Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

19.09.2017 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 28.08.2003 вона зареєстрована та мешкає у квартирі, що розташована: [ADDRESS]. Власником квартири був її вітчим [PERSON], який помер. Спадкоємці відсутні. Враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років, тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру, що розташована: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовні заяві, пояснила суду, що дітей у померлого [PERSON] не було, його старша сестра на дійсний час померла, в подальшому надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердити факт постійного проживання позивача у квартирі [ADDRESS] протягом 15 років, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що власником квартири, що розташована: [ADDRESS], був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, яке видане відділом по обліку та розподілу жилої площі 09.03.1994 на підставі розпорядження від 09.03.1994 №5271, право власності зареєстровано в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації»(а.с. 23). [PERSON] помер 27.03.2006р(а.с. 24). Відповідно до копії довідки про склад сімї від 19.01.2016 та відбитку штампу у паспорті позивача, встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: [INFO], з 28.08.2003 року(а.с. 21,22). Відповідно до копії спадкової справи № 427/2006, заведеної 05.05.2006року після померлого [PERSON], з заявами про прийняття спадщини звернулися його цивільна дружина [PERSON] (мати позивача) і сестра [PERSON], [INFO], проте свідоцтво про право на спадщину будь-якій особі не видавалося. Згідно ч.1 ст.13, ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою володіння при набутті права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуте право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено. Відповідно до п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Згідно із ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зібраними у справі доказами підтверджується, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, а тому є підстави для задоволення його позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved