Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

17 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням останньої уточненої позовної заяви про стягнення заборгованості, позивач посилається на те, що, відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № DNP0AE06700315 від 23.02.2007 року, позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 26085,86 (Долар США) на термін до 23.02.2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитними договором. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв'язку з чим, станом на 29.01.2015 року має заборгованість в розмірі 45087,49 (Долар США), яка складається з 15296,24 (Долар США) - заборгованість за кредитом, 11873,45 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 644,16 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17273,64 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми віднімається сума, у розмірі 28621,97 (Долар США), яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 16465,52 (Долар США). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 16465,52 (Долар США), що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2015 року складає 262625,04 грн. за кредитним договором № DNP0AE06700315 від 23.02.2007 року та судові витрати (а.с. 38-39). Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNP0AE06700315 (а.с. 9-11). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNP0AE06700315 від 23.02.2007 року, станом на 29.01.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 45087,49 (Долар США), яка складається з 15296,24 (Долар США) - заборгованість за кредитом, 11873,45 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 644,16 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17273,64 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. (а.с. 5-7, 41-43). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість в сумі 28621,97 (Долар США), що еквівалентно 228689,54 грн. згідно курсу НБУ. Отже, заборгованість з урахуванням вищезазначеного заочного рішення становить 16465,52 (Долар США) (а.с. 4, 40). Згідно рахунку № ИВ0560 від 25.05.2015 року позивачем за публікацію оголошення в газеті про виклик до Самарського районного суду м. Дніпропетровська відповідача, сплачено постачальнику - ТОВ «Видавництво Вісті» суму в розмірі 400 грн. (а.с. 74). 28.05.2015 року відповідача викликано через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 42 (1637) в судове засідання до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду даної цивільної справи (а.с. 77 ). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п.46 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, у разі визнання їх судом необхідними (наприклад, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача; несе сторона, яка заявила про їх вчинення, а якщо клопотання заявлено обома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Після закінчення розгляду справи такі витрати розподіляються судом на загальних підставах згідно зі статтею 88 ЦПК. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved