Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

18.01.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначено, що 02.11.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/7753/15-ц з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього - [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 гривень щомісячно. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у розмірі 2 027 гривень. Стаття 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків солідарний обов`язок по утриманню дітей. Тобто відповідач має сплачувати щонайменше 1 013,50 гривень щомісячно (2027 гривень : 2 = 1 013,50 грн). Вочевидь, що сума аліментів у розмірі 500 грн., яка була стягнута судом ще в 2015 році не відповідає сучасним потребам дитини та є меншою від законодавче встановленого мінімуму. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України, Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Правовою підставою для подачі цього позову є саме ч. 3 ст. 181 СК України, але не ст. 192 СК України. Крім того, звертає увагу суду, що відповідач є фізично здоровим, не має жодних протипоказань щодо характеру трудової діяльності та не має інших утриманців, не сплачує аліментів іншим особам. При цьому зазначу, що законодавство не ставить у залежність способу стягнення аліментів від виду доходу відповідача (мінливі заробітки або постійна робота). Відповідно до правової позиції, висловленій в постанові ВСУ у справі за № 143 цс 13: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати пі тт собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». На даний час відповідач працює неофіційно, постійно змінює місця роботи та більш доцільним буде стягувати з нього аліменти в частці від доходу. В разі відсутності офіційних доходів заборгованість з аліментів повинна розраховуватись відповідно до ч. 2, 3 ст. 195 СК України: «Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом». Тобто стягнення аліментів в частці від доходу буде відповідати інтересам дитини, оскільки в такому разі аліменти будуть залежати від прожиткового мінімуму та від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно статті 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року № 789-ХІІ: «Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини». За ч. 1 ст. З Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. У відповідності до ст. 10 ЦК України, якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Аналогічна норма миститься і в ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України». З відповідачем за цим позовом позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2011 року, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя про стягнення аліментів. 29.01.2016 року позивач уклала новий шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Факт проживання дитини разом з позивачем підтверджується рішенням суду про стягнення аліментів від 02.11.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [INFO] у позивача народилась друга дитина - [PERSON] . На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується наказом ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 12.11.2018 року. Жодних доходів з місця роботи позивач не отримує, що підтверджується довідкою про доходи від 19.11.2018 року № 265. Відтак позивач на даний час дуже залежна від аліментів, які їй виплачує відповідач. Звичайно, що аліментів у розмірі 500 гривень недостатньо для утримання дитини, що вимушує позивача звертатись до суду з цим позовом. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі вищевикладеного просить суд змінити спосіб стягнення аліментів присуджених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2015 року, справа № 334/7753/15-ц, а саме стягувати з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до повноліття дитини. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 27.03.2019 року на 10 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 03.06.2019 року на 08 год. 45 хв. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2015 року по справі № 334/7753/15-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Запоріжжя, ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 гривень, щомісяця, починаючи з 28.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров*я та матеріальне становище дитини; стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров*я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Як вбачається з матеріалів справи 10.09.2018 року у позивача у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 29.01.2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 17, народилась друга дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2018 року. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується наказом ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 12.11.2018 року. Жодних доходів з місця роботи позивач не отримує, що підтверджується довідкою про доходи від 19.11.2018 року № 265. Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] , має тяжке матеріальне становище, та на даний час дуже залежна від аліментів, які їй виплачує відповідач, яких недостатньо на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , дають судові підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та присудження з відповідача аліментів на дитину у частці від доходу, а саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для застосування ст. 192 СК України, у зв`язку з чим необхідно змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, визначений рішенням Ленінського районного суду Запорізької області від 02.11.2015 р. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 p. № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість, потребує спеціальної охорони і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У зв`язку з тим, що законодавством встановлений обов`язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням інтересів дитини суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечить належне утримання неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved