Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

18.08.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Газенерго-Україна», за участю третьої особи [PERSON], в якому просив суд, з врахуванням уточнень від 28.08.2014, визнати звільнення позивача, проведене з ініціативи власника незаконним та поновити позивача на посаді директора ПАТ «Газенерго-Україна»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.03.2014 до дня поновлення на роботі, який на дату звільнення становить 50 000 грн. на місяць; стягнути з відповідача на корить позивача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Також 18.08.2014 [PERSON] звернувся з окремим позовом до Приватного акціонерного товариства «Газенерго-Україна», в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги у розмірі 600 000 грн., суму середнього місячного заробітку за період з 19.05.2014 по день фактичного розрахунку, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2014 цивільну справу № 757/23804/14-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» про стягнення суми вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди об'єднано із цивільною справою № 757/23802/14-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Газенерго-Україна» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (а.с. 99). У судовому засіданні 03.11.2014 позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги у розмірі 350 000 грн., суму середнього місячного заробітку за період з 19.05.2014 по день фактичного розрахунку пропорційно частині вчасно несплаченої вихідної допомоги, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (а.с. 106). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2014 позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Газенерго-Україна», третя особа [PERSON], в частині заявлених позовних вимог про визнати звільнення позивача, проведене з ініціативи власника, незаконним та поновлення позивача на посаді директора ПАТ «Газенерго-Україна», стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.03.2014 до дня поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. залишено без розгляду. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що звільнення відбулось не в добровільному порядку за заявою позивача, а за ініціативою акціонера, а відтак в даному випадку позивачу за умовами трудового контракту має бути виплачено 12 посадових окладів, чого з боку відповідача здійсненого не було, а виплачено лише вихідну допомогу у розмірі 5 посадових окладів у розмірі загалом 250 000 грн. За таких обставин, позивач також має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди у заявленому розмірі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначив, що звільнення відбулось добровільно з боку позивача, сторони дійшли згоди і позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням, на час звільнення позивача з посади директора не було жодних непорозумінь між сторонами, позивач написав заяву про звільнення без жодного тиску, при повному порозумінні та з перспективою оформлення на посаду першого заступника, що в подальшому і відбулося. Разом з тим, в подальшому із сейфу, який стояв у кабінеті колишнього директора ПАТ «Газенерго-Україна» [PERSON], зникли оригінали документів, серед яких: трудова книжка [PERSON], трудовий контракт від 17.09.2010, заява [PERSON] про звільнення з посади директра, з приводу чого було ініційовано проведення внутрішньої перевірки та складено відповідний акт. Станом на день розгляду даного спору в суді, дані документи позивачем не повернуті. Третя особа [PERSON] проти позову заперечив, підтримавши позицію представника відповідача. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з трудового контракту від 17.09.2010, [PERSON] наймається (призначається) на посаду директора ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» на термін з 17.09.2010 по 17.09.2015. Пунктом 6.2 Трудового контракту сторонами закріплено, що цей контракт припиняється, зокрема, за згодою сторін. Так, підставами припинення трудового договору, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є угода сторін. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», - судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. В свою чергу, аналіз положень пунктів 3.6 та 3.7 Трудового контракту дає підстави дійти до висновку, що сторонами погоджено добровільне звільнення або вихід на пенсію (п. 3.6 контракту) та дострокове припинення за ініціативою акціонера відносин з директором (п. 3.7 контракту). При цьому, під «добровільним звільненням» потрібно розуміти безумовну наявність на це згоди директора товариства. Наказом № 3-К від 17.09.2010 [PERSON] призначено на посаду директора ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» з 17.09.2010 згідно протоколу № 2 від 17.09.2010 (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи та зазначається сторонами, в подальшому ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» змінило свою назву на ПАТ «Газенерго-Україна». Відповідно до рішення акціонера ПАТ «Газенерго-Україна» - Compagnia Generale Idrocarburi S.p.a від 20.03.2014, в особі директора Компанії Фабріціо Стефанеллі, прийнято рішення про звільнення з посади директора Товариства [PERSON] згідно поданої ним заяви з 26.03.2014, також було вирішено обрати на посаду директора Товариства [PERSON] з 26.03.2014 року (а. с. 10). З приводу подій, які передували ухваленню вищезазначеному рішенню акціонера, представник відповідача, третя особа [PERSON], допитаний в якості свідка [PERSON], як представник Компанії акціонера, надали наступні пояснення. У березні місяці 2014 року між власниками ПАТ «Газенерго-Україна» - Compagnia Generale Idrocarburi S.p.a. (скорочено - COGEID) та його директором [PERSON] було досягнуто згоди про звільнення [PERSON] з посади директора ПАТ «Газенерго-Україна» за його власним бажанням та одночасне призначення [PERSON] на посаду першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна». Участь у переговорах з [PERSON] щодо подальшої діяльності та керівного складу ПрАТ «Газенерго-Україна», зокрема брав [PERSON], який діяв від компанії COGEID за довіреністю від 20.03.2014 р., якою були передбачені повноваження обирати виконавчий орган та інші контролюючі органи в ПрАТ «Газенерго-Україна». В процесі переговорів було досягнуто домовленості, що [PERSON] напише заяву про звільнення його з посади директора за власним бажанням, датовану 20.03.2014 р., та приймається на посаду першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна». Директором ПАТ «Газенерго-Україна» обирається [PERSON] На виконання даних домовленостей, 26.03.2014 р. в офісі ПАТ «Газенерго-Україна» за адресою бул. Л. Українки, 34, оф. 218, відбулася зустріч представника акціонера [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в процесі якої [PERSON] надав заяву про звільнення за власним бажанням з посади директора ПАТ «Газенерго-Україна», а [PERSON] передав рішення акціонера від 20.03.2014 р. про зміну директора. 26.03.2014 р. на підставі рішення акціонера ПАТ «Газенерго-Україна» від 20.03.2014 р., був виданий наказ ПАТ «Газенерго-Україна» № 5-к, яким звільнено [PERSON] з посади директора на виконання п. 1 Рішення акціонера ПрАТ «Газенерго-Україна» б/н від 20.03.2014, з яким було ознайомлено [PERSON] під розпис (а.с. 32). Того ж дня, 26.03.2014 року, [PERSON] написав заяву на ім'я новопризначеного директора [PERSON] про прийняття його з 27.03.2014 року на посаду першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна» (а.с. 33). 27.03.2014 р. наказом по ПАТ «Газенерго-Україна» з особового складу №7-к [PERSON] було призначено на посаду першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна», про що його було ознайомлено під розпис в той же день (а.с. 34). Відповідно до п. 3.6. укладеного з [PERSON] Трудового контракту від 17.09.2010, у разі добровільного звільнення директора йому виплачується грошова допомога у розмірі 5 посадових окладів, що становить 250 000,00 грн. протягом 60 календарних днів з дня добровільного звільнення. На виконання пункту 3.6 Трудового договору, 25.04.2014 р. був прийнятий наказ по ПАТ «Газенерго-Україна» №13-к, яким було наказано виплатити [PERSON] обов'язкову (вихідну) допомогу при добровільному звільненні з посади директора ПАТ «Газенерго-Україна» в розмірі 250 000,00 грн., та дану виплату здійснити 2-ма рівними частинами по 125 000,00 грн. впродовж 2-х місяців з дати звільнення. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений під підпис в той же день, та жодним чином не заперечував проти вказаних виплат (а.с.35). Першу частину вихідної допомоги при добровільному звільненні [PERSON] з посади директора в розмірі 125 000,00 грн. було здійснено 29.04.2014 р., що підтверджується банківською відомістю зарахувань на картрахунки працівників № 58 від 29.04.2014 р. (а.с. 36). Другу частину вихідної допомоги при добровільному звільненні [PERSON] з посади директора в розмірі 125 000,00 грн. було здійснено 26.05.2014 р., що підтверджується банківською відомістю зарахувань на картрахунки працівників №61 від 26.05.2014 р. (а.с. 37). Враховуючи вищезазначені наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що підписавши накази про звільнення, про призначення на посаду першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна», власноручно написавши заяву з проханням прийняти на посаду першого заступника директора з 27.03.2014 ПАТ «Газенерго-Україна», підписавши наказ про виплату грошової допомоги при добровільному звільненні, отримавши таку грошову вихідну допомогу у розмірі як при добровільному звільненні у розмірі 250 000 грн. (половину суми вихідної допомоги в розмірі 125 000 грн. позивач отримав ще 29.04.2014, розумів що це за кошти та жодним чином не заперечував проти їх отримання), позивач тим самим підтвердив досягнуту між сторонами домовленість про добровільне його звільнення з 26.03.2014 з подальшим працевлаштуванням на посаду першого заступника директора, тобто мало місце звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З огляду на зазначене, суд критично ставиться до наданих позивачем показів в якості свідка, з приводу того, що останній категорично заперечує написання власноручно заяви про звільнення за власним бажанням та зазначає, що такої заяви в природі не існує та ніколи не існувало, що звільнений він був за ініціативи саме акціонера, тобто відповідно до положень п. 3.7 Трудового контракту. Разом з тим, постає питання, чи поставив би свій підпис позивач, ознайомившись з наказом, в якому чітко зазначено підставу припинення трудового контракту - п. 1 Рішення акціонера, а саме звільнення з посади директора згідно поданої ним заяви, у випадку відсутності такої заяви, а отже і відповідно згоди на таке звільнення з боку позивача. Такий підпис позивача стоїть у наказі і позивач справжність свого підпису не заперечує. З даного приводу суд також враховує наявний у матеріалах справи наказ № 4 від 15.05.2014 (а.с. 91) про створення комісії для проведення внутрішньої перевірки у зв'язку з виявленням 15.05.2014 року директором ПрАТ «Газенерго-Україна» [PERSON] відсутності в сейфі ПАТ «Газенерго-Україна» оригіналів деяких документів, а саме: 1. Рішення позачергових загальних зборів ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» від 17.09.2010 р.; 2. Трудового контракту №б/н від 17.09.2010 р. між ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» та [PERSON] 3. Заяви [PERSON] про звільнення з посади директора ПрАТ «Газенерго-Україна»; 4. Трудової книжки [PERSON] За результатами даної перевірки було встановлено, що оригінали зниклих документів знаходяться у володіння першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна» [PERSON], який мав доступ до вказаних документів та виніс їх з приміщення офісу ПрАТ «Газенерго-Україна». Результати перевірки викладені у відповідному акті від 21.05.2014 р (а.с. 92). В свою чергу, за клопотанням позивача у судове засідання 03.11.2014 був викликаний свідок п. [PERSON], якого було допитано у судовому засіданні, разом з тим, даний звукозапис судового засідання на комплексі «Камертон», в тому числі, який містив запис допиту даного свідка, з невідомих технічних причин не зберігся, про що секретарем с/з складена відповідна довідка (а.с. 136). Разом з тим, у наступному судовому засіданні позивач та його представник не наполягали на проведення повторного допиту даного свідка, при цьому, представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи зроблений ним запис даного судового засідання за допомогою портативного пристрою (диктофону), проти чого позивач та його представник не заперечували. Свідок п. [PERSON] підтвердив, що є представником Компанії акціонера, з приводу звільнення [PERSON] з посади директора ПАТ «Газенерго-Україна» зазначив, що дані події дуже обурили і здивували його, однак вплинути на рішення акціонера він не в змозі, направив лише на його електронну адресу лист, в якому виклав свою позицію з приводу даних подій. Також зазначив, що в травні 2014 року [PERSON] приїжджав до нього в гості в Італію, вони обговорювали події з приводу його звільнення, почував [PERSON] себе добре, разом з тим, був стурбований подіями навколо його звільнення. Крім того, зазначив, що дійсно отримував від [PERSON] доповідну записку, в якій він заперечує написання ним заяви про звільнення, однак назвати точну дату не може, проте після надання для огляду даної доповідної записки, датованої від 24.03.2014 р., свідок [PERSON] вказав, що дійсно дані обставини могли мати місце саме в цей день. Разом з тим, суд критично оцінює покази даного свідка [PERSON], оскільки повноваження останнього відповідно до наявної у матеріалах справи спеціальної довіреності (а.с. 123-125) чітко визначені, зокрема, [PERSON] уповноважений представляти інтереси Компанії щодо призначення на посаду консультантів та співробітників, видавати довіреності з урахуванням конкретних аспектів статутної діяльності українських дочірніх компаній або для реалізації проектів. Тобто, в даному випадку повноваженнями щодо призначення на посаду та вирішення інших питань, пов'язаних із діяльністю посадових осіб дочірніх компаній, [PERSON] не наділений. Свідок [PERSON], зовнішній аудитор відповідача, підтвердила, що вона надавала послуги з консультування відносно складання кадрової документації відповідача і складені нею накази з особового складу не зберігалися в неї, вона навіть не знала чи підписувалися складені нею документи, а якщо підписувалися, то остаточна їх редакція їй відома не була. Проте, вона чітко пояснила суду, що 26.03.2014 р. їй зателефонував [PERSON], який був разом з [PERSON] в офісі відповідача, та попросив її підготувати наказ про його звільнення з посади директора ПАТ «Газенерго-Україна» на підставі рішення акціонера від 20.03.2014 р. Даний свідок зазначила, що саме [PERSON] просив про складення такого наказу, і їй не відомі обставини здійснення якогось примусу під час цієї розмови. В той же час, свідок [PERSON], як представник Компанії акціонера за довіреністю (а.с. 110), у судовому засіданні підтвердив, що звільнення [PERSON] з посади директора відбулося саме за його власним бажанням (за згодою) на основі попередніх домовленостей з акціонером та те, що жодного тиску на [PERSON] з боку [PERSON] чи інших осіб не здійснювалося. Посилання позивача на здійснення щодо нього психологічного тиску з боку [PERSON] або інших осіб, відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України не підтверджуються позивачем жодними доказами. Всі викликані судом свідки також жодним чином не підтвердили наявність якогось тиску чи примусу до позивача. Таким чином, посилання [PERSON] в позовній заяві на звільнення його саме з ініціативи акціонера та невиплату йому належної вихідної допомоги при звільненні є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивач був звільнений з посади директора на підставі досягнутої між сторонами згоди на підставі поданої ним заяви. На виконання вимог Трудового контракту (п. 3.6.) [PERSON] було своєчасно виплачено вихідну допомогу при добровільному звільненні в повному обсязі у розмірі 250 000,00 грн., про що [PERSON] був ознайомлений та погоджувався без жодних претензій та застережень. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed