Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

18 жовтня 2014 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, в обгрунтування якої з урахуванням уточнень позивачем зазначено, що 14 травня 2014 року він надав відповідачу 2 [PERSON] позику у розмірі 50000 долларів США, за умови повернення вказаної суми коштів 31 липня 2014 року. Зобов'язання перед позивачем були забезпечені договором поруки від 14.05.2014 року, за умовами якого, відповідач 1 [PERSON], поручився за повне виконання умов договору. Умовами додаткової угоди від 16.05.2014 року, складеної до вказаного договору поруки, розмір відповідальність [PERSON] був обмежений до 1000 гривень. На сьогоднішній час умови договору відповідачами не виконанні. Просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача 1000 гривень заборгованості за договором позики від 14.05.2014 року, а також по 1827 гривень в якості відшкодування витрат по сплаті судового збору з кожного, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики від 14.05.2014 року , а саме - 642500 гривень 30 копійок основного боргу, 3246 гривень 31 копійку - в якості 3% річних. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи вказані обставини, суд вважає недоцільним подальше відкладання розгляду справи, та на підставі статті 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку. Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Згідно з вказаною статтею позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 14 травня 2014 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір займу, що підтверджується копією розписки наявної у матеріалах справи (а.с.5), за умовами якого позивач надав відповідачу 2 суму коштів у розмірі 50 000 долларів США строком до 31 липня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань відповідачем 2 було укладено договір поруки від 14.05.2014 року з [PERSON], копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.6), яким він поручається виконати у повному обсязі умови вказаного зобов'язання перед позивачем. 16.05.2014 року умовами додаткової угоди, складеної до вказаного договору поруки, розмір відповідальності [PERSON] був обмежений до 1000 гривень. На даний час умови договору не виконано жодним із відповідачів, в наслідок чого, станом на грудень 2014 року, утворилась заборгованність за прострочення зобов'язання за вказаним договором позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі порушили умови укладенного договору та норми діючого законодавства. Сума основного боргу за вказаним договором становить 50000 долларів США, що дорівнює гривневому еквіваленту 647 500,30 гривень за курсом Національного Банку України станом на 02.10.2014 року. Відповідно до розрахунку (сума боргу х 3% / дні року (365 днів) х дні прострочення) сума, яка підлягає стягненю за прострочення зобов'язання складає 250,68 долларів США, що за курсом Національного банку України станом на 02.10.2014 року дорівнює 3246,31 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованності складає 650 746,61 гривень (сума основного боргу + 3% річних). Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, суд важжає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів суми коштів та заборгованності за забов'язанням по вказаному договору позики в межах заявлених позовних та в межах відповідальності відповідачів за вказаними зобов'язаннями. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики на користь позивача суд приходить д висновку про те, що сума основного боргу за договором становить 647 500,3 гривень. Позивачем у даній справі заявлено позовні вимоги про стягнення меншої суми ( 642 500,3 гривень), тому стягненнюпідлягає сума коштів у межах позовних вимог. З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судових витрат, що складаються з витрат на сплату суми судового збору у розмірі по 1827 гривень з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved