Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

18 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання у звязку з продовженням навчання у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2016 року, котрий в судовому засідання підтримав частково в розмірі 800 грн. і просив його задовольнити повністю. При цьому позивач посилалася на те, що він являється сином відповідача і після досягнення повноліття продовжує навчання у ДПТНЗ «Краматорський центр професійно-технічної освіти» в групі ССП-13 з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року. Його батьки розлучилися, він проживає з матір»ю та бабусею. До 03.05.2015 року відповідач виплачував на його утримання аліменти до досягнення ним повноліття. Але після досягнення такого матеріальної допомоги не надає. Тому позивач знаходиться на утриманні матері,отримує стипендію біля 400 грн. в місяць. Позивач тимчасово проживає у гуртожитку за місцем навчального закладу. Матір несе витрати на його харчування, придбання взуття та одягу, розвиток здібностей та підвищення культурного рівня, контролює його поведінку та успіхи в учбовому закладі. Але враховуючи те, що матір невзмозі належним чином забезпечити його необхідним, вважає, що відповідач, який має постійне місце роботи та доходи, також повинен надавати матеріальну допомогу на його утримання. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти його задоволення, але згоден виплачувати аліменти у розмірі 500 грн., але просить врахувати те, що він має на утриманні неповнолітню дочку, дійсно працює, але доходи незначні, окрім того несе значні витрати на утримання сім»ї у зв»язку зі збільшенням тарифів на житлово-комунальні послуги. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні факти, та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] являється сином відповідача, батьки позивача розлучені(а.с.5,7,8). Позивач являється учнем ДПТНЗ «Краматорський центр професійно-технічної освіти» і продовжує навчання на денній бюджетній формі навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року, та отримує стипендію у середньому розмірі 392,45 грн.(176,75+408,14:2), проживає у гуртожитку(а.с.10,35,40). Позивач ніде не працює, інших доходів окрім стипендії не має. Єдиним джерелом існування позивача є стипендія та допомога, що надає йому його матір, що в судовому засіданні підтвердили сторони. Відповідач працює, має постійне місце роботи та середньомісячний доход, встановлений в поряду п.2 постанови № 100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року в розмірі 3600,84 грн.(3407,64+3794,03:2) -а.с.21,42. Відповідач проживає разом з дружиною та малолітньою дочкою,[INFO], яка знаходиться на його утриманні(а.с.19-20,22-26). До 03.05.2015 року відповідач виплачував аліменти на утримання позивача на підставі постанови Краснолиманського міського суду Донецької області від 29.01.2001 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходів щомісячно. Однак з 04.05.2015 року позивач перебуває на утриманні матері, відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, чого не заперечували сторони в судовому засіданні(а.с.9). Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно до ст.ст.182,200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоровя та матеріального становища позивача та відповідача, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та можливість надання утримання другим з батьків. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-УШ встановлено з 01.01.2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в сумі 1218 грн. в місяць. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши зібрані по справі докази, суд відповідно до пояснень сторін та письмових доказів встановив, що дійсно позивач проживає та навчається в іншому адміністративному району за місцем перебування навчального закладу(а.с.10,35), з власних доходів має лише стипендію у розмірі 392,45 грн., тому перебуває на утриманні матері(а.с.40). Тобто судом встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги. Враховуючи те, що відповідач працює, має постійний доход у розмірі 3600,84 грн. в місяць, суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Встановлюючи розмір аліментів, суд відповідно до ст.182,200 СК України враховує як обовязок матері позивача надавати йому матеріальну допомогу, так і обовязок відповідача робити те саме, а також те, що відповідач має двох неповнолітніх дітей. При цьому судом встановлено, що позивач з 04.05.2015 року перебуває на утриманні своєї матері та отримує незначну стипендію у розмірі 392,45 грн.(а.с.40). Крім того, суд враховує, що у зв»язку з суспільно-політичною та економічною ситуацією на території Донецької області, з квітня місяця 2015 року відбувається тенденція постійного зменшення доходів громадян, пов»язане зі збільшенням тарифів на комунальні послуги та відсутністю індексації заробітної плати, у тому числі і відповідача, на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], що знайшло підтвердження в судовому засіданні наданими письмовими доказами(а.с.20-21,27-29,43). В той же час надані сторонами докази, свідчать про те, що позивач повнолітній, працездатний, інвалідом не являється, учбовим процесом зайнятий незначний проміжок часу, тому за бажання, враховуючи обмежені можливості батьків, пов»язані з ускладненням суспільно-політичної та економічної обстановки в державі, має можливість і необхідність самостійно застосовувати заходи до отримання власних доходів на забезпечення своїх потреб. Крім того, суд враховує і те, що відповідно до ст. 199 СК України обов»язки по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання покладено на обох батьків. А тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, але підлягають задоволенню частково як в розмірі 500 грн. в місяць, починаючи із дня звернення до суду і до закінчення навчального процесу з 18.05.2015 року по 30.06.2016 року. Крім того, відповідно до ст.ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору в сумі 243,60 грн., який відповідно до ст.. 88 ЦПК України за результатами розгляду справи підлягає розподілу між сторонами, або стягненню з них. Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково у розмірі 5/8 частин заявленого позову, то і судовий збір з відповідача підлягає стягненню пропорційно у такій же частці в сумі 152,25 грн.(243,60:800х500).

Outcome: partial