Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

19 вересня 2007 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії РН №037855, виданого на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації від 08.06.2001 року №923, розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах. Позивач претендує на вказану земельну частку (пай) на підставі заповіту, посвідченого 07.11.2001 року секретарем виконкому Сумівської сільської ради Бершадського району, зареєстрованого в реєстрі за №29. Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. Після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не може, оскільки [PERSON] за життя відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала державний акт серії ЯА №920354 на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації від 19 вересня 2005 №341 на земельну ділянку площею 1.5467 га , розташовану на території Сумівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому вказаний державний акт не вказаний у заповіті. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить витлумачити заповіт від 07.11.2001 року, посвідчений секретарем виконкому Сумівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №29, зазначивши, що [PERSON], яка померла 19 вересня 2007 року, заповіла йому [PERSON], земельну ділянку розміром 1,5467 га розташовану на території Сумівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №920354, виданого на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації від 19.09.2005 року № 341 на ім'я [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак секретар Сумівської сільської ради надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до заповіту, посвідченого 07.11.2001 року секретарем Сумівської сільської ради, внесеного до реєстру за №29 (а.с.6), [PERSON] за життя вчинила розпорядження, яким належне їй право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії РН №037855, в разі свої смерті заповіла [PERSON] З копії свідоцтва про смерть (а.с.5) вбачається, що [PERSON]Г померла в с. Сумівка Бершадського району Вінницької області 19.09.2007 року. За життя [PERSON] відповідно до розпорядження Бершадської РДА №341 від 19.09.2005 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №920354 (а.с.8), за яким вона є власником земельної ділянки площею 1.5467 га на території Сумівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з довідкою відділу Держегеокадастру у Бершадському районі Вінницької області №1366 від 05.10.2015 року (а.с.9), вищевказаний державний акт був виданий [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №037855. У довідці Сумівської сільської ради №398 від 27.10.2015 року (а.с.7) вбачається, що спадкоємців за законом у померлої не було. Відповідно до ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, до яких належить і заповіт. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 213 ЦК України передбачає, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому можуть належати у майбутньому. Приписами частини 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що правочином, зміст якого просить розтлумачити позивач є заповіт [PERSON] На час розгляду справи заповіт не визнано недійсним. Підстав для встановлення нікчемності або визнання заповіту недійсним не встановлено, спору між сторонами не встановлено. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що заповідач призначив своїм спадкоємцем позивача заповівши належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №037855, що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Правочин вчинено у передбаченій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час відкриття спадщини спадкодавець взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) отримав правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 920354, але змін до заповіту не вніс, а тому беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст правочину, намір спадкодавця, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 202, 203, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, ч.1 ст. 1225, 1236 ЦК України,

Outcome: approved