Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей дочки [PERSON], [INFO], і дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача щомісячно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано. На даний час діти проживають разом із батьком позивачем [PERSON], який самостійно займається їх вихованням і утриманням. У свою чергу, відповідач самоусунулася від виконання своїх обовязків по вихованню дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. При цьому мати дітей відповідач [PERSON] є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, на утриманні інших осіб не має. Невиконання відповідачем свого обовязку утримувати дітей до їх повноліття ставлять позивача у скрутне матеріальне становище, в звязку з чим [PERSON] вимушений був звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, прохав їх задовольнити, надав судові відповідні пояснення. При цьому позивач додатково пояснив, що після того, як шлюб між сторонами було розірвано, за домовленістю старша дочка залишилася з ним, а менша дочка з матірю. На початку квітня 2015 року позивач з м.Маріуполя Донецької області забрав до себе й меншу дочку [PERSON], про що попрохала її бабуся мати відповідача [PERSON], так як остання наказала перервати навчання дитини, а сама продовжила здійснювати підприємницьку діяльність в с.Солодководне Розівського району Запорізької області. Позивач має дохід від обробітку земель сільськогосподарського виробництва та від ведення домашнього підсобного господарства, що дозволяє йому утримувати дітей на належному рівні, але вважає, що мати дітей відповідач [PERSON] так само має виконувати свій обовязок з утримання дітей до їх повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила (а.с.18,19). За згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, вислухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2003 року, який розірвано відповідно до рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 червня 2013 року (а.с.2-3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO], які на даний час знаходяться на утриманні батька позивача [PERSON] та мають задовільний стан здоровя (а.с.4-6). З матеріалів справи випливає, що після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди з приводу того, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей (а.с.2 зворотна сторона). Так, старша донька [PERSON] залишилася проживати разом із батьком позивачем [PERSON], а менша донька [PERSON] із матірю відповідачем [PERSON]. На початку квітня 2015 року позивач [PERSON] з м.Маріуполя Донецької області забрав до себе меншу дочку [PERSON], про що попрохала її бабуся мати відповідача [PERSON]. Дане прохання бабусі було обумовлено тим, що відповідач [PERSON] заборонила дитині відвідувати школу та припинила її навчання. Позивач у середині квітня 2015 року поселив доньку [PERSON] у своєму будинку в с.Марянівка Куйбишевського району Запорізької області та забезпечив її навчання у місцевій школі (а.с.6,15). З цього часу [PERSON] самостійно утримує малолітніх [PERSON] і [PERSON] за рахунок доходів, отриманих від ведення домашнього підсобного господарства та обробітку земель сільськогосподарського виробництва (а.с.13,14). При цьому, мати дітей відповідач [PERSON] є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю та має від цього дохід, на утриманні інших осіб не має. Викладене дає підстав для висновку про те, що відповідач в змозі приймати участь в утриманні дітей. Разом з цим, відповідач [PERSON] не дбає про матеріальне благополуччя дітей, чим фактично ухиляється від обовязку їх утримувати. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.\~\~ 5) Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.\~\~ Відповідно до частин першої і другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.\~\~ Беручи до уваги те, що між сторонами існують суперечки та неузгодженість щодо спільного утримання дітей, в той час як закон покладає обовязок щодо утримання дітей рівною мірою на обох батьків, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Оскільки позивача [PERSON] при предявленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved