Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

17 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в якому просить про стягнення з банку відсотків за користування її грошовими коштами у розмірі 9,6% річних з 11.11.2014 р. по 20.11.2014 р. в сумі 81,08 доларів США, стягнення з банку 3 % річних в сумі 25,34 доларів США, стягнення з банку неустойки в сумі 308,25 доларів США, стягнення з банку грошових коштів по депозитному вкладу в сумі 28 486,00 доларів США та стягнення з відповідача грошових коштів по депозитному вкладу та нарахованих відсотків в сумі 2 339,72 доларів США за використання її коштів з 11.10.2013 р. по 10.11.2014 р. Крім того, позивачка просить зобов'язати відповідача виконати вимоги по S.W.I.F.T переказ на суму 16 404 доларів США з комісійними послугами 1% на надані реквізити. 23 лютого 2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було винесено рішення по справі, яким позов було задоволено. 15 квітня 2015 року відповідачем по справі було подано апеляційну скаргу. 04 червня 2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було відхилено, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року залишено без змін. 14 липня 2015 року відповідачем було подано касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 662736/2013, відповідно до якого вона передала, а банк отримав від неї грошові кошти під процентну ставку на суму вкладу 9,6 % річних на строк до 11 листопада 2014 року включно. Відповідач свої зобов'язання по договору банківського вкладу не виконав, не виплативши своєчасно по закінченню терміну вклад та нараховані відсотки, у зв'язку з чим утворились правові наслідки неповернення вкладу і використання банком її грошей. Позивачка в судове засідання не з'явився, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі та без застосування технічних засобів. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» був укладений договір банківського вкладу № 662736/2013, відповідно до якого позивачка передала, а банк отримав від неї грошові кошти, під процентну ставку на суму вкладу 9,6 % річних на строк до 11 листопада 2014 року включно. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання по договору банківського вкладу не виконав, не виплативши своєчасно по закінченню терміну вклад та нараховані відсотки, у зв'язку з чим утворились правові наслідки неповернення вкладу і використання банком грошей позивача. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до банку про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, але кошти відповідачем не були повернуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦІК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами, на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. При цьому, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п.1.5 депозитного договору процентна ставка на суму, яка фактично знаходиться на рахунку, становить 9,6 % річних. Як зазначено в ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином немає жодних підстав вважати, що дія укладеного між позивачем та банком депозитного договору після закінчення його строку була продовжена на тих же умовах, зокрема, що стосується розміру процентів, які підлягають сплаті. Щодо стягнення з банку пені та 3% річних як відшкодування втрат і отримання компенсації за користування ним грошовими коштами слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», які складаються з 9,6% річних з 11.11.2014 р. по 20.11.2014 р. в сумі 81,08 доларів США, стягнення з банку 3 % річних в сумі 25,34 доларів США, стягнення з банку неустойки в сумі 308,25 доларів США, стягнення з банку грошових коштів по депозитному вкладу в сумі 28 486,00 доларів США та стягнення з відповідача грошових коштів по депозитному вкладу та нарахованих відсотків в сумі 2 339,72 доларів США за використання її коштів з 11.10.2013 р. по 10.11.2014 р. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Таким чином у банка є відповідні зобов'язання встановлені законом у відношенні використання та розпорядження грошовими коштами клієнта. У зв'язку з тим, що банк не виконав S.W.I.F.T переказ в інший банк, він повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інші. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснює, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ станом на 07 квітня 2016 року 1 (один) Долар США коштує 25,957 грн., відповідно заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 31240,39 доларів США, що на 07 квітня 2016 року за курсом НБУ становить 810906,80 грн. (вісімсот десять тисяч дев'ятсот шість гривень 80 коп.) з яких: 81,08 доларів США, що на 07 квітня 2016 року за курсом НБУ становить 2104,59 грн.(дві тисячі сто чотири гривень 59 коп.) - відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 9,6 % річних з 11.11.2014 р. по 20.11.2014 р.; 25,34 доларів США, що на 07 квітня 2016 року за курсом НБУ становить 657,75 грн.(шістсот п'ятдесят сімгривень75 коп.) - 3 % річних; 308,25 доларів США, що на 07 квітня 2016 року за курсом НБУ становить 8001,25 грн. (вісім тисяч одна гривень 25коп.) - неустойка; 28486,00 доларів США, що на 07 квітня 2016 року за курсом НБУ становить 739411,10 грн.(сімсот тридцять дев'ять тисяч чотириста одинадцять гривень10 коп.) - грошові кошти по депозитному вкладу; 2339,72 доларів США, що на 07 квітня 2016 року за курсом НБУ становить 60732,11 грн. (шістдесят тисяч сімсот тридцять дві гривень 11коп.) - нараховані відсотки за використання коштів з 11.10.2013 р. по 10.11.2014 р.. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. З боку відповідачів по справі не надійшло заперечень та доказів у спростування позовних вимог, тому суд діє відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про порушення прав споживачів та відшкодування збитків заданих неповерненням в термін, передбачений договором грошових коштів внесених в банк підлягають задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial