Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

19.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 19.08.1998 року вона та [PERSON] уклали договір № 3173 купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] . Зазначений договір вони посвідчили в Первомайській філії Південної Товарної Біржі, не знаючи про те, що згідно законодавства такий договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Всі умови договору і позивачка, і відповідачка виконали. З часу придбання будинку ніяких претензій, жодних заперечень зі сторони [PERSON] до неї не надходило. Право власності на житловий будинок позивачкою було зареєстровано у Первомайському МБТІ, а тому в даний час неможливо посвідчити договір нотаріально, тому що відбулась реєстрація зміни власника в МБТІ. Крім того, вищезазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,16 га, яка була надана колишній власниці будинку [PERSON] в приватну власність для обслуговування жилого будинку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки з нею не укладався, оскільки сторони вважали, що з переходом права власності на будинок до [PERSON] , перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. За таких обставин просить визнати за нею право власності на житловий будинок та на земельну ділянку. Ухвалою суду від 20.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Відповідачці направлені копії позовної заяви, додатків до неї, запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом час такі документи суду не подані. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що 19.08.1998\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] був\~укладений договір\~купівлі-продажу\~об`єкту нерухомого\~майна №\~ [NUMBER] ,\~який посвідчений Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Згідно зазначеного договору [PERSON] продала позивачці житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією зазначеного договору. Нотаріально договір не посвідчувався. Тобто, сторонами під час укладення даного договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних відносин) щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Всі умови\~зазначеного договору\~сторонами виконані. Позивачка передала продавцю обумовлену договором суму грошей, продавець надала їй будинок, а також всі правовстановлюючі документи, в тому числі технічний паспорт, ключі від будинку, знялася з реєстрації місця проживання та звільнила житлове приміщення. З часу придбання будинку ніяких претензій, жодних заперечень зі сторони [PERSON] до [PERSON] не надходило. На підставі зазначеного договору Первомайським МБТІ вчинено державну реєстрацію права власності позивачки на вказаний житловий будинок, що перешкоджає нотаріальному посвідченню договору в даний час. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, недійсним. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим; недодержання цієї вимоги призводило до недійсності договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні норми містяться у ч.2 ст. 220 ЦК України. Судом встановлено, що всі умови договору купівлі-продажу сторонами виконані. Позивачка зареєструвала своє право власності, що не дає можливості посвідчити договір нотаріально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачкою право власності на житловий будинок. Щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного. Із Державного акту на право приватної власності на землю серії І [NUMBER] № 043955 від 25.09.1997 року, виданого на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Кам`яномостівської сільської ради 12.09.1997 року, вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га в межах згідно з планом, розташовану на території Кам`яномостівської сільської ради для обслуговування жилого будинку, про що в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис № 567. Договір купівлі-продажу земельної ділянки вона з [PERSON] не укладала, оскільки вважала, що з переходом права власності на будинок автоматично відбулася і купівля земельної ділянки, на якій він розташований. З часу укладення договору купівлі-продажу позивачка користується земельною ділянкою в особистих цілях; жодних претензій до неї від [PERSON] з приводу незаконного придбання чи користування землею не було. Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу (в реакції 1990 року, який діяв на час виникнення спірних відносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного Кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, а у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба. Таким чином встановлено, що до теперішнього власника вказаного вище житлового будинку позивачки у справі, право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, фактично не перейшло. Земельна ділянка на даний час зареєстрована за [PERSON] , хоча під час укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна фактично мала відчужуватися садиба. Інакше, ніж у судовому порядку, не можливо визнати за [PERSON] право власності на прибудинкову земельну ділянку. Отже, враховуючи вищезазначене, слід визнати за позивачкою право власності на земельну ділянки, оскільки при переході права власності на житловий будинок до неї фактично перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачкою про відшкодування судового збору не заявлено.

Outcome: approved