Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.12.2015 р., остаточно просить зобовязати відповідача : -на підставі ст. 236 КЗпП України сплатити їй компенсацію за 5-ть днів вимушеного прогулу з 23.12.2014 р. по 27.12.2014р. у розмірі 966,20 грн. у звязку з ухиленням відповідача від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц - в частині допущеного судом негайного виконання цього рішення про поновлення її на роботі ; -на підставі ст. 44 КЗпП України сплатити їй вихідну допомогу у розмірі її тримісячного середнього заробітку перед звільненням ; -на підставі ст. 235 КЗпП України сплатити їй компенсацію за час вимушеного прогулу у звязку з неправильним формулюванням причини звільнення у розмірі 29635,60 грн. за основним місцем роботи та у розмірі 11855,60 грн. за сумісництвом ; -та на підставі ст. 117 КЗп П України сплатити їй компенсацію середнього заробітку у звязку з затримкою розрахунку при звільненні з 19.03.2015 р. по 24.12.2015 р. у загальному розмірі 44831,68 грн. Крім того, в судовому засіданні 24 грудня 2015 року позивач подала адресовану суду свою письмову заяву про поновлення строків позовної давності щодо її вимог про зобовязання відповідача сплатити їй компенсацію за час вимушеного прогулу з 23.12.2014 р. по 27.12.2014р. у розмірі 966,20 грн. у звязку з ухиленням відповідача від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц - в частині допущеного судом негайного виконання цього рішення про поновлення її на роботі, вказуючи, що не зверталася з цього питання до суду раніше, оскільки сподівалась, що це питання буде вирішене у кримінальному провадженні, що було відкрито за її заявою 25.12.2014 р. В судовому засіданні позивач підтримала позов, а представник відповідача [PERSON] не визнав позов та подав адресовані суду свої письмові заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача і заперечення на позов, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.30, 34-40). Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наказу відповідача № 01-06-82 від 15.04.2014 р. позивача було звільнено з посади доцента кафедри фізвиховання за основним місцем роботи та з посади старшого викладача на 0,5 ставки цієї кафедри за сумісництвом на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з останнього дня хвороби позивача, відповідно до наданого нею документу про непрацездатність. 05 травня 2014 року відповідачем було видано наказ № 01-06-96, в якому зазначено, що днем звільнення позивача відповідно до наказу № 01-06-82 від 15.04.2014 р. за п. 4 ст. 40 КЗпП України вважати 30.04.2014 р. В подальшому наказом відповідача № 01-06.225 від 15.09.2014 р. були внесені зміни до наказів № 01-06-82 від 15.04.2014 р. та № 01-06-96 від 05.05.2014 р. в частині зміни дати звільнення позивача на 03.05.2014 р. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц [PERSON] було поновлено на роботі на посаді доцента кафедри фізичного виховання [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова за основним місцем роботи та на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова за сумісництвом з 30.04.2014 р. Стягнуто з [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2014 р. по 22.12.2014 р. в сумі 38261,52 грн., моральну шкоду в розмірі 500,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3735,00 грн. та суму судового збору у розмірі 422,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. А також допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. 23 грудня 2015 року та повторно 25 грудня 2014 року позивач звернулась до відповідача із заявами про виконання вказаного судового рішення від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц щодо його негайного виконання в частині поновлення її на роботі та сплати їй заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. На виконання цього судового рішення, 29.12.2014 р. відповідачем було видано наказ № 01-06-316 від 29.12.2014 р. про поновлення позивача на роботі на посаді доцента фізичного виховання за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання за сумісництвом з 30.04.2014 р., та про виплату позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць, й відповідно до платіжного доручення від 30.12.2014 р. відповідачем були перераховані позивачу грошові кошти в сумі 4845,71 грн. (а.с.15, 49). Крім того, наказом відповідача № 01-06-317 від 29.12.2014 р. позивача було звільнено з 29.12.2014 р. з посади доцента кафедри фізичного виховання у звязку із закінченням 30.06.2014 р. строку дії контракту - по п. 8 ст. 36 КЗпП України, та звільнено з 29.12.2014 р. з посади старшого викладача на 0,5 ставки кафедри фізичного виховання за сумісництвом у звязку із закінченням 01.07.2014 р. строку трудового договору - по п. 2 ст. 36 КЗпП України, із виплатою компенсації за невикористані дні відпустки за основним місцем роботи та роботи за сумісництвом (а.с.14). 30 грудня 2014 р. відповідач видав позивачу її трудову книжку. Згодом рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року, згідно з яким позов [PERSON] задоволено частково ; визнано накази ректора [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова № 01-06-82 від 14.04.2014 р., № 01-06-96 від 05.05.2014 р. та № 01-06-225 від 15.09.2014 р. незаконними ; вважати [PERSON] звільненою з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку дії контракту : з 30.06.2014 р. з посади доцента кафедри фізичного виховання за основним місцем роботи та з 01.07.2014 р. посади 0,5 ставки посади старшого викладача кафедри фізичного виховання ; стягнуто з [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2014 р по 30.06.2014 р. в розмірі 8429,94 грн., у відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу 3735,00 грн., а всього стягнуто 12664,94 грн.; стягнуто з [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова на користь держави судовий зір в сумі 218,00 грн. При цьому, в мотивувальній частині цього рішення апеляційного суду Одеської області вказано, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення [PERSON] на раніше займаних посадах є помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального права, й що у суду першої інстанції не було підстав для поновлення позивача [PERSON] на попередній посадах за основним місцем роботи та за сумісництвом, оскільки строк дії укладеного між сторонами контракту закінчився 30.06.2014 р. за основним місце роботи на посаді доцента і 01.07.2014 р. на роботі за сумісництвом, а рішення судом першої інстанції ухвалено 22.12.2014 р. . Не погоджуючись з вказаним рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 р., [PERSON] подала касаційну скаргу на це судове рішення, яка, окрім іншого, містила клопотання про зупинення виконання цього рішення. Ухвалою Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ [PERSON] від 31 березня 2015 р. було зупинено виконання згаданих рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 р. до закінчення касаційного розгляду, а також відкрито провадження в справі за позовом [PERSON]В . до [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова, третя особа ректор [PERSON] національної академії звязку ім. О.С. Попова [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, майнової та моральної шкоди (а.с.51-52). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 р. залишено без змін (а.с.10-13), але копія цієї ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не була направлена відповідачу [PERSON] національній академії звязку ім. О.М. Попова. 25 червня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ була направлена до Приморського районного суду м. Одеси згадана цивільна справи № 522/8785/14-ц, про що відповідач довідався 14.07.2015 р. (а.с.73). На виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 р., відповідач, на підставі свого наказу № 01-06-135 від 03.07.2015 р., запровадив виплату позивачу залишку заробітної плати за час вимушеного прогулу, виплату моральної шкоди і компенсації витрат на правову допомогу в сумі 3049,09 грн. відповідно до платіжної відомості № 249 від 07.07.2015 р. та платіжного доручення від 09.07.2015 р. (а.с.31, 54), і в сумі 4235,00 грн. відповідно до платіжної відомості № 250 від 08.07.2015 р. (а.с.32) і розрахункового листа за липень 2015 р. (а.с.54), що разом з раніше перерахованими відповідачем на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц позивачу грошовими коштами в сумі 4845,71 грн. відповідно до платіжного доручення від 30.12.2014 р. та розрахункового листа за грудень 2014 р. (а.с.49) - складає 12129,80 грн. (4845,71грн.+3049,09грн.+4235,00грн.). При цьому, суд враховує, що з нарахованої позивачу на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць та на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 р. залишку заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05.05.2014 р по 30.06.2014 р. відповідачем були відраховані обовязкові платежі, які підлягають утриманню із заробітної плати відповідно до чинного законодавства України. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача : сплатити компенсацію за 5-ть днів вимушеного прогулу з 23.12.2014 р. по 27.12.2014р. на підставі ст. 236 КЗпП України, сплатити компенсацію за час вимушеного прогулу у звязку з неправильним формулюванням причини звільнення на підставі ст. 235 КЗпП України, та компенсації середнього заробітку у звязку з затримкою розрахунку при звільненні з 19.03.2015 р. по 24.12.2015 р. на підставі ст. 117 КЗпП України - є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу позивача про зобовязання відповідача сплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку перед звільненням на підставі ст. 44 КЗпП України, суд погоджується з наступними доводами відповідача. Так, відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених в п. 6 ч. 1 ст. 36 та п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку ; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) у розмірі, передбаченому законодавством, але не менше тримісячного середнього заробітку. При цьому статтями 38 і 39 КЗпП України передбачений порядок та наслідки розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, та строкового трудового договору з ініціативи працівника. Проте позивач ініціативу щодо розірвання трудових договорів з відповідачем не виявляла, та трудовий договір з нею на підставі ст.ст. 38 та/або 39 КЗпП України не розривався. Таким чином, позовна вимога позивача про зобовязання відповідача сплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку перед звільненням на підставі ст. 44 КЗпП України задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Проте позивач звернулася до суду з даним позовом лише 17.06.2015 р., а отже з пропуском встановлених ст. 233 КЗпП України строків. При цьому не підлягає задоволенню заява позивача про поновлення строків позовної давності щодо її вимог про зобовязання відповідача сплатити компенсацію за час вимушеного прогулу з 23.12.2014 р. по 27.12.2014р. у звязку з ухиленням відповідача від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. у справі № 522/8785/14-ц - в частині допущеного судом негайного виконання цього рішення про поновлення її на роботі, оскільки доводи позивача стосовно того, що вона не зверталася з цього питання до суду раніше, так як сподівалась, що це питання буде вирішене у кримінальному провадженні, що було відкрито за її заявою 25.12.2014 р., не заслуговують на увагу суду та не є підставою для поновлення строку звернення до суду. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними, тому суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволені саме з цих підстав. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed