Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

19.05.2005 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом про визнання недійсним з моменту укладення заповіту [PERSON] на імя [PERSON], посвідченого секретарем Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області [PERSON] та зареєстрований в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2002 рік за №330. Під час судового розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги та просить визнати за нею право власності на будинки №33 та №35 по вул. 8-го Березня в с.Гора Бориспільського району. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Її батько [PERSON] проживав з нею за однією адресою по вул.8-го Березня, 35 в с.Гора Бориспільського району та помер 01 грудня 2003 року. Ще за своє життя все своє майно [PERSON] заповів позивачу, і заповіт був підписаний ним власноручно та посвідчений посадовою особою сільської ради, зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради за №118 від 10.11.1995 року. До складу спадкового майно увійшли два жилі будинки №33 та №35 по вул.8-го Березня в с.Гора. В березні 2004 року позивач звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та після цього голова та секретар Гірської сільської ради повідомили позивачу, що її батько змінив свій попередній заповіт та 18 грудня 2002 року все своє майно заповів своїй сестрі [PERSON]. Позивач стверджує, що в її батька не було підстав змінювати заповіт, оскільки в них були дружні стосунки, до дня своєї смерті він проживав із нею однією сімєю, вона його доглядала. Вважаючи, що заповіт був змінений без відома батька, вона зверталась до суду з відповідним позовом про визнання заповіту від 18 грудня 2002 року недійсним, але рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 24.02.2005року, залишеним в силі ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 10 травня 2005 року, у позові їй було відмовлено. В звязку з цим вона вимушена звернутись до суду з позовом з інших підстав. Позивач стверджує, що після виходу на пенсію її батько почав зловживати алкогольними напоями та був госпіталізований до районної лікарні з приводу алкогольної інтоксикації, а також був поставлений на облік у лікаря-нарколога Бориспільської районної лікарні як особа, що зловживає алкогольними напоями. Позивач також мала намір лікувати батька від алкоголізму в спеціалізованій лікарні в смт.Глеваха, але внаслідок загального захворювання в нього виникли протипоказання щодо госпіталізації. Позивач вважає, що перебуваючи у такому стані, її батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, і тому заповіт, складений ним 18.12.2002 року на імя відповідачки [PERSON] слід визнати недійсним. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просить суд їх задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що вони з дружиною [PERSON] приїхали в с.Гора в 1994 році по проханню [PERSON], який запропонував їм жити в його будинку та добудовувати інший. З 1994 по 2000 рік вони добудували будинок №35 по вул.8-го Березня та з 1999 року почали в ньому проживати. Батько дружини [PERSON] з 2000 року, як вийшов на пенсію, почав вживати алкогольні напої та пропивати пенсію, а з 2001 року [PERSON] в селі ніхто тверезим не бачив. Він стверджує, що своїм сестрам [PERSON] не був потрібний, а їм були потрібні його хати, та вважає, що [PERSON] не міг тверезо розцінювати свої дії, що [PERSON] напоїли, відвели та намалювали заповіт. Їм було відомо про те, що [PERSON] склав заповіт на користь своєї дочки [PERSON], оскільки [PERSON] сам передав позивачці заповіт в 2000 році. В дійсності [PERSON] помер 30 листопада 2003 року, як це зазначено в потворно виданому свідоцтві про смерть. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що вважає позовну заяву та викладені в ній обставині надуманими та неправдивими. Вона стверджує, що її брат [PERSON] був нормальною, дієздатною людиною, та, що, якби він був недієздатним, позивачі б оформили опіку. Її брат дійсно хворів на грижі, які заробив на будівництві двох належних йому будинків. Вона стверджує, що її брат сподівався на нормальні стосунки із дочкою, тому запросив їх до себе жити та склав на користь дочки заповіт, але відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршились. Брат їй скаржився, що дочка із зятем не хотіли допомагати йому в будівництві, а потім самовільно заселились до новозбудованої ним хати, в якій він сам планував проживати, почали його виживати з дому, викидали його речі з будинку. Через ці обставини її брат спочатку пропонував їй скласти договір дарування, а потім склав на її користь заповіт. Брат їй розповідав, що тричі ходив до сільради, поки посвідчив заповіт. Її брат помер 30 листопада 2003 року та на момент смерті проживав в батьковій хаті по провулку Лісному, 7. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бориспільського району [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та, будучи допитаною в якості свідка в порядку ст.184 ЦПК України, суду показала наступне. Вона працює секретарем Гірської сільської ради з 2000 року. Знає позивача, її представника, а також померлого [PERSON], як мешканців села. В листопаді грудні 2002 року [PERSON] приходив до неї, щоб зробити заповіт. Їй було відомо від голови сільської ради про те, що в [PERSON] вже був складений заповіт на дочку. Вона памятає, що [PERSON] двічі приходив до них, коли в сільській раді була нарада, а потім засідання виконкому, вона пропонувала [PERSON] подумати, чи потрібно йому змінювати заповіт. [PERSON] прийшов вже 18-го грудня, з самого ранку, десь у вісім годин, і сказав, що не піде, поки вони не зроблять заповіт. Вона попросила [PERSON], щоб він написав власноручно заяву про скасування попереднього заповіту, розписався. [PERSON] сказав, що все своє майно, яке в нього є, він хоче заповісти своїй сестрі [PERSON]. І тоді вони склали новий заповіт. Вона надрукувала заповіт, а [PERSON] його підписав Вона стверджує, що [PERSON] весь час приходив тверезий та нормальний чоловік був. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали цивільної справи №2-21/2005 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] сільської ради Бориспільського району про визнання заповіту недійсним, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2003 року помер [PERSON] у віці 59 років, причина смерті: гостра ішемічна хвороба серця, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії І-БК №503333, виданим [PERSON] сільською радою Бориспільського району Київської області 26 лютого 2004 року /справа №2-21/2005 а.с.-53/. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді житлових будинків №33 по вул.8-го березня в с.Гора Бориспільського району, збудованого в 1964 році, та №35 по вул.8-го березня в с.Гора Бориспільського району, збудованого в 2000 році /справа №2-21/2005 а.с.-56/. На випадок своєї смерті [PERSON] 10 листопада 1995 року склав заповіт, посвідчений [PERSON], секретарем Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, зареєстрований в реєстрі №118, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] /справа №2-21/2005 а.с.-55/. 18 грудня 2002 року [PERSON] звернувся до голови [PERSON] сільської ради із письмовою заявою, відповідно до якої просив скасувати раніше написаний ним заповіт новим заповітом від 18 грудня /справа №2-21/2005 а.с.-49/. В той же день секретарем Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області [PERSON] було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №330 складений від імені [PERSON] заповіт, відповідно до якого [PERSON] на випадок своє смерті зробив розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Заповіт підписаний [PERSON] в присутності секретаря Гірської сільської ради Бориспільського району, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено /справа №2-21/2005 а.с.-48/. За змістом ч.4 ст.1 та п.1 ч.2 ст.37 Закону України „Про нотаріат, в редакції 1993 року, у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в тому числі такі нотаріальні дії, як посвідчують заповіти. Відповідно до вимог пункту 7 „Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. № 22/5, нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону „Про нотаріат, та інших випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 05 квітня 2002 року №5 на секретаря Гірської сільської ради [PERSON] було покладено обовязки по вчиненню нотаріальних дій /т.1 а.с.-168/. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №2-1794/2004 (2-21/2005) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради, складеного 06 вересня 2004 року /справа №2-21/2005 а.с.-109-115/ підписи від імені [PERSON] в рядку „Підпис у другому примірнику заповіту від 18.12.2002 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] (аркуш 48 цивільної справи №-1794/04 (№2-21/2005)), у графі „Розписка про одержання нотаріально оформленого документа в рядку з номером нотаріальної дії 330 на 43 аркуші журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів Бориспільського району за 2002 рік, підпис від імені [PERSON], електрофотографічне зображення якого міститься в рядку „Підпис: в електрофотокопії першого примірника заповіту від 18.12.2002 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] (а.с.-54), а також рукописний текст та підпис від імені [PERSON] під пижм у заяві від 18.12.2002 року від імені [PERSON] на імя Голови [PERSON] сільської ради народних депутатів про скасування раніше написаного заповіту (а.с.-49) виконані самим [PERSON]. Підписи від імені [PERSON] в рядку „Підпис у другому примірнику заповіту від 18.12.2002 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] (аркуш 48 цивільної справи №-1794/04 (№2-21/2005)), у графі „Розписка про одержання нотаріально оформленого документа в рядку з номером нотаріальної дії 330 на 43 аркуші журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів Бориспільського району за 2002 рік, підпис від імені [PERSON], електрофотографічне зображення якого міститься в рядку „Підпис: в електрофотокопії першого примірника заповіту від 18.12.2002 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] (а.с.-54), а також рукописний текст та підпис від імені [PERSON] під ним у заяві від 18.12.2002 року від імені [PERSON] на імя Голови [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів про скасування раніше написаного заповіту (а.с.-49) виконані [PERSON] при впливі на нього відносно постійних збиваючих факторів природного характеру, до яких, ймовірніше за все, відносяться вікові зміни організму, а також наявність хронічного захворювання, що впливає на письмово-рухові функції організму. Якому-небудь значному впливу тимчасових збиваючих факторів (таких як тяжкий хворобливий стан, сильне нервове потрясіння, сильне алкогольне спяніння, вкрай незручна поза виконання, тощо) [PERSON] при виконанні вказаних почергових обєктів не піддавався. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2005 року в позові [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] сільської ради Бориспільського району про визнання заповіту недійсним відмовлено. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що суд дійшов висновку, що заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] від 18.12.2002 року складений та посвідчений у відповідності з вимогами закону, щодо його форми та посвідчення і відповідав волевиявленню самого [PERSON], а тому підстав для визнання його недійсним не вбачається /справа №2-21/2005 а.с.-200-202/. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 10 травня 2005 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 литого 2005 року залишено без змін /справа №2-21/2005 а.с.-2356-237/. Ухвалою Верховного Суду України від 19 травня 2006 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 литого 2005 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 травня 2005 року залишено без змін /справа №2-21/2005 а.с.-253-254/. З матеріалів спадкової справи №132 за 2004 рік щодо майна померлого [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], 16 березня 2004 року, а також що позивачка [PERSON] звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з аналогічною заявою 16 квітня 2004 року /справа №2-21/2005 а.с.-52-53/. Відповідно до пунктів 1,4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Проте, право пред'явлення позову про визнання заперечуваного правочину заповіту від 18 грудня 2002 року - недійсним виникло до 1 січня 2004року. Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України 2003 року та частини 1 статті 59 Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на момент вчинення вищевказаного правочину, правочин (угода), визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (укладення). Таким чином, суд вважає, що при вирішенні даного позову про визнання заповіту [PERSON] від 18 грудня 2002 року недійсним слід застосовувати законодавство, що діяло раніше, а саме - Цивільний кодекс України 1963 року. За змістом ч.1 та 2 ст. 534 Цивільного кодексу України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.544 Цивільного кодексу України 1963 року заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської [PERSON] народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії. Відповідно до вищенаведених встановлених в судовому засіданні обставин заповідачем спадкодавцем [PERSON] на випадок його смерті було складено два нотаріально посвідчені заповіти, в тому числі 10 листопада 1995 року на користь позивачки [PERSON], а також 18 грудня 2002 року на користь відповідачки [PERSON]. Враховуючи вищенаведені вимоги ч.1-3 ст.544 Цивільного кодексу України 1963 року [PERSON] своїм новим заповітом від 18 грудня 2002 року на користь відповідачки [PERSON], а також складеною ним власноручно заявою від 18 грудня 2002 року на імя Голови [PERSON] сільської ради Бориспільського району він скасував свій попередній заповіт на користь позивача [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання заповіту [PERSON] від 18 грудня 2002 року недійсним, позивачка посилається на вимоги ст.55 Цивільного кодексу України 1963 року, відповідно до яких угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Відповідно до вимог частини 1 статті 15-1 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, зазначених в статті 5 цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Сторонам по справі були розяснені їх процесуальні права та обовязки а також наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, в тому числі щодо права позивача змінити підставу або предмет позову та обовязку сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. Так, для визначення наявності такого стану, в якому [PERSON] на момент укладення правочину 18 грудня 2002 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, судом була призначена та проведена комплексна нарколого-психіатрична експертиза. Згідно з висновком посмертної комплексної нарколого-психіатричної експертизи №1030 від 01 жовтня 2009 року /т.2 а.с.125-127/ [PERSON] на період підписання заповіту 18.12.2002 року виявляв ознаки Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю (МКБ-10:F-10.71; МКБ-9: Хронічний алкоголізм з деградацією особистості). [PERSON] в період підписання заповіту 18.12.2002 року виявляв ознаки Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю (МКБ-10:F-10.71; МКБ-9: Хронічний алкоголізм з деградацією особистості), яке суттєво вплинуло на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період часу, що цікавить суд. Обґрунтовуючи висновки експертизи, експерти посилалась на покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в своїх показах пояснювали, що [PERSON], починаючи з 2000 року став зловживати алкоголем, та довідку Бориспільської центральної районної лікарні від 04 жовтня 2004 року, про те, що [PERSON] перебував на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з приводу хронічного алкоголізму з 27.12.2002 року. Даючи оцінку фактичним обставинам справи та враховуючи досліджені в свудовому засіданні докази: - покази допитаних в судовому засіданні свідків, жоден з яких, крім секретаря Гірської сільської ради Бориспільського району [PERSON], не бачили [PERSON] в день складення ним заповіту 18 грудня 2002 року, - висновок, проведеної по цивільній справі №2-21/2005 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради про визнання заповіту недійсним, судово-почеркознавчої експертизи від 06 вересня 2004 року, відповідно до якого якому-небудь значному впливу тимчасових збиваючих факторів (таких як тяжкий хворобливий стан, сильне нервове потрясіння, сильне алкогольне спяніння, вкрай незручна поза виконання, тощо) [PERSON] при виконанні заяви про скасування заповіту на імя Голови [PERSON] сільської ради від 18 грудня 2002 року та заповіту на користь [PERSON] від 18 грудня 2002 року - не піддавався, - а також висновок посмертної комплексної нарколого-психіатричної експертизи [PERSON], згідно з яким також однозначно не встановлено, що [PERSON] в момент укладання ним заповіту 18 грудня 2002 року перебував у такому стані, в якому він не міг усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, - суд прийшов до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те що в момент вчинення правочину, складання та нотаріального посвідчення заповіту на користь [PERSON] та скасування попереднього заповіту на користь [PERSON] 18 грудня 2002 року, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суду надано не було а не зазначено джерел їх здобуття. Сам факт вживання [PERSON] алкоголю, про що зазначала частина допитаних в судовому засіданні свідків, а також встановлені посмертною комплексною наколого-психіатричною експертизою у [PERSON] ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю ( хронічний алкоголізм з деградацією особистості) не можуть бути підставою для визнання недійсним вчиненого ним правочину, оскільки [PERSON] за своє життя не був позбавлений або обмежений у дієздатності, на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР „Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання з приводу хронічного алкоголізму не лікувався та на обліку в Бориспільській центральній районній лікарні в лікарів нарколога чи психіатра станом на 18 грудня 2002 року не перебував, що підтверджується відповідними довідками вказаних медичних закладів /т.2 а.с.-148,151, 155/. З моменту вчинення правочинів 18 грудня 2002 року до своєї смерті 30 листопада 2003 року [PERSON] дійсність складеного заповіту та заяви не оспорював. З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що всупереч твердженням позивача, досліджені судом докази свідчать про те, що в момент укладення оспорюваного заповіту від 18 грудня 2002 року [PERSON] не перебував в такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, а отже відсутні зазначені позивачем підстави, передбачені статтею 55 Цивільного кодексу України 1963 року, для визнання вищевказаного правочину недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed