Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 березня\~ 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 року в розмірі 124066,51 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921,00 гривні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що на умовах вказаного договору 06.07.2011 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 7200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписала заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між нею та Банком договір. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п.2.1.1.12.6 Договору Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно п. 2.1.1.5.5 Договору Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Позичальником строків платежів більш як на 30 днів Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У порушення ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.01.2019 року утворилась заборгованість в сумі 196333,51 гривень, яка складається з наступного: 6678,91 гривень заборгованість за кредитом; 184902,75 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4751,85 гривень заборгованість за пенею та комісією. Представник позивача зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить в загальній сумі 124066,51 гривень, яка складається з наступного: 6678,91 гривень заборгованість за кредитом; 117387,60 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.07.2011 по 30.07.2018. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач і\~його представник\~відповідача в\~судове засідання\~не з,явилися,\~надали письмові\~заяви \~про розгляд\~справи без\~їх участі.\~До суду\~надано \~заяву про\~застосування строків\~позовної давності\~строком у\~три роки до заборгованості по кредиту (тіло), відсоткам, строк позовної давності в один рік до неустойки (штраф, пені), комісії, і просив відмовити у задоволенні позовних вимог по суті\~в зв`язку\~з недоведеністю (а.с.68-76). Представники банку до суду надіслали відзив на заяву про застосування строків позовної давності, вважають, що в даному випадку вони не пропустили строки позовної давності, просили позов задовольнити в повному обсязі ( а.с.101-106). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. В обґрунтування позовних вимог позивачами надано до суду: ксерокопію анкети-заяви позичальника, частину тексту даної заяви неможливо прочитати. На зворотній сторінці\~даної\~заяви вказано «виявляю бажання оформити на своє ім,я платіжну картку кредитка «Універсальна», про те інший зміст неможливо прочитати, хто, що, які умови. Крім того\~надано\~ксерокопію\~без дати витягу з Умов та правил надання банківських послуг» на російській мові без підпису, хто з ким ці умови підписував. Також надано розрахунок заборгованості за договором без номеру від 06.07.2011 року, ксерокопію паспорту на ім`я [PERSON] , та ксерокопію довідки про умови кредитування, на російській мові, частину тексту якої неможливо прочитати. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається. До приблизного переліку необхідних доказів по даній категорії справ входить письмовий кредитний договір, платіжний документ, що засвідчує отримання позичальником суми кредиту, платіжний документ, що засвідчує повернення позичальником суми кредиту і сплату ним відсотків на суму кредиту до встановленого кредитним договором або законом строку, розрахунок заборгованості за кредитним договором з роздільним зазначенням суми основного боргу, прострочених сплатою відсотків на суму кредиту і (або) неустойки, і інше що позивач вважав би за докази по даній категорії справи. Суд уважно ознайомився з наданими позивачами копіями документів і прийшов до висновку, що ті докази які надані позивачами недостатні для обґрунтування їх вимог. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч.2 п.1). Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1). Згідно вимог ч.4 ст.203 цього Кодексу правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз.1 ч.1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2). В обґрунтування\~своїх вимог\~у позовній\~заяві позивач\~послався на\~те,\~що між\~ним та\~відповідачем було\~укладено договір\~про надання\~банківських послуг\~від 06.07.2011\~року,\~який складають\~підписана заява\~разом з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг,\~«Правилами користування\~платіжною карткою»,\~затверджених наказом\~№СП-2010-256\~від 06.03.2010\~року та\~«Тарифами Банку»,\~які викладені\~на офіційному\~сайті банку, www.privatbank.ua, що підтверджується підписом у заяві. Проте ні заява, ні витяг з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надані суду, відповідачем не підписані, а Пам`ятку клієнта та витяг з Тарифів суду взагалі не надано. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що Пам`ятка клієнта взагалі надавалась. Між тим, в самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не зазначені ні розмір кредитного ліміту, ні процентна ставка, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у ній. Натомість всі умови надання відповідачу банківських послуг, якими обґрунтовуються позовні вимоги, містяться у Тарифах банку, Умовах і Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, які відповідачем не підписані і не ідентифіковані як частини укладеного договору про надання банківських послуг, про що стверджує позивач у позовній заяві. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дані вимоги кореспондуються і в ст.81 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.13 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 80 цього Кодексу (ч.1). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначене, не можна не погодитися з доводами представника відповідача про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем 06.07.2011 року договору про надання банківських послуг, що складається з заяви, Пам`ятки клієнта, Тарифів банку, Умов та Правил надання банківських послуг, на тих умовах, які містяться у Тарифах банку, Умовах та Правилах, витяги з яких надані суду. Цей висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та від 22 березня 2017 року у справі\~ № 2320цс16. Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.2 і 3 цієї статті). В той же час відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як зазначено у ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.1 ст.264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом ч. З ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року( справа № 6-116 цс 13), 19 березня 2014 року( справа № 6-20 цс 14), 18 червня 2014 року ( справа № 6-61цс 14), 29 червня 2016 року ( № 6-1188 цс 16). За змістом п.2.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно. Згідно п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в зв`язку закінченням строку дії діюча відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії за зверненням клієнта в банк згідно діючим тарифам. За змістом п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.5 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МСЖТН). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31 цс 15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж здійснений 13.12.2014 року на суму 400 грн. Таким чином, з січня 2015 року позивач довідався про порушення свого права, в результаті чого розпочався перебіг строку позовної давності, який закінчився у січні 2018 року. Суми у розмірі 40,06 грн. від 05.04.2015р., та 157,81 грн. від 06.11.2016 року, не можуть слугувати перериванням строку позовної давності, оскільки це автоматичне списання (автоматичне списання с картки VISA 4149605910476134 термін до 01/17). Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосуванню підлягає ст.257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна заява до суду здана на пошту 10.03.2019 року, на позовній заяві стоїть дата 21.02.2019 року, що підтверджено позовною заявою, відміткою на конверті з датою відправлення, у якому вона надійшла до суду, тобто з пропуском строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлено, причин пропуску строку позовної давності позивачем не зазначено. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed