Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

19.12.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №ICKGMCUI.52103.003 від 21.12.2012 року в розмірі 33 193,88 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.12.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № ICKGMCUI.52103.003, за умовами якого позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію в розмірі 2 000 грн., під 36% річних за користування кредитом. Станом на 08.12.2017 року у звязку з невиконанням позичальником зобовязань у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 33 193,88 грн. 20.12.2017 року судом здійснено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області щодо місця проживання відповідача та 10.01.2018 року отримано відповідь. 11.01.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 02.02.2018 року відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження по справі та матеріали позову. Згідно статті 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Як встановлено з матеріалів справи, 21.12.2012 року між сторонами укладено кредитний договір №ICKGMCUI.52103.003, на умовах якого позичальнику відкрито картковий рахунок у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 2000 грн. Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №ICKGMCUI.52103.003, станом на 08.12.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 33193,88 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 4819,48 грн., заборгованість за відсотками 48649,13 грн., пеня 19725,27 грн. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інше. Враховуючи, що розмір заборгованості відповідачем не оспорювався, більш того, матеріали справи не містять будь-яких письмових заперечень відповідача проти позову, отже відповідач не заперечив порушення ним умов кредитного договору, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч 1 ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004. Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. З огляду на вказані положення, суд вважає, що нарахування пені в розмірі, що більш ніж в чотири рази перевищує борг за тілом кредиту, не відповідає вимогам розумності та справедливості та спираючись на внутрішнє переконання вважає можливим зменшити розмір пені до розміру неповернутого кредиту, тим самим задовольнивши позовні вимоги частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial