Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

19.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Олешківського району про визнання права власності на нерухоме майно. В позові зазначено, що у 1996 році вона отримала у постійне користування земельну ділянку площею 0,25 га під будівництво індивідуального житлового будинку, розташовану за адресою: Херсонська обл.., Олешківський район, с. В. Копані, пров. Спортивний, буд. № 5, на якій у 1997 році було завершено будівництво одноповерхового житлового будинку. У 2001 р., 2008 р. та 2013 р. їй було надано дозволи на виготовлення технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю, на розробку проекту відведення земельних ділянок для передачі у власність, на розробку детального плану території на розміщення обєкту містобудування відповідно. Проте вона своєчасно, до 31 грудня 2015 року через складні сімейні обставини не звернулася до відповідних органів із заявою щодо оформлення правовстановлюючих документів на будинок, документи на земельну ділянку відсутні. Житловий будинок збудований відповідно до вимог чинного законодавства на земельній ділянці наданій за відповідним цільовим призначенням та відповідає всім будівельним нормам та правилам України, що підтверджено виготовленим технічним паспортом на будинок. Тому просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок. 23.04.2018 року від позивача [PERSON] та її представника адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. 23.04.2018 року від відповідача [PERSON] сільської ради Олешківського району до суду подано заяву, в якій вони позовні вимоги визнають, , справу просять розглянути за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (до зміни прізвища 21.03.2008 року Макуха) на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради за №19 від 20.03.1996 року отримала земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями в с. В. Копані Цюрупинського (після перейменування Олешківського) району по пров. Спортивному, площею 0,25 га (а.с.15). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 23.01.2018 року на імя [PERSON] на земельній ділянці збудовано житловий будинок(літ. А) загальною площею 23,0 кв. м, житловою площею 17,0 кв. м, підсобною площею 6,0 кв. м, який складається з однієї кімнати та однієї кухні 1997 року забудови (а.с16-18). Рішенням [PERSON] сільської ради за № 130 від 26.12.2001 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту на право власності на землю площею 0,85 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по пров. Спортивному № 5 в с. В. Копані (а.с. 21). Рішенням [PERSON] сільської ради № 338 (12) від 10.07.2008 року Макусі (після перейменування прізвища [PERSON]) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельних ділянок для передачі у власність, з яких 0,20 га. під будівництво, 0,60 га під ведення ОСГ по пров. Спортивному в с. В. Копані (а.с. 22). Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради № 579 від 03.07.2013 року [PERSON] надано дозвіл на розробку детального плану території щодо відведення земельної ділянки у власність для розміщення присадибної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,25 га за адресою: с. В. Копані, пров. Спортивний, буд. № 5 (а.с. 23). Таким чином, аналізуючи отримані докази, суд приходить до висновку, що позивачем здійснене самочинне будівництво житлового будинку № 5, розташованому по пров. Спортивному в с. В. Копані Олешківського району Херсонської області. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного обєкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа). Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що вже здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо. Крім того, із контексту ч. 3 ст. 376 ЦК України випливає, що зазначена норма застосовується не тільки до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення не має, але особа здійснила будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] сільською радою Олешківського району не надано заперечень проти позову щодо здійснення відповідачем самочинного будівництва, вони не вимагають від [PERSON] знесення самочинного будівництва, рішення компетентного органу щодо оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку відсутні, тому позовні вимоги є обґрунтованими, не порушують права та інтереси інших осіб, і вони підлягають задоволенню. Щодо посилання позивача на положення частини 5 статті 376 ЦК України, відповідно до яких на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, є безпідставними з наступних підстав. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90\~ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Оскільки позивач не володіє та не користується земельною ділянкою на правових підставах у відповідності до положень ЗК України та ЦК України, тому положення ч. 5 ст. 376 ЦК України в даному випадку не можуть застосовуватися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем у підготовчому судовому засіданні, тобто до початку розгляду справи по суті, визнано позовні вимоги про визнання права власності, а позивач від сплати судового збору звільнена відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки останні віднесена до 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, який позивач мала сплатити при поданні позову, а саме в сумі 352,40 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, а решту віднести на державу. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved