Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

18.08.2017 р. представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним п. 8.1. [PERSON] про надання споживчого кредиту № 11196418000 з додатковою угодою № 11196418000/1 від 10.08.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.08.2007 р. між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11196418000 з додатковою угодою № 11196418000/1 від 10.08.2007 р., відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 84000 долари США до 10.08.2028 р. зі сплатою 12,5 процентів річних. Крім того було укладено договір поруки № 133019 від 10.08.2007 р. зі [PERSON] Позивачем вказано, що п. 8.1. зазначеного кредитного договору є таким, що порушує права споживача, вказуючи, що умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Розмір неустойки пені станом на 18.02.2016 р. відповідач рахує за ставками від 44 % до 60 % річних. Представник позивача у судове засідання не зявилася, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. В заяві представник позивача просить розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У наданих письмових запереченнях представник відповідача посилався на наступне. Пункт 8.1. кредитного договору № 11196418000 від 10.08.2007 р. містить положення про нарахування штрафних санкцій за порушення виконання кредитного договору окремо, як для основного зобовязання, так і для зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, однак позивач просить скасувати п. 8.1. кредитного договору повністю на підставі доводів, що стосуються п. 8.1.2., а саме питання пені за відсотками. При цьому фактично не маючи можливості застосувати до п. 8.1.1. жодних положень чи норм, позивач без жодних обґрунтувань бажає визнати недійсною і умову про збільшену відсоткову ставку на прострочену суму основного боргу, яка збільшується на 0,2 % від діючої відсоткової ставки. При цьому розмір пені складає 2226,73 долари США, а заборгованість по відсоткам 9348,09 доларів США, сума основного боргу 84000 долари США. Таким чином розмір компенсації становить 2,38 % від суми вартості продукції. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі наданих ними доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини, що надають підстави для висновку про відмову у задоволенні позову з наступних міркувань. Судом встановлено, що 10.08.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі [PERSON]) [PERSON] (далі Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11196418000 (далі Договір), з врахуванням Додаткової угоди № 11196418000/1 від 10.08.2007 р. (а,с. 3-7) Згідно з умовами п. 1.1. [PERSON] зобовязується надати Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 84000, 00 доларів США. Cплата процентів за його користування здійснюється шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим [PERSON]. Вказана сума дорівнює еквіваленту 424200,00 гривень за курсом НБУ. Відповідно до п. 1.2.1., 1.2.2. надання кредиту здійснюється з 10.08.2007 р. по 10.08.2028 р. Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 945 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. З метою забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 11196418000 від 10 серпня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір поруки № 133019 від 10 серпня 2008 року, відповідно до якого виникла солідарна відповідальність перед кредитором за виконання умов кредитного договору. (а.с. 8) В п. 8.1 [PERSON] сторони встановили умови відповідальності сторін. Відповідно до п. 8.1. у випадку порушення зобовязання Позичальником в частині несплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплаті у розмірі меншому, ніж передбачено цим [PERSON]: На прострочену суму основного боргу [PERSON] нараховує підвищені процент, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 0,2 %. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу»; на суму прострочених процентів, [PERSON] може нарахувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується в наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Позичальник повинен сплатити пеню за цим [PERSON] за першою вимогою Банку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачена одна із підстав недійсності правочину, а саме, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Крім того, на необхідність застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до споживчого кредитування звернуто увагу у Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). У цьому Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Частиною 5-7 цієї ж статті передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Згідно ст. 627 ч. 1 ЦК України, сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог даного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~\~ Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.\~\~ За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі.\~\~ У [PERSON] сторони встановили плату за користування кредитом та визначили і узгодили умови кредитного ризику. При узгоджені сторонами зазначених умов сторони були вільні у своєму волевиявленні. З аналізу п.8.1. [PERSON] вбачається, що вказаний пункт містить у собі положення, яке регулює нарахування штрафних санкцій як за порушення виконання кредитного договору як для основного зобовязання, тобто на суму основного боргу, так і для зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, тобто на суму прострочених процентів. Нарахування пені стосується саме нарахування на суму прострочених процентів. [PERSON] передбачено, що лише у разі порушення позичальником своїх зобов'язань цього [PERSON] настають наслідки, передбачені п. 8.1 [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 р. позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 11196418000 від 10.08.2007 р. по кредиту та процентам у розмірі 83899 доларів США 48 центів та пені у розмірі 73542 грн. 60 коп., вирішено питання про судові витрати. Вказаним рішенням визначено, що нарахування пені за прострочене зобовязання банком здійснюється в межах одного року, що не суперечить ч. 3 ст. 549 ЦК України, а саме згідно наданого позивачем розрахунку пені, вбачається, що пеня нараховувалася у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення. З тексту позовної заяви вбачається, що позичальник вважає несправедливими розмір неустойки пені, яку станом на 18.02.2016 р. нею визначено у розмірі від 44 % до 60 % річних. Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; договір підписаний позивачем та містить повну інформацію стосовно умов кредитування. Розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобовязання забезпечуються, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно довідки-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом на 18.02.2016 р. не вбачається наявність пені, яка становить понад 50 відсотків вартості продукції. Зокрема, залишок основного боргу становить 83899,48 доларів США, простроченої заборгованості за процентами вказано у розмірі 9348,09 доларів США, а загальна сума пені за прострочення погашення процентів визначена у розмірі 2226,73 долари США, що еквівалентно 59506,49 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~ Істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності (несправедлива умова оспорюваного пункту договору) судом не встановлений. Вказаний розмір пені не перевищує розміру суми компенсації, яку можна вважати несправедливою (понад 50 відсотків вартості продукції). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що розмір пені встановлений п. 8.1 договору про надання споживчого кредиту у відповідності до облікової ставки НБУ, тобто у гривневому еквіваленті, доказів перевищення подвійної ставки НБУ при нарахуванні пені позивачем не надано, порушень порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту також не зазначено. Таким чином, судом встановлено, що зміст п. 8.1. вказаного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а саме статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Посилання представника позивача на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (зокрема № 61099св13, 6-2437св13) суд не приймає до уваги, тому що в цих ухвалах не йдеться про подібні правовідносини з аналогічними фактичними обставинами, які виникли між сторонами по справі. На підставі зазначеного, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні її позовних вимог про визнання недійсними п. 8.1. [PERSON] про надання споживчого кредиту № 11196418000 з додатковою угодою № 11196418000/1 від 10.08.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON]

Outcome: dismissed