Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

18.11.2014 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить поділити квартиру [ADDRESS] у м. Харкові в натурі між власниками і виділити [PERSON] у власність ? частини цієї квартири. В обґрунтування посилався на наступне. Постановою Господарського суду Харківської області по справі №5023/4649/11 від 24.06.2011р. ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено позивача. В ході ліквідаційної процедури ліквідатору стало відомо, що ФОП [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS]. Дана квартира належить відповідачам на праві спільної (сумісної) власності. Позивач неодноразово звертався до відповідачів, але згоди на виділ частини в натурі отримано не було. Таким чином, для продажу необхідно виділити частину квартири в натурі, проте відповідачі не згодні вчиняти такі дії в добровільному порядку, що унеможливлює та позбавляє кредиторів законного права на отримання коштів від реалізації майна боржника, а також робить неможливим завершити ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.12.2014 року, позивача було звільнено від виконання повноважень ліквідатора ФОП [PERSON]. та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Бережного О.І. В судове засідання арбітражний керуючий Бережний О.І. не з'явився, надав заяву про розгляд справи у свою підсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності відповідачам, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.04.2005 року реєстр. № 2А-05-258353. (а.с. 5). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Господарського суду Харківської області від 23.06.2011 року, визнано ФОП [PERSON] банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. (а.с. 7-10). Арбітражний керуючий Оскаленко Д.П. звертався до відповідачів з вимогою про виділення частини вище вказаної квартири, які були залишені без задоволення. (а.с. 18-24). Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки позивач в своєму позові просить виділити частку із спільної часткової власності, що не відповідає обставинам справі, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності, дана квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. Крім того, в матеріалах справах відсутні будь-які докази щодо можливості виділення частки в натурі, підстави відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, тому в межах розгляду даної цивільної справи, суд визнає за відповідачем [PERSON]. частку у праві власності на вказану квартиру у розмірі ?, в іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: partial