Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

17 червня 2016 року, представник ПрАТ «СК «Саламандра - Україна», звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 12.02.2015 р. о 15:15 год., в м. Одесі, по вул. Єврейській, 43 сталася ДТП за участю транспортного засобу марки BMW320 д/н [NUMBER], який належить [PERSON] і цивільно-правова відповідальність якої застрахована згідно Полісу серії АІ № 6275342 в ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» під керуванням [PERSON] та автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.03.2015 р. [PERSON] була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на неї штрафу у розмірі 340 грн. На підставі повідомлення про ДТП від 19.05.2015 р., яка є страховим випадком, заяви про страхове відшкодування від 27.05.2015 р., Страхового акту № 10031.05.15АІ від 27.05.2015 р., рахунку-фактури № 2105-2-15 від 21.04.2016 р., позивачі здійснили виплату страхового відшкодування в розмірі 1741 грн. на користь [PERSON] за ремонт автомобілю [NUMBER], що підтверджується платіжним дорученням № 112 від 27.05.2015 р. та актом виконаних робіт від 09.06.2015 р. Однак, враховуючи, що відповідачка [PERSON] не повідомила позивачів про настання страхового випадку та не надала їм жодних документів про вказану ДТП в строки та порядку передбаченому чинним законодавством України, позивачі звернулися до відповідачки з письмовою вимогою № 1157 від 19.08.2015 р. про відшкодування нею на їхню користь понесених страхових виплат, яка була залишена відповідачкою без відповіді та задоволення, у звязку з чим, представник позивачів, з посиланням на ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд, стягнути з відповідачки на їхню користь матеріальну шкоду у розмірі 1741 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, однак надіслав суду клопотання, в якому, посилаючись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 59-61). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою її місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 2332 від 22.06.2016 р., що [PERSON], [INFO] за обліками АДК Овідіопольського РВ зареєстрованою чи знятою з реєстрації, станом на 04.04.2016 р. не значиться, а також поштовими повідомленнями з відмітками листоноші «за закінченням терміну зберігання», і її інше місцезнаходження чи місце перебування суду невідоме, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 56,62,63,65,66). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Статтями 8,9 Закону України «Про страхування» передбачено страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.ст. 12,38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п.п.12.1 ч. 2 ст. 12). Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, яким передбачено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний : невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно із ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 30.03.2016 року № 6-186цс16) п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, пп. «г» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обовязок особи невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм, ВСУ України зроблено правовий висновок що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого у останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.02.2015 р. о 15:15 год., в м. Одесі, по вул. Єврейській, 43 сталася ДТП за участю транспортного засобу марки BMW320 д/н [NUMBER], який належить [PERSON] і цивільно-правова відповідальність якої застрахована згідно Полісу серії АІ № 6275342 в ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» під керуванням [PERSON] та автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с. 7-8). Постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.03.2015 р. [PERSON] була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на неї штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 9). На підставі повідомлення про ДТП від 19.05.2015 р., яка є страховим випадком, заяви про страхове відшкодування від 27.05.2015 р., Страхового акту № 10031.05.15АІ від 27.05.2015 р., рахунку-фактури № 2105-2-15 від 21.04.2016 р., позивачі здійснили виплату страхового відшкодування в розмірі 1741 грн. на користь [PERSON] за ремонт автомобілю [NUMBER], що підтверджується платіжним дорученням № 112 від 27.05.2015 р. та актом виконаних робіт від 09.06.2015 р. (а.с. 10-21). Однак, враховуючи, що відповідачка [PERSON] не повідомила позивачів про настання страхового випадку та не надала їм жодних документів про вказану ДТП в строки та порядку передбаченому чинним законодавством України, позивачі звернулися до відповідачки з письмовою вимогою № 1157 від 19.08.2015 р. про відшкодування нею на їхню користь понесених страхових виплат, яка була залишена відповідачкою без відповіді та задоволення (а.с. 22-23). Отже, в добровільному порядку, та у відповідності до ст. 38 Закону України «Про страхування», відповідачка не відшкодувала в порядку регресу суму матеріальної шкоди у розмірі 1741 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачами було на законних підставах та у повному обсязі сплачено суму страхового відшкодування третій особі [PERSON], що підтверджується вищенаведеними доказами та з огляду на викладене, суд вважає, суму стягнення з відповідачки в порядку регресу законною та підтвердженою документально, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідачки у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України на користь позивачів понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1378 грн. (а.с. 6).

Outcome: approved