Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

19 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем мають двох дітей - синів: [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 (0,33%) частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання заяви і до повноліття дітей. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що з 07 вересня 2014 року вони з відповідачем припинили спільне сімейне проживання, діти залишились проживати з нею. Вона ніде не працює, оскільки перебуваєх у декретній відпустці по догляду за молодшим сином, проживає за рахунок дитячих. Отримуваних коштів не вистачає на утримання дітей, а відповідач з часу окремого проживання матеріально їх не підтримує. Просить позов задовільнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, згоден на сплату аліментів на утримання дітей у заявленому розмірі, однак не на користь позивачки, бо вона витратить їх не за призначенням. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу утримання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 травня 2009 року та є батьками малолітніх - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.3,4). Сторони з 07 вересня 2014 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Спору про місце проживання дітей сторони не мають. Позивачка не працює, оскільки перебуває у декретній відпусці по догляду за молодшим сином, отримує соціальну допомогу, проживає у своєї матері. Відповідач є інвалідом третьої гупи, має обмеження у працездатності, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 949 грн., тримає домашнє господарство. Згоди про добровільну сплату аліментів на дітей між сторонами не досягнуто. Позивачка наполягає на стягненні аліментів у судовому порядку. За главою 15 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Враховуючи, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, діти проживають разом з позивачкою та потребують матеріальних витрат, відповідач отримує доходи та має змогу сплачувати алімеенти у заявленому позивачкою розмірі, її вимоги про стягнення аліментів у судовому порядку є обґрунтовані та є законні підстави для їх задоволення. Суд не приймає до уваги доводи відповідача в обгрунтування своїх заперечень про використання позивачкою соціальної допомоги на дітей, а так само й майбутніх аліментів не за призначенням за їх не підтвердження будь-якими доказами. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved