Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

19 березня 2015р. заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою до [PERSON] та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог, заявник посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2008р, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-2872, згідно якого вона уклала цей договір з [PERSON] та придбала в неї земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER] ([NUMBER]) площею - 0,0709га, розташованої по [ADDRESS]. У зазначеному документі у п.1.2 назва вулиці, де розташована придбана нею земельна ділянка, помилково зазначена як «[ADDRESS]», хоча адреса реєстрації у її паспорті громадянки України вказана правильно - як вулиця «[ADDRESS]». Також у витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 18.09.2008р. цієї угоди, розташування предмету правочину зазначено по [ADDRESS] При нотаріальному оформленні 22.09.2007р. спадщини на її ім'я, а саме частки будинку та землі, після померлого її батька, державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у тексті свідоцтва, було зазначено розташування будинку та частки земельної ділянки по [ADDRESS]. На час оформлення, а саме 18 вересня 2008р, зазначеного вище за текстом договору купівлі-продажу земельної ділянки, вона не звернула уваги на неправильність написання вулиці розташування земельної ділянки. Лише після отримання рішення про відмову, їй у державній реєстрації прав на придбану нею земельну ділянку від 30.12.2014р. №18469911 вона побачила, що при написанні назви вулиці була допущена орфографічна помилка. Так, в рішенні державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вказано, що при розгляді наданих нею документів було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2008р. [NUMBER], земельна ділянка, розташована в м.Дніпропетровську у Самарському районі по [ADDRESS], а згідно наданого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1202128572014 від 22.12.2014р. земельна ділянка розташована по [ADDRESS]. Наявність орфографічної помилки у договорі купівлі-продажу, яка перешкоджає їй використовувати її власність на власний розсуд, так як вона не може зареєструвати придбану у власність земельну ділянку у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно рішення Дніпропетровського виконавчого комітету №1553 від 20.08.1998р. «Про затвердження переліку міст та вулиць державною мовою» - [ADDRESS] треба писати правильно через літеру «и», а не через літеру «і». Так згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України №3425-ХІІ від 2.09.1993р. «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 3.03.2004р. за №283/8882 відповідно до п.23 абз.4 Інструкції «Додавання і виправлення можуть бути зроблені тільки при вчиненні нотаріальної дії». Оскільки, нею була виявлена помилка в написанні вулиці договору вже після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, нотаріус відповідно до зазначених вище норм Інструкції, не має права виправити помилку в преамбулі договору. Різниця у написані вулиці в одну літеру, є наслідком довільного перекладу [ADDRESS] з російської - «[ADDRESS]», якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Посилаючись на викладені обставини, заявник просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2008р. [NUMBER] посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-2872 згідно якого вона уклала цей договір з [PERSON] та придбала в неї у власність земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER] ([NUMBER]) площею 0,0709га, розташованої по [ADDRESS], що належить їй та придбана нею вищезазначена земельна ділянка знаходиться за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги і пояснила, що в договорі купівлі-продажу земельної ділянки є орфографічна помилка та прохала задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засідання не заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що згодна з вимогами, викладеними у заяві про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Представник заінтересованої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, але був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заперечень немає. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2008р, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-2872, згідно якого заявник уклала цей договір з [PERSON] та придбала в неї земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER] ([NUMBER]) площею - 0,0709га, розташованої по [ADDRESS]. У зазначеному документі у п.1.2 назва вулиці, де розташована придбана нею земельна ділянка, помилково зазначена як «[ADDRESS]», хоча адреса реєстрації у її паспорті громадянки України вказана правильно - як вулиця «[ADDRESS]» (а.с.8). У витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 18.09.2008р. цієї угоди, розташування предмету правочину зазначено по [ADDRESS] При нотаріальному оформленні 22.09.2007р. спадщини на ім'я заявника, а саме частки будинку та землі, після померлого її батька, державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у тексті свідоцтва, було зазначено розташування будинку та частки земельної ділянки по [ADDRESS](а.с.9). При державній реєстрації прав на придбану заявником земельну ділянку від 30.12.2014р. №18469911 виявлена орфографічна помилка. В рішенні державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вказано, що при розгляді наданих нею документів було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2008р. [NUMBER], земельна ділянка, розташована в м.Дніпропетровську у Самарському районі по [ADDRESS], а згідно наданого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1202128572014 від 22.12.2014р. земельна ділянка розташована по [ADDRESS]. Наявність орфографічної помилки у договорі купівлі-продажу перешкоджає заявнику використовувати її власність на власний розсуд, так як вона не може зареєструвати придбану у власність земельну ділянку у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно рішення Дніпропетровського виконавчого комітету №1553 від 20.08.1998р. «Про затвердження переліку міст та вулиць державною мовою» - [ADDRESS] треба писати правильно через літеру «и», а не через літеру «і» (а.с.11). Відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України №3425-ХІІ від 2.09.1993р. «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 3.03.2004р. за №283/8882 відповідно до п.23 абз.4 Інструкції «Додавання і виправлення можуть бути зроблені тільки при вчиненні нотаріальної дії». Оскільки, заявником була виявлена помилка в написанні вулиці договору вже після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, нотаріусом було відмовлено у виправлені помилки в преамбулі договору. Суд вважає вимоги заявника підлягають задоволенню, оскільки різниця у написані вулиці у одну літеру, є наслідком довільного перекладу [ADDRESS] з російської - «[ADDRESS]», якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Положеннями ст.57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст.257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Суд вважає, що заявник та її представник довели свої вимоги. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved