Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

17 вересня 2013 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Між КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та відповідачем існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Разом з тим, [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01 травня 2013 року становить 6287 гривень 41 копійки та складається з: основного боргу в розмірі 5356 гривень 65 копійок; індексу інфляції в сумі 681 гривні 82 копійки та 3 % річних в розмірі 248 гривень 94 копійки. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 6287 гривень 41 копійку та судові витрати в справі. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року позов КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації суму основного боргу в розмірі 5356 гривень 65 копійок, інфляційні втрати в розмірі 681 гривні 82 копійок, 3 % річних у розмірі 248 гривень 94 копійок та судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року скасоване зазначене заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Надала суду письмові пояснення (а.с. 116-118). [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Підтримали викладене в запереченнях на вимоги позивача (а.с. 50). Пояснили суду, що жодного договору про надання житлово-комунальних послуг між [PERSON] та відповідачем укладено не було, тому у неї не виникло обов'язку та відповідальності щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг. З цих підстав невірним є і нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Сторона відповідача висловила свою незгоду з тарифами, оскільки за період з червня 2010 року по червень 2013 року нарахування житлово-комунальних послуг здійснювалось на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29 грудня 2010 року за № 1221, яке не зареєстровано в Київському міському управління юстиції, у зв'язку з чим є незаконним. Також просила відмовити в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності. Крім того, позивач зазначила, що житлово-комунальні послуги, надаються відповідачем неякісно і до них є велика кількість претензій. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 1996 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6, 174), яка 21 серпня 1997 року змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] (а.с. 176). Відповідач зареєстрована в зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою форми № 3 від 20 квітня 2013 року № 490 (а.с. 5). Згідно зі статтями 156, 162 ЖК України, власник та члени його сімї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будниками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постанової Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлового-комуальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. У листі ВСП «Залізничний» від 04 липня 2013 року зазначено, що 15 квітня 2011 року [PERSON] передано два примірники типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року з додатками щодо переліку складових тарифу та їх вартості для ознайомлення та підписання при відсутності розбіжностей, другий примірник типового договору [PERSON] до ВСП «Залізничний» не повернуто. [PERSON] на протязі місяця з моменту отримання договорів не було надано зауважень чи заперечень щодо умов договору, тому договір вважається прийнятим (а.с. 32). За таких обставин, посилання відповідача на відсутність у неї зобов'язання по оплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У судовому засіданні стороною відповідача не оспорювалось, що оплата за житлово-комунальні послуги за рахунками, що надавались позивачем, нею проводилася не в повному обсязі. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 травня 2013 року борг становить 6287 гривень 41 копійки та складається з: основного боргу в розмірі 5356 гривень 65 копійок; індексу інфляції в сумі 681 гривні 82 копійки; 3 % річних в розмірі 248 гривень 94 копійки (а.с.7). Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. Не беруться до уваги посилання [PERSON] на невідповідність тарифів, оскільки позивачем надано суду перелік нормативно-правових актів, які застосовуються для розрахунку тарифів на житлово-комунальні послуги для населення в місті Києві (а.с. 64-78). Так, з лютого 2011 року позивачем застосовувались тарифи за прибирання і утримання будинку і прибудинкової території на підставі розпорядження КМДА від 29 грудня 2010 року № 1221 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури» згідно якого тариф становив 2,4012 гривні за 1 кв. метр загальної площі квартири. Оскільки загальна площа квартири 67 кв. метри, тому щомісячна оплата становить - 160 гривень 88 копійок, яка й відображена в квитанціях. На підставі затверджених тарифів відповідачу нараховано суми на сплату отриманих нею послуг. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. На спростування розрахунку позивача, відповідач на надала будь-яких доказів. Її доводи зводяться до того, що вона не погоджується з наданим позивачем розрахунком. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Разом з тим, ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З розрахунку заборгованості вбачається, що сума боргу в розмірі 5356 гривень 65 копійок нарахована за період з квітня 2008 року по березень 2012 року. Також з нього вбачається, що відповідач періодично здійснювала платежі в більшому розмірі, аніж було визначено до сплати, зокрема: в лютому 2009 року сплачено 231 гривню 50 копійок при нарахуванні 225 гривень 98 копійок; в травні 2009 року 461 гривню 26 копійок при нарахуванні 324 гривні 45 копійок; в січні 2010 року - 444 гривні 45 копійок при нарахуванні 287 гривень 41 копійку; в червні 2010 року - 907 гривень 99 копійок при нарахуванні 298 гривень 41 копійку; у вересні 2010 року - 2077 гривень 61 копійку при нарахуванні 282 гривні 42 копійки; в листопаді 2010 року 332 гривні 42 копійки при нарахуванні 282 гривні 42 копійки; в грудні 2010 року - 307 гривень 42 копійки при нарахуванні 282 гривні 42 копійки. У судовому засіданні сторона відповідача підтвердила сплату сум у більшому розмірі, ніж визначено в квитанціях для погашення існуючої заборгованості, що свідчить про визнання нею боргу та переривання строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності до вимог позивача застосуванню не підлягає, і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 5356 гривень 65 копійок основного боргу за період з квітня 2008 року по березень 2012 року. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 681 гривні 82 копійок та 3 % річних у розмірі 248 гривень 94 копійок. Посилання сторони відповідача на неякісне надання комунальних послуг не є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки законом передбачений інший спосіб захисту такого права особи та певних порядок дій для захисту такого права (ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 229 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved