Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

17 лютого 2017 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 квітня 2010 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем було укладено договір № [NUMBER] про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 09 квітня 2014 року. Відповідно умов до цього договору відповідачеві було відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] та випущено платіжну картку в якості засобу доступу до рахунку. 10 жовтня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до основного договору, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачеві кредитну лінію, у межах якої надав кредит з лімітом не більше 4 000 грн. 01 лютого 2017 року позивач дізнався, що 05 червня 2015 року відповідача було звільнено з основного місця роботи ДП НВКГ «Зоря-Машпроект». [PERSON] не виконав своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 13 лютого 2017 року складає 2 431 грн 98 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що в прохальній частині позовної заяви ним було помилково зазначено суму заборгованості як 1\~871 грн 39 коп.. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. В минулому судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково, не погодившись із сумою заборгованості, що її визначив позивач. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 20 квітня 2010 року між АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] був укладений договір №0292014784 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 09 квітня 2014 року, за умовами якого відповідачеві було відкрито поточний (картковий) рахунок №0292014784 та випущено платіжну картку в якості засобу доступу до рахунку. 10 жовтня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до основного договору, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачеві кредитну лінію, у межах якої надав кредит з лімітом не більше 4 000 грн, а останній зобовязався належним чином використати та повернути вказані кошти зі сплатою відповідної плати за користування ними. Відповідно до п.п. 2.10., 2.11., 5.1., Договору Позичальник зобовязаний сплачувати Банку проценти за фіксованою процентною ставкою у розмірі 40,00% річних (а. с. 4-13). Відповідач не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 13 лютого 2017 року складає 2 431 грн 98 коп., з яких 1 373 грн 69 коп. залишок заборгованості за кредитом, 171 грн 32 коп. заборгованість за процентами, а також 05 грн 71 коп. та 881 грн 26 коп. суми пені. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 15-16). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Відповідач порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобовязання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Представник відповідача не надала суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень проти позову, а тому її посилання на невідповідність суми заборгованості судом до уваги не беруться. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1600 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved