Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

18.01.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 16 лютого 2015 року, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 14. Від спільного шлюбу із відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини з відповідачем припинені з червня 2017 року через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, розбіжності при вирішенні побутових питань, часті сварки. Сторони проживають окремо. Майновий спір відсутній, дитина проживає з матір'ю. [PERSON] просить суд розірвати шлюб із відповідачем та стягнути з нього на її користь сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить розірвати шлюб з відповідачем (а.с. 8). Відповідач по справі [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти розірвання шлюбу з позивачкою не заперечує (а.с. 22). Згідно положень ст.ст. 200 та 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 16 лютого 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 14, після реєстрації шлюбу прізвище подружжя не змінено, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Від шлюбу подружжя мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно - сімейні відносини фактично припинилися з червня 2017 року, до цього часу примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу є дійсною волею сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, з'ясувавши фактичні відносини між подружжям, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позивачем долучено квитанцію від 12.01.2018 про сплату нею судового збору у сумі 704,80 грн. за подання до суду даного позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 704,80х50%=352,40, а інші 50 відсотків - 352,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved