Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

19 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з відповідачем [PERSON] він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2012 року. Від спільного життя дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось. В липні 2013 року позивач разом з [PERSON] виселились з будинку і поселились в будинку відповідачки по вул. Соловїній, 61. Відповідач постійно вживала спиртні напої, а саме пиво. Позивач проти цього категорично заперечував. Такі взаємовідносини призвели до того, що він втратив почуття поваги та любові до відповідачки, тому 2 січня 2015 року він зібрав свої особисті речі та залишив відповідачку. З того часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Позивач впевнений в тому, що їхня сімя розпалась остаточно. На примирення з відповідачкою він не згодний. В органах РАЦС розірвати шлюб відповідач відмовляється. Позивач просив шлюб розірвати, стягнути на його користь усі судові витрати. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с 31). Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду повідомлялась. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 грудня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-КИ № 292098, актовий запис № 11 та копією паспорта позивача (а.с. 4). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2013 року усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні домоволодінням № 11 по вулиці Відпочинку у м. Дніпропетровську, виселивши [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) з домоволодіння № 11 по вулиці Відпочинку у м. Дніпропетровську без надання іншого жилого приміщення (а.с. 6). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved