Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

18.12.2017 позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 83113,41 грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. Посилається в позові на те, що 19.11.2007 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитним договір №CL4398, відповідно до умов якого банк надав кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 3 000 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 25.10.2012 при процентній ставці 24% річних. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. 14.11.2016 між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги № UB-OP/16-132, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статус кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками ПАТ «Універсал Банк», зокрема, до [PERSON] Відповідач умови договору не виконує, кредит та відсотки за користування коштами не вносить, у зв'язку з чим станом на 30.11.2017 утворилася заборгованість у розмірі 83113,41 грн., а саме: - 63942,44 грн. - заборгованість по тілу кредиту; - 1988,34 грн. - заборгованість по відсоткам; - 17182,63 грн. - заборгованість по штрафних санкціях. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги. 18.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 25.12.2017 року судом направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації. 10.01.2018 та 17.01.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 05.02.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 14.03.2018 до суду відповідачем було надано відзив на позовну заяву в якому останній не погоджується з заявленими вимогами позивача вважаючи їх необгрунтованими. Крім того, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 16.03.2018 до суду відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. 21.06.2018 до суду позивачем подані пояснення на відзив в яких заперечує проти викладених відповідачем обставин у відзиві. Крім того, зазначає, що відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності лише в 2018 році та мав довести, що порушення його прав відбулося в 2015 році. Вказує, що дія кредитного договору розповсюджується на невизначений час, оскільки відповідачем не було належним чином виконано кредитні зобов'язання. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.06.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторін по справі, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом встановлено, що 19.11.2007 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитним договір №CL4398, відповідно до умов якого банк надав кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 3 000 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 25.10.2012 при процентній ставці 24% річних. (а.с.9-14) Відповідно п.1.1. Кредитор зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а позичальник зобов'язується погасити Кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2. Пунктом 5.1. передбачено, що погашення основної суми Кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтетних платежів у строки та сумах, встановлені для сплати таких ануїтетних платежів. Кожна зі сторін зобов'язана у повному обсязі відшкодувати іншій стороні збитки, завдані порушенням цього Договору. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав та надав йому обумовлений договором кредит. Встановлено також, що 14.11.2016 між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги № UB-OP/16-132, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статус кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками ПАТ «Універсал Банк», зокрема, до [PERSON] (а.с.19-22). Відповідно до п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2017 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про погашення кредитної заборгованості (а.с.5-6). Також, встановлено, що відповідач умови договору не виконує, кредит та відсотки за користування коштами не сплачує, в зв'язку з чим станом на 30.11.2017 утворилася заборгованість в розмірі 83113,41 грн., а саме: - 63942,44 грн. - заборгованість по тілу кредиту; - 1988,34 грн. - заборгованість по відсоткам; - 17182,63 грн. - заборгованість по штрафних санкціях, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.18) Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом у розмірі 83113,41 грн. знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Разом з тим, в судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 12.5 Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання зобов'язань позичальника за цим договором. Відповідно до п. 9.1 Договору, кредитор може призупинити надання кредиту та/або достроково витребувати погашення всієї суми кредиту за цим договором у разі настання будь - якого з випадків, зокрема, прострочення позичальником сплати щомісячного платежу та /або його частини (чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом) та/або сплати інших грошових зобов'язань позичальника за цим договором строком 90 календарних днів та більше. Як вбачається з кредитного договору №CL4398 від 19.11.2007 кінцевий термін погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами визначено - 25.10.2012. Таким чином, у кредитора виникло право вимоги до відповідача з 26.10.2012. Вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до суду 07.12.2017, що підтверджується конвертом відправки поштової кореспонденції, який знаходиться в матеріалах справи. Тобто, сплив строку позовної давності є очевидним та становить 26.10.2015. Доказів того, що відповідачем вчинялися дії, які у розумінні вимог ст. 264 ЦК України свідчать про визнання кредитної заборгованості та як наслідок переривання строку позовної давності, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивач в позовній заяві не зазначив причини пропуску строку позовної давності. Судом також не встановлено поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності на звернення з даним позовом. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Outcome: dismissed