Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

18 липня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. У обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 30 квітня 2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № А33KRGI07690392, відповідно до якого останній надано грошові кошти в сумі 14\~239,48 грн, з виплатою 0,12 % річних на суму залишку боргу за кредитом. Зазначили, що відповідно до умов Договору [PERSON] порушила свої зобовязання, внаслідок чого станом на 17 червня 2016 р. утворилася заборгованість в сумі 21 214,27 грн. З посиланням на ці обставини, статті 526, 527, 530 1054 ЦК України просили стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. У судовому засіданні представник Банку цивільний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги Банку не визнала і просила відмовити в їх задоволенні мотивуючи тим, що в одній із фірм в м. Миколаєві замовила вікна на свій будинок, проте грошей готівкою не було, а тому взяла їх в кредит, але на руки їх не отримувала. Підписала договір, проте через певний час вікна не виготовили і фірми вже на місці не існувало. Про цей випадок заявила до міліції. Крім того вказала, що Банк пропустив строк звернення до суду з цим позовом, оскільки з часу укладення спірного Договору і до звернення з позовом до суду минуло три роки, а тому просила застосувати вимоги ст. 267 ЦК України. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду, підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено наступне. 30 квітня 2013 р. [PERSON] уклала договір побутового підряду № OS з фізичною особою-підприємцем [PERSON], за умовами якого останній зобовязався виконати у строк 25 робочих днів роботи з виготовлення і монтування металопластикових вікон, вартість яких складає 10\~447 грн. В цей же день, тобто 30 квітня 2013 р., між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № А33KRGI07690392, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 14\~239 49 грн, з процентною ставкою 0,12 % річних, строком на 36 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення до 29 квітня 2016 р. Відповідач зобовязана була у період з «5» по «9» число кожного місяця здійснювати погашення кредиту згідно графіку, а саме, 396,28 грн, а з 10.11.2013 р. 822,04 грн. За умовами договору вказані кредитні кошти надані на оплату металопластикових конструкцій шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок субєкта підприємницької діяльності [PERSON] 30 квітня 2013 р. кредитні грошові кошти, а саме 10\~498 грн і 3\~741,49 грн були перераховані Банком на розрахункові рахунки СПД [PERSON] та страхової компанії ЗАО «Інгосстрах» відповідно, що підтверджується меморіальним ордером. Судом зясовано, що по закінченню дії кредитного Договору боржник свої зобовязання не виконала, не сплатила жодного платежу на погашення боргу за кредитом. В той же час фізична особа-підприємець [PERSON] не виконав умови Договору побутового підряду, не виготовив та не поставив металопластикові вікна відповідачу. За такого, дії боржника призвели до заборгованості за кредитним договором, яка станом на 17 червня 2016 року становить 21\~214,27 грн, що складається з: - заборгованості за кредитом 11\~475,12 грн; -заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17,65 грн; -заборгованості по комісії за користування кредитом 7\~529,54 грн; -пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 705,57 грн; -штрафу (фіксована сума) 500 грн; - штрафу (процентна складова) 986,39 грн. Вказану суму нарахованої Банком заборгованості відповідач не оспорює. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Твердження [PERSON] про те, що вона не має нести відповідальність за порушення умов кредитного договору, оскільки особисто не отримувала грошей від Банку, і їй не поставлено металопластикові вікна є безпідставними і спростовуються вищевикладеними обставинами. За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від цього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі №3-23г с14). Отже, враховуючи строк останнього платежу, який мав настати за відповідною процедурою 29 квітня 2016 року, та дату звернення Банка до суду 18 липня 2016 року за захистом порушеного права в межах трьохрічного строку, суд дійшов висновку, що Банком не пропущено позовну давність для предявлення вимог щодо звернення стягнення боргу за кредитним договором, а відтак, то заява відповідача про застосування наслідків викладених у ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір.

Outcome: approved