Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

19.07.2018 року позивач звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, причиною цього стало відсутність взаєморозуміння, різниця характерів та поглядів на життя. Внаслідок вказаних обставин вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, зрозуміла що їх шлюб існує лише формально, тому просить розірвати шлюб. Крім того, зазначає, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, сума його доходу їй не відома, у звязку з вказаним просить стягувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмір 5000,00 грн. на двох дітей щомісячно, але не менше від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю і просить такі задоволити. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, а в частині стягнення аліментів, визнає частково та згідний сплачувати аліменти на двох дітей щомісячно у розмірі 4000,00 грн. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, суд в порядку ст.ст. 247, 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволеннюз частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 21.04.2010 р. зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2010 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.2011 року, серії [NUMBER] від 29.06.2013 року. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, втрачені всі фізичні та духовні звязки, спору щодо спільного майна не існує. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб між ними підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 розмір аліментів, визначений судом або сторонами у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей: віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи вищенаведені факти та встановлені судом обставини, які мають істотне значення, беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, розмір встановленого державою соціального та матеріального забезпечення дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON], у твердій грошовій сумі розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави та на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі по 704,80 гривень. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial