Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

19.08.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача і просили: 1) визнати незаконним відключення від мережі електропостачання квартири [ADDRESS] (далі квартира), що належить [PERSON] (далі позивач), а також відмову в підключенні квартири до мережі електропостачання в звязку зі зміною її власника; 2) зобовязати відповідача негайно підключити квартиру до мережі електропостачання; 3) встановити відсутність у позивача заборгованості по оплаті за послуги електропостачання за період з 03.09.2014 року по дату відключення квартири від мережі електропостачання 15.01.2015 року; 4) зобовязати відповідача визнати усі оплати позивача за спожиті послуги як нового власника квартири, припинити незаконне користування коштами та розділити оплати позивача від боргів попередніх власників квартири; 5) стягнути з відповідача на користь позивача: 500000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої відключенням електроенергії та хвилюваннями під час розгляду справи судом 10.06.2015 року; втрачений заробіток за період з січня по липень 2015 року включно в сумі 21000 грн, у звязку з неможливістю передачі квартири в оренду; інфляційні в сумі 144 грн 81 коп., а також три проценти річних в сумі 1 грн 97 коп. за безпідставне користування грошовими коштами позивача; 128 грн у відшкодування витрат на придбання паперу та 70 грн у відшкодування витрат на заправку принтера, що було необхідно для здійснення листування з відповідачем; 6) стягнути з відповідача на користь [PERSON] (далі співпозивач) 30000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої стресами під час представництва інтересів позивача в суді та відстоювання її прав в інших органах. В обґрунтування позову зазначили, що 15.01.2015 року відповідач безпідставно відключив квартиру позивача від мережі електропостачання, чим завдай їй майнової і моральної шкоди. Незважаючи на неодноразові звернення позивачів до відповідача з проханням укласти з позивачем договір про користування електричною енергією, відповідач від укладення цього договору відмовився, при цьому повідомив, що договір буде укладено лише за умови погашення боргів за спожиту електричну енергію, що виникли з вини попередніх власників квартири. У судовому засіданні співпозивач подав заяву про збільшення ціни позову, в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди, а також інфляційних і трьох процентів річних. Зокрема, співпозивач просив стягнути з відповідача упущену вигоду в сумі 27000 грн за період з 17 січня по 16 жовтня 2015 року, а також інфляційні в сумі 14517 грн 67 коп. та три проценти річних в сумі 2 грн 50 коп. Решту вимог підтримав і наполягав на задоволенні. Представники відповідача позов не визнали. Вони пояснили, що про зміну власника квартири відповідачу стало відомо лише в лютому 2015 року, коли квартира вже була відключена від мережі електропостачання за борги попередніх власників. В звязку з тим, що позивач не зявлялася до відповідача для укладення договору про користування електричною енергію, то для відновлення електропостачання правових підстав немає. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири на підставі договору дарування від 29.08.2014 року, укладеного нею з [PERSON] та [PERSON]. Як убачається з показань свідка [PERSON], яка є матірю позивача, в жовтні 2014 року вона разом із позивачем особисто зверталися до працівників Чернігівських електричних мереж, що є структурним підрозділом відповідача, з проханням укласти з позивачем договір про користування електричною енергією, в звязку зі зміною власника квартири. Вони також повідомляли відповідача, що на момент передачі квартири у власність позивача показання лічильника електричної енергії становили 17310 кВт. Втім, працівники відповідача відмовили в укладенні договору з позивачем до погашення нею заборгованості попередніх власників квартири, яка на той час складала майже 2000 грн, з чим позивач не погодилася. В подальшому свідку стало відомо про відключення відповідачем квартири від мережі електропостачання. Оскільки вказані показання свідка нічим по справі не спростовано, суд вважає доведеним факт особистого звернення позивача до відповідача із проханням укласти з нею договір про користування електричною енергією та факт відмови відповідача від укладення цього договору до погашення позивачем заборгованості попередніх власників квартири. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) електропостачання є різновидом комунальних послуг. Частиною третьою статті 16 Закону встановлено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). В силу положень частини третьої статті 20 та частини другої статті 21 Закону укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача цих послуг. В той же час, надавач послуг зобовязаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а також підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Виходячи із встановлених судом обставин, які підтверджуються належними доказами (показаннями свідка), та наведеними вище положеннями Закону, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав відмовляти позивачеві в укладенні договору про користування електричною енергію та покладати на неї обовязок погашення заборгованості, що виникла до укладення позивачем договору дарування квартири. За таких обставин, вимога позивача про зобовязання відповідача підключити квартиру до мережі електропостачання, проте одразу після укладення нею з відповідачем договору про користування електричною енергією, підлягає задоволенню. Відповідач є субєктом приватного права, а тому визнання незаконним відключення ним квартири позивача від мережі електропостачання не призведе до ефективного захисту порушених прав позивача. Крім того, такий спосіб захисту порушеного цивільного права не передбачений нормами статті 16 ЦК України, в звязку з чим вказана вимога не підлягає задоволенню. Як слідує з матеріалів справи (а. с. 121 124) на момент отримання квартири у власність показання лічильника електричної енергії становили 17310 кВт. На теперішній час вони становлять 17643 кВт. Спожита позивачем електрична енергія в кількості 333 кВт оплачена нею в повному обсязі. Отже, на момент відключення квартири від мережі електропостачання (15.01.2015 року) позивач не мала заборгованості по оплаті за спожиту електричну енергію. Одночасно суд не знаходить підстав для окремого виділення боргів попередніх власників квартири, тому що рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.09.2015 року заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію, що існувала станом на момент укладення позивачем договору дарування, стягнуто з попереднього власника квартири [PERSON] на користь відповідача. По справі не встановлено факт незаконного користування відповідачем коштами позивача, які вона сплатила за фактично спожиту електричну енергію, а тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних і трьох процентів річних, оскільки за змістом статті 625 ЦК України зазначена фінансова санкція застосовується лише до боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, яке ґрунтується на договорі. Втім, відповідач не має договірних грошових зобовязань перед позивачем, а тому дія цієї статті на спірні правовідносини не поширюється. Позивач стверджує, що мала намір передати квартиру в оренду і щомісячно отримувати оренду плату в сумі 3000 грн. Відключення електропостачання позбавило її цієї можливості, а тому вона не отримала орендну плату за січень жовтень 2015 року в сумі 27000 грн, яку просила стягнути з відповідача в якості упущеної вигоди. Виходячи з положень статті 42 ГК України діяльність, повязана з передачею нерухомого майна в оренду та отримання від цього прибутку, є підприємництвом, яке дозволяється лише після набуття фізичною особою статусу фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Беручи до уваги ту обставину, що позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, вона не мала права передавати свою квартиру в оренду за плату, а тому заявлена нею вимога про стягнення упущеної вигоди є такою, що не ґрунтується на законі. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, повязаних з придбанням паперу та заправкою принтера, належним чином не обґрунтована та не підтверджується належними доказами про справі, а тому не підлягає задоволенню. Оскільки позивач користувалася послугами електропостачання, які надавав відповідач, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», які порушено відповідачем безпідставним припиненням надання комунальних послуг. Частиною другою статті 22 цього Закону, на яку посилається позивач як на одну з підстав даного позову, встановлено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд вважає доведеним, що незаконним припиненням електропостачання порушено права позивача, як споживача комунальних послуг, чим завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з неможливістю повноцінного користування квартирою. Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. Свої вимоги співпозивач мотивує пережитими стресами під час представництва інтересів позивача в суді та відстоювання її прав щодо поновлення електропостачання в інших органах. Суд констатує, що виконання фізичною особою повноважень представника іншої особи в суді або в інших органах під час вирішення спору, завжди повязано з емоційним навантаженням. Фізична особа, яка добровільно бере на себе зобовязання представляти інтереси іншої особи під час розвязання спірних ситуацій, повинна усвідомлювати можливість виникнення негативних емоцій, хвилювань і стресових ситуацій, що за законом не тягне за собою покладення на протилежну сторону юридичного конфлікту обовязку відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, суд вважає вимоги співпозивача повністю безпідставними. Виходячи з вищевикладеного даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial