Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

17.12.2019 року позивач АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими що втратили право користування - двокімнатною квартирою загальною площею - 56.80 кв.м., житловою площею - 32,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зняти з реєстраційного обліку громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими що втратили право користування - двокімнатною квартирою яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням № 5/2019 АТ від 15.10.2019 року було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк». Згідно ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» було оформлено право власності на двокімнатну квартиру загальною площею - 56.80 кв.м., житловою площею - 32,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] .. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.6.3 Договору іпотеки від 30.04.2008 року, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2019 року № 163005413, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», а саме на двокімнатну квартиру загальною площею - 56.80 кв.м., житловою площею - 32,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 21.05.2019 року, в квартирі зареєстровано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач звертався з вимогою звільнити житлове приміщення та намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема було надіслано вимогу на добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. Тому, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом. 18.12.2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 12.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 16.02.2020 року в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, відмовлено. Клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів, задоволено. Витребувано у АТ «Альфа-Банк» оригінали документів: вимогу про добровільне виселення № 2223 від 08.07.2019 р.; список відправки рекомендованої кореспонденції № 413 від 08.07.2019 р.; фіскальний чек від 09.07.2019 р.; бланки повідомлення про вручення відповідачам вимогу про добровільне виселення № 2223 від 08.07.2019 р. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмові пояснення в яких вказала, що квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не тільки за кредитні кошти, що надані в розмірі 56000,00 доларів США, а й за кошти самого позичальника в розмірі 27400,00 доларів США, набуття права власності АТ «Альфа Банк»» на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення у позасудовому порядку оскаржується в судовому порядку, а тому не є безспірним, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду пояснення, в яких просив розглядати справу без його участі, заперечив щодо зняття з реєстраційного обліку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., умовами якого передбачено, що іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем усіх своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за договором кредиту № 403/018/08-Ж, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем 30.04.2008 року на нерухоме майно: а саме: двокімнатну квартиру загальною площею - 56.80 кв.м., житловою площею - 32,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., належала на праві власності [PERSON] .. Заставна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 404000 гривень, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору іпотеки еквівалентно сумі 80000,00 доларів США. Даною іпотекою забезпечувався кредит в сумі 56000,00 доларів США, що надавався [PERSON] , зі сплатою процентів - 13,50 % річних, сплатою можливої неустойки (пені, штрафу), терміном погашення до 29.04.2033 року. Сторони іпотечного договору, крім іншого, домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2019 року № 163005413, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», а саме на двокімнатну квартиру загальною площею - 56.80 кв.м., житловою площею - 32,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням № 5/2019 АТ від 15.10.2019 року було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк». Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.05.2019 року, в квартирі зареєстровано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачам було надіслано вимогу про добровільне виселення від 08.07.2019 року № 2233. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.07.2020 року в задоволенні позову [PERSON] до акціонерного товариства «Альфа-Банк», комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено. Рішення набрало законної сили і є чинним. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.08.2020 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , як законний представник, який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовлено. Рішення набрало законної сили і є чинним. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що внаслідок переходу права власності на житло до банку відповідач, як колишній власник, та члени її сім`ї, втратили право користування житлом на підставі ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України і підлягають зняттю з реєстрації. Таке твердження суд вважає безпідставним виходячи з наступного. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно зі статтею 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування його майном (житлом) суперечить статті 47 Конституції України, якою передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим усталена практика Верховного Суду України та Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК Української РСР. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Позивач зазначив, що відповідачі фактично проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] та зареєстровані за цією ж адресою, користуються житлом, за вказаною адресою вони отримують поштову кореспонденцію. Вимогу про виселення вони не виконали. Оскільки відповідачі, будучи поінформованими про перехід права власності на квартиру до позивача, добровільно відмовляються виселитись, щоб усунути перешкоди в користуванні майном власнику недостатньо визнати відповідачів такими, що втратили право на користування його майном, оскільки це не вирішує спір, а виселення відповідачів може відбуватись тільки в примусовому порядку з дотриманням встановленої житловим законодавством процедури. Діючий на час вирішення спору закон, зокрема стаття 109 ЖК Української РСР, яка застосовується у взаємозв`язку зі статтею 40 Закону України «Про іпотеку», прямо вказує, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду. При ухваленні рішення суд враховує правові висновки, висловлені в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 405/3/17-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 201/7237/17, від 04.05.2020 року у справі № 562/382/18, 06.05.2020 року у справі № 640/15833/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) підтверджено, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109ЖК Української РСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, яким є стаття 109 ЖК Української РСР та закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника. При розгляді даної справи Верховний Суд також зазначив, що відповідачі можуть бути позбавлені житла тільки на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР, вимог яких позивач не дотримався, а тому доводи про усунення буд-яких порушень права позивача,будь-яким шляхом прийнятним для нього, як власника, не ґрунтується на законі. Таким чином, з урахуванням специфіки порушеного права АТ «Альфа-Банк» й характеру правопорушення, усталеної судової практики, перешкоди в користуванні майном, зокрема житлом, можливо усунути шляхом виселення попередніх власників та членів їх сімей, але з дотриманням норм матеріального права, які урегульовують ці відносини, а саме ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ст. 109 ЖК Української РСР. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено підстав для позбавлення відповідачів права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , то відповідно до положень статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» підстави для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів відсутні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed