Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

19.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.06.2002 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що їх шлюб виявився невдалим, відповідач не бере участі у вихованні дітей, добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а їй одній важко утримувати дітей: постійно потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше. Відповідач молодий, працездатний, тому має можливість виконувати обов'язки по утриманню неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що проживає у своїх батьків, окремо від відповідача протягом 4 місяців. За вказаний період відповідач коштів на утримання дітей у необхідному розмірі не надає. Надав за 4 місяці лише 100 грн. та новорічні подарунки. Відповідач підробляє шляхом тимчасових заробітків, тому має нерегулярні та мінливі доходи, у зв'язку із чим просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 600 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, так як він працездатний, фізично здоровий. Вона самостійно несе весь обсяг обов'язків по утриманню дітей, щомісячно витрачає на утримання дітей в середньому 1000 грн., тоді як відповідач утриманням дітей не переймається взагалі. Вона не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку і отримує допомогу на утримання дитини від держави в сумі 866 грн. на місяць. За ці кошти, а також за ті кошти, які їй надає матір, проживають і діти, і вона. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що дійсно перебуває у шлюбі з позивачкою, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей. На даний час він не працює, отримує нестабільний дохід від випадкових тимчасових заробітків, в середньому 600-700 грн. Він працездатний, фізично здоровий, протипоказань лікарських комісій щодо працевлаштування не має, підприємницькою діяльністю не займається, інших осіб на утриманні не має, але сплачує іпотеку в сумі понад 1000 грн. на місяць за його та позивачки будинок, що перебуває у спільній власності. При можливості він надавав кошти на утримання дітей. Просить про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, але заперечує щодо визначення розміру аліментів в сумі по 600 грн., в змозі сплачувати тільки 400 грн. щомісячно на утримання кожної дитини. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.5-6). Діти сторін - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю та знаходяться на її повному утриманні, що вбачається із довідок виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 14.01.2015 року за №№72,73 (а.с.7-8). Суд встановив, що відповідач працездатний, фізично здоровий, не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, проте, він здійснює щомісячне погашення за кредитно-іпотечним договором за будинок по [ADDRESS], який він та позивачка придбали по 1/2 частині кожному, проте, кредитно-іпотечний договір оформлений на нього. Щодо вказаних обставин позивачка заперечень не має. Крім того, судом встановлено, що відповідач отримує дохід від тимчасових випадкових заробітків, в середньому 600-700 грн. на місяць, що стверджував в судовому засіданні відповідач та не заперечила позивачка. Зазначені кошти відповідач витрачає на свої потреби та на погашення кредиту, що вбачається із пояснень відповідача в судовому засіданні. Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено саме на позивачку, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2002 року, що вони мають спільних неповнолітніх дітей: синів [PERSON] та [PERSON], утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 450 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.01.2015 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми сторін повноліття, враховуючи нестабільний матеріальний стан відповідача, відсутність постійної роботи. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial