Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

18.03.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на місяць, з моменту звернення позивача до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вони з відповідачем з 01.03.2013 року перебували у шлюбі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають малолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, угоду про добровільну сплату аліментів не укладав. А тому, на підставі викладеного просить стягнути аліменти на утримання дочок у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно в примусовому порядку. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 20.03.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначено судове засідання. В судове засідання учасники судового розгляду не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Враховуючи строки розгляду справ даної категорії щодо вирішення питання забезпечення малолітніх дітей, обставини отримання відповідачем судової повістки та позову завчасно та відсутність будь-яких заяв про перенесення розгляду справи або неможливість прибуття до суду, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності не з*явившихся осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, за доказами, наданими до суду. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку всім доказам, суд задовольняє позов в повному обсязі, і при цьому виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.03.2013 року, відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 року шлюб між ними розірвано. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.10.2013 року та серії [NUMBER] від 08.11.2017 року від шлюбу подружжя має дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , де відповідач вказаний батьком, а позивачка - матір`ю. (а.с. 7-8). Дані обставини відповідачем не спростовані. Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою зазначає, що діти після розірвання шлюбу мешкають з нею, знаходяться на її утриманні, і відповідачем ця обставина не спростована, як і той факт, що відповідач матеріальної допомоги дитині не надає. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, оскільки це є правом позивача, і відповідно до вимог ст. 181 СК України та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про повне задоволення вимог позивача, враховуючи надані докази в обґрунтування вимог та доводів позовної заяви. Доказів на спростування даних висновків суду під час розгляду справи не представлено. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ч.3 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved