Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

19 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєструвала шлюб 01 червня 2007 року. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я фактично розпалась. Основою розпаду сім`ї позивач вказує, що подружнє життя не склалось через непорозуміння між сторонами. Вказані обставини призвели до припинення шлюбних відносин між ними. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін, тому вона звернулась до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою від 29 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 11). 26 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті (а. с. 17). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а. с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся за місцем реєстрації про день, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив (а. с. 19). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України виклик відповідача по справі вважається належним чином повідомлений про час, день та місце проведення судового засідання. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Частина 2 ст. 16 Декларації ООН «Загальна декларація прав людини» від 10 грудня 1948 року містить положення, за якими шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положенням частин 3 і 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського РУЮ Сумської області, про що складено відповідний актовий запис за № 40. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 4). Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтв про їх народження серії № [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а. с. 5-6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на критерії шлюбу, життя, сім`ю, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяв сторін, вони не мають наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з наявністю заяви позивача, суд вважає за необхідне залишити їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved