Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

18 вересня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 08 квітня 2015 року о 15 годині 45 хвилин на пр. Г.Сталінграда, 136/8 в м. Харкові сталася ДТП з вини відповідача, який керував забезпеченим транспортним засобом. Вказуючи, що договір страхування укладався позивачем з батьком відповідача при застосуванні 50% коригуючого коефіцієнту, підстави для застосування якого до відповідач відсутні, позивач просив суд стягнути з останнього на підставі ст.38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 50% страхового відшкодування, виплаченого позивачем постраждалій в ДТП від 08 квітня 2015 року особі, тобто 5052,5 гривень, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позовну не заперечував. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2014 року між позивачем, як страховиком, та [PERSON], як страхувальником, було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7386603, за яким забезпеченим транспортним засобом є ЗАЗ Vida д/н [NUMBER]. Строк дії договору з 04 жовтня 2014 року до 03 жовтня 2015 року, розмір франшизи 510 гривень, страхова сума (ліміт відповідальності страховика) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 гривень. При цьому, даний договір укладено із застосуванням до страхувальника коефіцієнту 50% для відповідного зменшення розміру страхового платежу. (а.с.9) Разом тим, як встановлено судом та не спростовується матеріалами справи, відповідач не має підстав для застосування до себе коригуючого коефіцієнту у вигляді зменшення на 50% розміру страхового платежу. 08 квітня 2015 року з вини відповідача, який керував вищевказаним забезпеченим транспортним засобом, сталася ДТП. Так, відповідач у вказаний день близько 15 годин 45 хвилин, керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись заднім ходом на паркувальному майданчику по пр. Героїв Сталінграду в м. Харкові, в порушення п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення за автомобілем [NUMBER], спричинивши автомобілям механічні ушкодження, завдавши тим самими матеріальні збитки [PERSON] (а.с.7-8, 10-13) Розмір матеріального збитку, завданого відповідачем власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON] внаслідок ДТП від 08 квітня 2015 року, склав 10613 гривень, і 31 липня 2015 року позивачем на підставі заяви [PERSON] останньому виплачено страхове відшкодування в розмірі 10103 гривень (10613 гривень 510 гривень франшизи). (а.с.14-28) Правовідносини, які виникли між сторонами,окрім положень вказаного договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до норми ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положеннями ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст.38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Нормою ст.13 п.13.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження заявлені позивачем в обґрунтування свого позову факти ДТП від 08 квітня 2015 року за участю забезпеченого транспортного засобу, що є страховим випадком, настання якого зумовило виконання позивачем свого договірного обовязку за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/7386603) шляхом виплати потерпілій в ДТП особі в якості компенсування завданої матеріальної шкоди страхової виплати в розмірі 10103 гривень. Останнє, в свою чергу, зумовило виникнення у позивача права вимагати від відповідача, який керував забезпеченим транспортним засобом, компенсації половини вказаної страхової виплати через те, що вищевказаний договір страхування, на підставі якого позивачем компенсовано потерпілій особі завдані відповідачем матеріальні збитки, був укладений із застосуванням коригуючого коефіцієнту зменшення страхового платежу, право на застосування якого відповідач, на відміну від страхувальника, який є іншою особою, не мав і не має права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, що зумовлює необхідність їх задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1218 гривень (а.с.4). На підставі викладеного,

Outcome: approved