Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

17 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду із позовом [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, а саме квартиру [ADDRESS] . Позивач вказує, що 07 серпня 2009 року між нею та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу в них народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Подружнє життя не склалось, тому позивач звернулась до суду про розірвання шлюбу, 15.11.2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначила, що під час шлюбу з відповідачем, за особисті кошти 27.09.2012 року вона придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири укладеним з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г. Кошти на придбання даної квартири були отримані від продажу особистої квартири [ADDRESS] , який був здійснений напередодні придбання спірної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири укладеним між нею та [PERSON] ,посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А. Позивач зазначила, що після набуття у власність спірної квартири вона з відповідачем зробила ремонт, а тому після розірвання шлюбу запропонувала відповідачу повернути половину вартості ремонту, але останній відмовився і звернувся з пропозицією, щоб визнати за ним право власності на 7/10 частки спірної квартири. Будь-якої згоди сторони не досягли, тому позивач звернулась до суду із цим позовом. В судове засідання сторони не з`явились, до суду подали заяви про можливість розгляду справи у їх відсутності. Відповідач подав заяву в якій зазначив про визнання позову. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини та обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно ч .1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК Україн и достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 07 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, серії [NUMBER] , актовий запис № 449. (а.с. 5) Від спільного подружнього життя в сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . (а.с. 6) 15 листопада 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 7-8) З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2012 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири укладеним з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г, внесений в реєстр за № 2986. Кошти на придбання даної квартири дійсно були отримані від продажу 14.09.2012 року особистої квартири [ADDRESS] , який був здійснений напередодні придбання спірної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 4069. (а.с. 11-12) Вказана квартира була придбана до реєстрації шлюбу, тобто позивач набула право власності на неї на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 червня 2009 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. за реєстровим номером 3769, зареєстрованого 11 червня 2009 року у Державному реєстрі правочинів за номером 3481227. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд встановив, що спірна нерухомість не є спільним сумісним майном подружжя, так як придбана [PERSON] хоча й у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, проте за власні кошти, отримані від продажу особистого майна, а відтак є її особистою власністю.

Outcome: approved