Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

18 травня 2020 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] .. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2015 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з будинком йому перейшла у власність земельна ділянка розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку. Вказаний вище будинок спадкодавиця [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу у відповідачки [PERSON] від 18 грудня 1997 року. Під час укладення вказаної угоди питання про відчуження земельної ділянки не було вирішено належним чином. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги. Відповідачки будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. З договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 лютого 1997 року (а. с. 8), вбачається, що відповідачка [PERSON] продала відповідачці [PERSON] цілий жилий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . 18 грудня 1997 року було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого вказаний житловий будинок придбала [PERSON] (а. с. 9). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 серпня 2014 року (а. с. 11) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2015 року (а. с. 12), позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , та, відповідно власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42296887 від 14 серпня 2015 року (а. с. 13). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю (а. с. 10), попередній власниці [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Парутинської Ради народних депутатів № 28 від 01 листопада 1993 року було виділено земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) за вказаною вище адресою. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договорів купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності на земельну ділянку, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Згідно з п. 1 ст. 120 ЗК України, який діє з 01 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. Як вбачається з договорів купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, було роз`яснено нотаріусом. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що разом із житловим будинком[PERSON] відчужувала [PERSON] , а остання, в свою чергу - [PERSON] також земельну ділянку для його обслуговування за цією ж адресою. Обставин, які б вказували, що попередні власники набули право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, або, що на неї, окрім позивача, претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved