Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

17 липня 2015 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 09.10.2009 року сторони зареєстрували шлюб, однак спільне життя не склалось, і 19.10.2012 року за рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя АР Крим шлюб було розірвано. [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. З моменту народження сина відповідач не проживав з ними, не піклувався про сина, не проявляв про нього батьківської турботи, не брав участі у його вихованні, не надавав матеріальної допомоги. 07.08.2013 року позивач направила відповідачу лист з проханням надавати щомісячну допомогу на утримання сина у розмір 2000 грн., і відповідач отримав цей лист 20.08.2013 року. Однак після отримання листа відповідач почав телефонувати позивачу з погрозами фізичної розправи з нею та дитиною, та повідомив, що не збирається утримувати дитину. В зв'яжу з цими погрозами позивач зверталась в міліцію. Восени 2014 року позивач з дитиною переїхала до м. Суми до своїх батьків. На даний час дитина перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. В зв'язка уз вищевикладеним, посилаючись на норми ст.ст. 150, 157, 164, 180, 181, 191 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], а крім того, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, в тому числі і за минулий час, починаючи стягнення з серпня 2013 року, тобто з того часу, коли позивач направила відповідачу лист з проханням надавати щомісячну матеріальну допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі. Вважають, що відповідач свідомо ухиляється від участі у вихованні і утриманні дитини, висловлює погрози в адресу позивачки, коли вона просить допомогти матеріально. Відповідач взагалі не проявляє ніякого інтересу до дитини, ніколи не бачив сина, не приїздив, не допомагав, не спілкувався, не дарував подарунків на свята, не цікавився його здоров'ям та розвитком, хоча він знає, що у нього є син, знає адресу проживання дитини. Крім того, позивач зазначила, що відповідач раніше судимий, допускав неправомірну поведінку по відношенню до неї. В судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей Сумської міської ради Прилипко З.В. підтримала позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], надала висновок про можливість позбавлення батьківських прав (а.с.60-61) . Відповідач [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, але до суду не з'явився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, думку представника органу опіки та піклування, прокурора, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.10). Рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від 19.10.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 12.04.2013 позивач [PERSON] змінили прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, судом встановлено, що протягом всього періоду часу після народження дитини відповідач [PERSON] не виявив бажання та наміру спілкуватись з сином, участі у вихованні дитини не брав, потребами та розвитком дитини не цікавився, не забирав дитину з пологового будинку, ні разу не бачив сина. З показань позивача та свідків встановлено, що позивач не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з сином, навпаки, вона неодноразово телефонувала та запрошувала приїхати, щоб побачити сина, однак відповідач відмовлявся. Як вбачається з довідок, наданих КП «Житлосервіс-15» м. Севастополя, позивач з дитиною у 2013-2014 роках були зареєстровані в гуртожитку, а відповідач [PERSON] разом з ними не був зареєстрований і не проживав (а.с.12, 13). Як вбачається з довідок, наданими лікувальним закладами м. Севастополя та м. Суми, розвитком та вихованням дитини [PERSON], [INFO], займаються мати [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с. 18, 19). Згідно акту обстеження умов проживання, дитина проживає з матір'ю, бабусею та дідусем, та тіткою, створено умови для виховання та розвитку дитини (а.с.44). Судом встановлено, що позивач зверталась до правоохоронних органів із заявою про погрози в її бік з боку її колишнього чоловіка [PERSON] (а.с.16, 17). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], раніше неодноразово судимий (а.с. 57-58). Допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON], які є хрещеними батьками дитини, пояснили, що батько дитини [PERSON] жодного разу не приїздив до дитини, участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. Допитаний в суді свідок [PERSON], батько позивачки, пояснив, що [PERSON] зник відразу, як дізнався про вагітність [PERSON], і з тих пір його більше не бачили. Ніякої допомоги сину він ніколи не надавав, дитину взагалі не бачив, хоча знає адресу проживання [PERSON] і дитини, так як до переїзду в м. Севастополь донька з чоловіком проживали в м. Суми за цією ж адресою, з батьками. Допитана в суді свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила, що вона приїхала в м. Севастополь до доньки [PERSON] 09 травня 2012 року, коли дізналась про її вагітність, щоб допомагати. На цей час [PERSON] вже пішов з сім'ї, і з'являвся лише два рази, щоб попросити грошей на цигарки. Потім він взагалі зник. З пологового будинку він [PERSON] не забирав, хоча про народження сина знає, і навіть мати відповідача один раз телефонувала і поздоровляла з народженням дитини. Відповідач не допомагав ніколи, він ніколи не бачив дитину і не виявляв бажання побачити. В кінці грудня він виїхав з м. Севастополь, і навіть за своїми речами прислав чужу людину, а сам не прийшов. Восени 2014 року [PERSON] з дитиною приїхали до м. Суми. [PERSON] неодноразово телефонувала [PERSON], запрошувала його до дитини, але він не приїздив. Також донька просила надати допомогу на дитину, однак [PERSON] відмовився, при цьому грубо ображав [PERSON] та погрожував їй та дитині фізичною розправою, в зв'язку з чим вона навіть зверталась до міліції. Суд також бере до уваги висновок служби у справах дітей від 06.10.2015 року № 1912/27.01-14 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.60). Представник служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні підтримала даний висновок та навела мотиви відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини, як позбавлення батька батьківських прав, буде відповідати інтересам дитини. При цьому представник служби у справах дітей пояснила, що оскільки батько всіляким чином ухиляється від виховання та утримання дитини, жодного разу не бачив дитину, і не виявляв такого бажання, то при подальшій такій поведінці батька у матері дитини можуть виникати значні складнощі при захисті майнових прав та інтересів дитини, так як на укладення будь-яких договорів потрібна згода обох батьків. Крім того, вже існує проблема виїзду дитини за межі України, так як батько не надає дозвіл на виїзд. Представник служби у справах дітей вважає, що розірвання родинних зв'язків з батьком - позитивно вплине на дитину, оскільки такий крайній захід як позбавлення батьківських прав убезпечить дитину в майбутньому від будь-яких майнових вимог батька до дитини (як то стягнення аліментів з сина, тощо). Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: не спілкується з дитиною, ні разу не бачив сина і не виявив бажання його побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, жодного разу не бачив свого сина, хоча об'єктивно має таку можливість і ніхто йому не перешкоджає. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 166 ч. 2 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання цієї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що суду не надано доказів щодо офіційного доходу відповідача, суд вважає необхідним призначити аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, і має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, суду не надано. Однак при цьому суд вважає, що позивачкою не обґрунтовано суму розміру аліментів 2000 грн. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів 1000 грн. щомісячно буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача, та інших осіб. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вимоги позивача щодо присудження аліментів за минулий час, починаючи з серпня 2013 року - суд вважає необґрунтованими, оскільки всупереч ст. 191 СК України, позивач не надала достатніх та належних доказів того, що вона вживала всіх необхідних заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Лист Поштамту-ЦПЗ № 1 Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» підтверджує лише один факт отримання відповідачем листа від позивачки у серпні 2013 року. При цьому позивачка не надала в суді доказів того, що вона раніше зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, чи протягом двох років з серпня 2013 року по липень 2015 року вживала ще будь-які заходи щодо одержання аліментів з відповідача. За таких обставин, суд вважає необхідним стягувати аліменти з дня звернення до суду, тобто з 17.07.2015 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 243,60 грн., а у зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial