Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

19 березня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду від 19 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49548507101. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 39 000,00 грн., як грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] . В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 077,04 грн. Повернуто [PERSON] з Державного бюджету України 687,04 грн. судового збору, сплаченого квитанцією ПАТ АБ «Укргазбанк» від 19 березня 2021 року №54898786, сума платежу 2 283,20 грн. Питання про розподіл інших видів судових витрат судом не вирішувалося, оскільки сторони зробили заяви про надання доказів понесення цих витрат, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, після ухвалення рішення у справі. 25 серпня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення стосовно розподілу судових витрат. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 14 250,00 грн., судові витрати з виготовлення оцінки квартири у розмірі 800,00 грн., а також оцінки автомобіля у розмірі 1 500,00 грн. У письмових запереченнях від 01 вересня 2021 року представник відповідача просить суд відмовити в компенсації позивачу судових витрат у зв`язку з їх неспівмірністю. Також вказує на відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат у позові. В судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення сторони не прибули. Представник позивача у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат, такого змісту. Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, шо разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Позивач виконав свій процесуальний обов`язок передбачений у ч.1 ст.134 ЦПК України і у першій заяві по суті спору (позовній заяві) навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який відповідає розміру судових витрат, який заявлений позивачем у заяві про ухвалення додаткового рішення. Доводи сторони відповідача про відсутність цього розрахунку спростовується змістом позову (а.с.5). У частині третій статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В даному випадку, на думку суду, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 14 250,00 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 30 листопада 2020 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру, розрахунком суми гонорару адвоката з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг). В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Одночасно, частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, у пункті 4 ч.3 ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Приймаючи рішення про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач під час підготовчого засідання повністю визнав позовні вимоги про поділ спірної квартири. Матеріали справи не містять доказів того, що у сторін була відсутня можливість здійснити поділ цієї квартири в досудовому порядку, або що відповідач заперечував право позивача на частку у квартирі. Тому поведінка відповідача свідчила про бажання ним врегулювати спір стосовно поділу квартири мирним шляхом. Враховуючи вищевикладене, а також середню складність даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг, який полягав у складанні лише одного процесуального документу по суті позовних вимог - позовної заяви, суд вважає за справедливим зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат з надання професійної правничої допомоги до 10 000,00 грн. Далі, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позовні вимоги частково на суму 176 407,50 грн, в той час як ціна позову становила 227 317,50 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрат з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 7 760,00 грн. (10 000 х (176 407,50 / 227 317,50)). Що стосується заявлених позивачем як судові витрати кошти сплачені нею на оцінку квартири та автомобіля, суд зазначає таке. Сторона позивача не вказує до якого конкретно виду судових витрат вона відносить кошти сплачені на оцінку квартири та автомобіля. На думку суду, найбільш близьким для цього випадку є судові витрати, які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України). Стосовно проведеної оцінки автомобіля суд зазначає, що він відхилив цей доказ як неналежний у рішенні суду, а тому відсутні підстави для покладання на відповідача витрат позивача на здобуття цього доказу. Щодо оцінки квартири то суд зауважує, що позовні вимоги стосувалися лише поділу цієї квартири, без виплати відповідної грошової компенсації, а тому була відсутня необхідність у проведенні такої оцінки. Процесуальний закон не зобов`язує сторону надавати оцінку майна, зокрема з метою визначення розміру судового збору, а дії суду у разі незгоди з визначеною позивачем ціною позову врегульовані у ч.2 ст.176 ЦПК України. З наведених вище підстав суд також відхиляє ці судові витрати позивача, оскільки були недоцільними.

Outcome: approved