Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

18.08.2020р. [PERSON] через свого адвоката - Логойду О.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 14.05.2020р. і ордеру від 18.08.2020р. - а.с. 39-43) звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду (а.с. 1-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 21.08.2020р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 46). Ухвалою судді Наумової О.С. від 08.08.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 49). Наказом Генерального прокурора № 410 від 03.09.2020р. «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» юридичну особу «Прокуратура Дніпропетровської області» перейменовано у «Дніпропетровська обласна прокуратура». У зв`язку із чим, найменуванням відповідача по справі є Дніпропетровська обласна прокуратура. 12.01.2021р. представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати у 2021 році (а.с. 106-107). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.06.2017р. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-1 КК України у кримінальному провадженні №420170400000000541, відомості про яке до ЄРДР внесено 13.05.2017р. Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось першим слідчим відділом слідчого управління Прокуратури Дніпропетровської області. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснювався також Прокуратурою Дніпропетровської області. 31.10.2017р. прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Прокуратури Дніпропетровської області затверджений обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 366-1 КК України та направлено його до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для судового розгляду. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018р. по справі №200/18903/17 (провадження № 1кп/201/217/2018) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.З66-1 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн. з позбавленням права обіймати в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх, форм власності посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків строком на два роки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019р. вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018р. щодо [PERSON] скасовано, кримінальне провадження №42017040000000541 щодо [PERSON] за обвинуваченням за ч. 1 ст. 366-1 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постановою Верховного Суду від 10.09.2019р. ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019р. залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Виходячи із вказаних положень кримінального процесуального закону та результату, яким закінчився судовий розгляд пред`явленого [PERSON] обвинувачення у кримінальному провадженні №42017040000000541, постанова Верховного Суду від 10.09.2019р. по справі № 200/18903/17 стосовно [PERSON] є тим самим остаточним процесуальним рішенням, яким пред`явлене [PERSON] обвинувачення за ч. 1 ст. 366-1 КК України визнано незаконним та необґрунтованим. Зазначив, що відсутність в діянні особи складу злочину відноситься до матеріально-правових підстав для закриття кримінального провадження, яка належить до групи реабілітуючих підстав (тих, що свідчать про те, що злочину не було взагалі). При такому підході до числа реабілітуючих і належить встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). Через протиправні дії працівників прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] безпідставно 2 роки 2 місяці 18 днів (з 23.06.2017р. по 10.09.2019р.) незаконно перебував під слідством та судом як підозрюваний та обвинувачений відповідно. Протягом тривалого періоду [PERSON] був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях і судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя та забезпечення реалізації права на захист та правову допомогу адвоката. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього та його родини стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань. Відтак, у [PERSON] виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», яка визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру, згідно із розрахунком (26 місяців * 6000 грн.) + (18 днів * 8 годин * 36,11 грн.) (а.с. 107). Враховуючи викладене, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь [PERSON] 161 199,84 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконних дій посадових осіб Дніпропетровської обласної прокуратури, компенсувати судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. Відповідач - Дніпропетровська обласна прокуратура позовні вимоги не визнав. 15.10.2020р. представник відповідача Трубіцин Д.М. (діє на підставі довіреності від 18.09.2020р. (а.с. 63) надавав письмові заперечення на позов (а.с. 58-62), в яких вважав, що позивач не довів факт заподіяння моральної шкоди і її розмір. Вважав необґрунтований включенням до розміру відшкодування суми за 5 місяців та 10 днів після набрання законної сили ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019р. Зазначив, що час знаходження позивача під слідством та судом становить період з 23.06.2017р. по 29.03.2019р., тобто 21 місяць і 6 днів. У зв`язку з цим, розмір моральної шкоди може становити 99 352, 89 грн.: 21 міс. х 4723 грн. = 99 183 грн.; 6 днів х 28,31 грн. = 169,89 грн. Саме судом апеляційної інстанції в ухвалі від 29.03.2019р. вирішене питання про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] . Оскарження ухвали апеляційного суду у касаційному порядку не впливає на її законність, обов`язок виконання і не порушує прав, свобод позивача. Крім того, [PERSON] на виконання ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» мав надати суду постанову (ухвалу) уповноваженого органу про визначення розміру відшкодовуваної шкоди. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач - Державна казначейська служба України також позовні вимоги не визнав. 24.11.2020р. представником ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області Дерновським М.Є. (діє на підставі довіреності від 22.06.2020р. - а.с. 87) наданий відзив на позовну заяву (а.с. 82-87), в яких відповідач не погодився з тим, що з органу державного казначейства на користь позивача має бути стягнута аморальна шкода. Органи, створені Державою не відповідають за зобов`язаннями держави. Державні органи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями коштами, які є в їх розпорядженні. Держава не відповідає за зобов`язаннями державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов`язаннями держави. Також вважав її розмір необґрунтованим і недоведеними належними і допустимими доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач і його представник позивача - адвокат Лагойда О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача (Дніпропетровської обласної прокуратури) - Шустова А.А. (діє на підставі довіреності від 30.10.2020р. - а.с. 93) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача (Державної казначейської служби України) в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 72, 73, 92), про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. При цьому, подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із завантаженістю у роботі (а.с. 89), яке судом визнано необґрунтованим. За згодою сторін, з указуваннями того, що даний відповідач надав відзив на позовну заяву, справа розглянута у його відсутність з метою ухвалення рішення у розумні строки. Під час розгляду справи в судових засіданнях здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Суд, вислухав сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, прийшов до таких висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). З матеріалів справи установлено, що 23.06.2017р. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-1 КК України (умисне неподання суб`єктом декларування декларації про доходи) у кримінальному провадженні № 420170400000000541, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.05.2017р. старшим слідчим слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Мурчичем Д.М. (а.с. 5 -7). 31.10.2017р. прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області Листопадом А.М. затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 366-1 КК України та направлено його до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для судового розгляду (а.с. 8-12). Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 по справі №200/18903/17 (провадження № 1кп/201/217/2018) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366-1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн. з позбавленням прав обіймати в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх, форм власності посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків строком на два роки (а.с. 13 - 17). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019р. вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018р. щодо [PERSON] скасовано, кримінальне провадження №42017040000000541 щодо [PERSON] за обвинуваченням за ч. 1 ст. 366-1 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 18 - 26). Постановою Верховного Суду від 10.09.2019р. ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019р. залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення (а.с. 27 - 38). Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Отже, постанова Верховного Суду від 10.09.2019р. по справі №200/18903/17 стосовно [PERSON] є остаточним процесуальним рішенням, яким пред`явлене [PERSON] обвинувачення за ч. 1 ст. 366-1 КК України визнано незаконним та необґрунтованим. Отже, кримінальне провадження стосовно [PERSON] з моменту повідомлення про підозру, в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій тривало в період з 23.06.2017р. по 10.09.2019р., тобто протягом майже 2-х років, а саме, 26 місяців та 18 днів. Щодо позовних вимог в частині стягнення завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Судом установлено, що [PERSON] з 23.06.2017р. (дата повідомлення про підозру і) і до 10.09.2019р. (дата постановлення остаточного рішення - постанови Верховного Суду, якою залишена без змін ухвала апеляційного суду про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, тобто трохи більше 2-х років (26 місяців і 18 днів). Позивачем заявлені вимоги про визначення моральної шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.194 р. № 266/94-ВР. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Положенням ч. 2 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно приписів ст. 12 вказаного Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 4 вказаного Закону, п. 17 Положення про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Мінюсту України від 04.03.1996р. № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04.03.1996р. № 3 та Мінфіну України від 04.03.1996 року № 41, відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 17 Положення про застосування вказаного Закону, встановлено, що передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст. 13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини, моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник. Так, по справі «Мельниченко проти України» (заява № 17707/02) від 19.10.2004р., суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави». Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків, відповідно до ст.23 ЦК України. З позовної заяви вбачається, що позивач за весь час кримінального переслідування, переніс великі моральні страждання, почував себе пригніченим, оскільки майже протягом 2-х років відстоював свою невинуватість перед судом, витрачав час на участь у чисельних судових засіданнях. Стосовно позивача складено повідомлення про підозру, обвинувальний акт. Прокуратурою підтримувалося обвинувачення в судах, після того як рішенням суду апеляційної інстанції провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, прокуратурою подавалася касаційна скарга, яка підтримувалася у Верховному Суді представником обласної прокуратури (а.с. 27). Отже лише 10.09.2019р. - з дня ухвалення Верховним Судом рішення, яким підтримано рішення суду апеляційної інстанції про закриття провадженням, позивач відчув себе вільним від кримінального переслідування. Суд вважає, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки він страждав від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що ризикував бути обмеженим у праві, нести тягар матеріальної відповідальності у вигляді великого штрафу, бути протягом певного часу особою, яка притягалася до кримінальної відповідальності, та зазнав інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, така тривалість розгляду справи мала місце з вини державних органів, і на думку суду, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку. Суд враховує, що протягом всього судового провадження позивач не перебував під вартою. Також доказів на підтвердження того, що він, наприклад, страждав на якійсь захворювання, лікувався у період кримінального провадження щодо нього - не надав. Однак, із установлених судом обставин, суд вважає, що позивачеві довелося прикладати чимало зусиль, щоб нормалізувати своє життя. Завдані моральні страждання призвели до порушення сну, звичайного життєвого укладу. З огляду на досліджені письмові докази, суд погоджується з твердженнями позивача що завдання йому моральної шкоди та приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивача мали місце незаконні дії, які завдали її моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинули на стан її здоров`я, привели до інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з такого. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018р. у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019р. у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. № 4 розяснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також відповідно до п. 9 Постанови вказаної Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із п.п. 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999р. у справі №1-15/99 притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. При визначенні розміру моральної шкоди завданої [PERSON] незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд враховує глибину моральних і душевних страждань останнього, період його перебування під слідством та судом, а саме 26 місяців і 18 днів, а також беручи до уваги конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати з розрахунку 26 мінімальних заробітних плат за кожен повний місяць і за 18 днів 1-го неповного місяця. Оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021р. встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 6000 грн., тому розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь [PERSON] (виходячи з розрахунку: (26 х 6000 грн.) + (6000/31 * 18 = 3483,87 грн.)), буде складати 159 483,87 грн. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого позивач зазнав кримінального переслідування,

Outcome: partial