Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що працював у відповідача на посаді електромонтера з 1988 року по травень 2017 року та був звільнений зі скороченням штату. При звільненні не був проведений розрахунок по заробітній платі, в звязку з чим був змушений звертатися до суду про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а тому вважає, що дії відповідача з невиплати заробітної плати в період роботи на підприємстві, не проведення розрахунку при звільненні поставили позивача в скрутне матеріальне становище та зробили неможливим забезпечення нормального існування позивача та членів його сімї, оскільки має доньку [PERSON], яка є інвалідом з дитинства. Дружина [PERSON] у період затримки виплати заробітної плати хворіла онкозахворюванням, коштів не було достатньо для її лікування. Вказане зумовило позивача для пошуків додаткових джерел доходу для забезпечення існування своєї сімї, в звязку з чим просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Пояснив суду, що після скорочення з роботи перебуває на пенсії та за судовим наказом в жовтні 2017 року отримав стягнуту заробітну плату. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи, в звязку з відсутністю електропостачання на підприємстві з 30.10.2017 року, проте суд не визнає поважною причиною неявки представника юридичної особи, неможливості бути присутнім в судовому засіданні та подання заперечень, оскільки представник був повідомлений 23.10.2017 року про дату судового засідання. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача з 13.06.1988 року електромонтером. Наказом №74-к від 10.05.2017 року був звільнений з роботи за скороченням штату. Судовим наказом Деснянського районного суду міста Чернігів від 06.09.2017 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 25378 грн. 98 коп. (а.с. 5). Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач вимоги Закону не виконав і в день звільнення не провів повного розрахунку. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд з врахуванням матеріалів справи, вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях, тяжкого матеріального становища сімї позивача повязаного з несвоєчасним виплати заробітної плати протягом 2016, 2017 років, в той час коли дружина позивача [PERSON] хворіла онкозахворюванням та потребувала коштів для лікування. Вирішуючи питання розміру відшкодування, суд враховує глибину та тривалість заподіяних душевних страждань і з урахуванням принципу розумності, обєктивності та справедливості вважає достатньою компенсацією стягнення 1000 грн. 00 коп. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial