому за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Артемівська, б. 11, зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст. 319 ЦК України (який набув чинності з 01.01.2004р.), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України (який набув чинності з 01.01.2004р.) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 316 та 328 ЦК України (який набув чинності з 01.01.2004 р.) передбачено, щоправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку виклав у своїй Постанові Верховний Суд України у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, відповідно до якої, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обовязковим для суду при виборі і застосуванні норми права до відповідних спірних правовідносин. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею першою Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду по правам людини справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979р. в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач правомірно придбав у власність житловий будинок, відповідач не є членом його родини, зареєстрований, але не проживає у належному позивачу житловому будинку, не веде з ним спільне господарство, оскільки закон не передбачає переходу прав і обов'язків в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку, суд вважає, що необхідно усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок № 11 по вул. Артемівській в м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, оскільки відповідач втратив право користування житловим приміщенням зазначеного будинку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved