Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

17 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. В заяві вказує, що в грудні 2010 року [PERSON] отримав позику у [PERSON] в розмірі 25600 гривень і зобов»язувався повернути їх до 10 лютого 2011 року, однак борг не повернув, на її прохання повернути його добровільно не реагує, врегулювати спір в добровільному порядку не бажає, що і стало підставою для звернення до суду із позовом. Просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача борг в розмірі 25600 гривень та судові витрати. В процесі розгляду справи, зокрема в судовому засіданні 13 березня 2014 року, яке проводилось із участю сторін, позивач збільшила позовні вимоги, в порядку ст.31 ЦПК України та суду пояснила, що відповідач на протязі трьох років не виходить із нею на контакт, якщо їй і вдалося із ним зв»язатися, то він лише обіцяв повернути гроші, однак цього не виконав. Чоловік позивача хворів, у зв»язку з чим вона вимушена була оформити кредит під відсотки на його лікування. Вважає, що [PERSON] завдав їх сім»ї значної моральної та майнової шкоди, у зв»язку з чим збільшила ціну позову до 37 000 гривень, яка складається із 25600 гривень по борговій розписці, а решта сума, це шкода - відсотки, що сплачувала банку у зв»язку з погашенням кредиту, які просила стягнути з [PERSON] (а.с.25,26). В судовому засіданні 13 березня 2014 року [PERSON], проти позовних вимог заперечив, заявив клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, так як розписки він не писав та у ній не підписувався. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 13.03.2014 року клопотання [PERSON] задоволено, провадження по справі зупинено, призначено почеркознавчу експертизу та справу скеровано в розпорядження судової почеркознавчої експертизи (а.с.27-28). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 3.07.2014 року провадження по справі відновлено, так як справа повернулася від експертної установи без виконання, оскільки [PERSON] не провів оплати за проведення експертизи, хоч такий обов»язок був на нього покладений ухвалою суду від 11.03.2014 року та [PERSON], роз'яснено положення ст.146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі (а.с.37) . В судове засідання позивач не з»явилася, подала суду заяву в якій просила провести розгляд справи без її участі, стягнути з відповідача 75 гривень витрат, понесених за повідомлення - оголошення в газеті «Високий замок», позовні вимоги підтримує повністю, просила позов задовольнити (а.с.61). Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, таким правом скористалась позивач. Відповідач в судове засідання не з»явився, причини неявки не повідомив хоч належним чином був повідомлений про розгляд справи через оголошення в газеті за адресою: [ADDRESS], що стверджується оригіналом газети «Високий Замок» №140 (5204) від 26-28 вересня 2014 року, оскільки повістки за адресою: [ADDRESS] поверталися суду за закінченням терміну зберігання (а.с.62-63, 67). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.158, п.3 ч.1 ст.169, ч.2 ст.197 ЦПК України, розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи заяву позивача про підтримку позовних вимог, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу (ч. 2 ст. 64 ЦПК України). Оригінали письмових доказів, відповідно до ст. 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. В судовому засіданні 13.03.2014 року в присутності сторін по справі, судом оглянуто та звірено оригінал розписки, який представлений позивачем, перевірено її відповідність оригіналу, копія, у встановленому законом порядку посвідчена судом (а.с.5). Суд встановив, що [PERSON] надав [PERSON] розписку про отримання у останньої 25600 (двадцять п»ять тисяч шістот) гривень і зобов»язувався повернути їх до 10 лютого 2011 року, а частину - 5 лютого 2011 року (а.с.5). У вказаній розписці відповідач зазначив номер та серію водійського посвідчення [NUMBER], виданого Червоноградським ДАІ 20.12.2007 року та вказав номер телефону - [NUMBER] та адресу свого проживання [ADDRESS], за якою отримував від суду повістки про явку в судове засідання, що підтверджується розписками про отримання рекомендованих повідомлень(а.с.18,24). В тексті зазначеної розписки міститься безумовне зобов'язання відповідача повернути отримані від позивача грошові кошти, а також підтвердження їх отримання. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правиламист.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину, може доводитися письмовими доказами, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України. Сторона відповідача, заперечуючи проти природи цивільних зобов'язань, що виникли між сторонами, не довів вказаного факту за допомогою письмових або інших допустимих доказів. За правилом частини 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд, як зазначено вище в рішенні, зробив висновок, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та який є борговим документом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст.535 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки відповідач добровільно повернути борг не бажає, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України не спростував наявність боргу належними та допустимими доказами, заперечуючи факт написання розписки, не оплатив вартість судової почеркознавчої експертизи на предмет встановлення його почерку та підпису, тому суд приходить до переконання, що права позивача підлягають захисту в судовому порядку, а відтак позовні вимоги в частині стягнення боргу за борговим документом необхідно задовольнити. Відповідно до правил ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Що стосується позовних вимог про стягнення майнової шкоди - відсотків за погашення кредиту через хворобу чоловіка позивача, то на думку суду такі не підлягають до задоволення, так як не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. У відповідності до ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позовних вимог про стягнення боргу за розпискою стягненню з відповідача підлягають у користь позивача судові витрати, понесені за подання позовної заяви та повідомлення через засоби масової інформації, в розмірі 331 гривень, які підтверджені квитанціями (а.с.12,18). Крім цього, позивачем по справі збільшено позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди, яка виразилась у відсотках за погашення кредиту, однак при подачі заяви не було доплачено судовий збір в розмірі 114 гривень, який підлягає стягненню із позивача в дохід держави.

Outcome: partial