Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

19.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Між сторонами почали виникати сварки. З 02.08.2019 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу, на думку позивача, не можливе. Ухвалою судді від 08.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечила, просила залишити їх дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 30.01.1998 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 11, про що повторно видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Сторони неповнолітніх дітей не мають. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved