Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вимоги мотивував тим, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO] у селищі Липова Долина Сумської області, спадщину після якої він вчасно прийняв шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори. За відсутності державної реєстрації за [PERSON] права власності на належне їй житло по [ADDRESS], на яке вона мала свідоцтво про право власності, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житло за вказаною адресою. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них також маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, рішенням 19 сесії 21 скликання Липоводолинської селищної ради від 31 травня 1994 року, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 0,29 га, з яких: 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а 0,23 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.9). На підставі розпорядження комісії по приватизації житлового будинку від 12 лютого 1996 року №288, [PERSON] 15 лютого 1996 року отримала свідоцтво про право власності на будинок по [ADDRESS], загальною площею 66,4 кв.м (а.с.10, 12). Відомості про реєстрацію вказаного житла в органах БТІ у свідоцтві відсутні. 22 травня 2012 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], а [INFO] вона померла (а.с.8, 32). 05 грудня 2014 року [PERSON] отримав два свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки по [ADDRESS], площами 0,0629 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0359 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.35-36). За наданими приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу [PERSON] 22 грудня 2014 року відомостями, за заявою [PERSON] від 02 липня 2014 року була заведена спадкова справа №30/2014 після смерті [PERSON], відомості про інших спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину або мають право спадкувати за правом представлення, відсутні (а.с.31). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, власником вказаних земельних ділянок по [ADDRESS] є [PERSON], а інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок за вказаною адресою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутня (а.с.37, 38). Відповідно до технічного паспорту та довідки-характеристики від 05 листопада 2014 року, домоволодіння по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ.«А-І» (1966 року побудови), загальною площею 79 кв.м, житловою - 39,6 кв.м, прибудов літ.«а» (1975 року побудови), літ.«а1» (1991 року побудови), ганку літ.«кр» (1975 року побудови), сараю літ.«Б» (1991 року побудови), погребу літ.«п/г» (1979 року побудови), огорожі №1-2, колодязю №3, загальною інвентаризаційною вартістю 103272 грн. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Отже, право власності на отримане в порядку приватизації до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час відчуження житла, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Оскільки ЦК УРСР, у редакції на час отримання [PERSON] будинку у приватну власність, та Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції від 19 червня 1992 року) прямо не визначають моменту виникнення права власності у разі приватизації житла, таким є момент видачі свідоцтва про право власності, а його реєстрація є лише адміністративним актом. За таких обставин, оцінюючи свідоцтво про право власності на житло у сукупності з іншими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення належності померлій [PERSON] житлового будинку та господарських споруд по вул.Роменська,22, у селищі Липова Долина Сумської області. Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а тому враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який вчасно прийняв спадщину, та за відсутності державної реєстрації спадкового будинку з господарськими будівлями позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати право власності на нього, суд вважає, що його спадкові права підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. Зважаючи на наявність від позивача заяви, у якій він просить не відшкодовувати йому судові витрати, суд вважає за можливе не вирішувати це питання у відповідності зі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved