Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

19.10.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Універсальна товарна біржа «Миколаївська Нерухомість 2000», в якій позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , зареєстрованого 04.03.2003 року Універсальною Товарною біржею «Миколаївська Нерухомість 2000» реєстраційний № 12, укладений між [PERSON] , з одного боку і [PERSON] з іншого боку дійсним. В обґрунтування вимог посилається на те, що 04.03.2003 року її мати [PERSON] придбала на ім`я позивачки [PERSON] у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 12 на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000». Сторони повністю виконали умови договору та претензій один до одного не мали. Крім того, на ім`я позивача КП ММБТІ було виготовлено технічний паспорт. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 04.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вищезазначеним позовом. На підставі розпорядження кервіника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 28.12.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 30.12.2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом. В судове засідання сторони не з`явилися, своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. 11.03.2021 року від позивачки на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. 03.11.2020 року, 23.02.2021 року та 10.03.2021 року від відповідачки на адресу суду надходили заяви, в яких вона визнає позов, проти його задоволення не заперечує та просить справу розглядати без її участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04.03.2003 року [PERSON] продала, а [PERSON] , в інтересах якої діяла її мати [PERSON] , придбала житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 31,9 кв.м., в тому числі житловою площею 23,0 кв.м., що підтверджується копією Договору купівлі-продажу № 12, складеному та зареєстрованому 04.03.2003 року на Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська Нерухомість 2000». Зазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 27 від УТБ Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська Нерухомість 2000». Після реєстрації шлюбу, 29.07.2011 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.07.2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління. Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] також було видано на ім`я [PERSON] . Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 04.03.2003 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Стосовно визнання відповідачкою позову, то відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачкою даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачка визнала позов.

Outcome: approved