Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

17 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, в якій просить визначити їй, [PERSON], [INFO], додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 22 березня 2018 року, три місяці з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона з 1996 року проживала однією сімєю як чоловік та жінка із [PERSON], [INFO]. Факт спільного проживання було встановлено рішенням суду від 29 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2018 року. 22 березня 2018 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі на транспортний засіб ВАЗ 21043 та квартиру, розташовану за адресою: м. Соледар, вул. Театральна, 3а/3. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є вона. Інші спадкоємці відсутні та до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не зверталися. Вважає, що встановлений законодавством строк для прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, оскільки після смерті спадкодавця вона, з метою підтвердження своїх прав на спадщину, була вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Рішення суду про задоволення її заяви набрало законної сили 29 листопада 2018 року. Тому до цього часу вона не мала можливості та правових підстав для звернення до нотаріальної контори. Вказані обставини свідчать про обєктивні та істотні труднощі на вчинення позивачем дій з прийняття спадщини, внаслідок чого вона звернулася до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 січня 2019 року на 09-20 годину. 17 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила їх задовольнити. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач у судове засідання не зявився за невідомою суду причиною. 10 січня 2019 року за № 664 до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Заперечень проти задоволення заявлених вимог не мають. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем не поданий. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вимогами статей 1268 та 1270 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти спадщину у шестимісячний строк. Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту серії ВС № 239101 від 29 березня 2000 року, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 3-4). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 023562, виданого 23 березня 2018 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Бахмутського району Донецької області, [PERSON], [INFO], помер 22 березня 2018 року у м. Соледар Бахмутського району Донецької області (а.с. 10). Довідкою про спільне проживання від 14 травня 2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO], фактично постійно проживав з [PERSON] та вони вели з ним спільне господарство з 1996 року по 22 березня 2018 року, тобто по день його смерті (а.с. 11). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2018 року по справі № 219/5008/18 (провадження № 2-о/219/598/2018) встановлено факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], на час смерті [PERSON], [INFO], - 22 березня 2018 року. Рішення набрало законної сили 29 листопада 2018 року (а.с. 5). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2013 року, посвідченим державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 06 листопада 2012 року, а саме: квартири [ADDRESS], є [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO] (а.с. 6-8). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 596770, [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ-21043, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності пропуску строку на подачу заяви для прийняття спадщини після померлого [PERSON] позивачем зазначено у позові, що після смерті спадкодавця вона, з метою підтвердження своїх прав на спадщину, була вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Рішення суду про задоволення її заяви набрало законної сили 29 листопада 2018 року. Тому до цього часу вона не мала можливості та правових підстав для звернення до нотаріальної контори. Вважає, що пропустила строк з поважних причин. Згідно відповіді завідувача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], яка надійшла на адресу суду 05 лютого 2019 року за № 3133, встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після померлого 22 березня 2018 року [PERSON] до [PERSON] державної нотаріальної контори ніхто не звертався та спадкова справа не заводилася (а.с. 28), про що також надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01 лютого 2019 року за № 54961324 (а.с. 29). Беручи до уваги проміжок часу термін, який був пропущений позивачем, причини пропуску строку і інші встановлені обставини подій, суд приходить до висновку, що позивачем строк пропущено з поважної причини, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved