Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок № 11 по провулку Шевченка в с. Лиман Зміївського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після померлого 24 вересня 2015 року [PERSON], третя особа Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області, в якому вказав, що 24.09.2015 року помер його батько\~[PERSON], після смерті якого залишилася спадщина\~у вигляді вищезазначеного житлового будинку. Як на момент смерті [PERSON], так і тривалий час до цього позивач проживав разом з батьком, а отже фактично прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Однак, на даний момент [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок № 11 по пров. Шевченка в с. Лиман Зміївського району Харківської області, оскільки при оформленні Договору дарування, на підставі якого батько позивача набув права власності на вказаний будинок, не було дотримано процедури його нотаріального посвідчення, що є підставою для визнання його недійсним. При цьому, вказаний Договір [PERSON] було зареєстровано в Зміївському МТП. На підставі вищевикладеного [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, 04.01.2017 року до суду надійшов лист Лиманського сільського голови [PERSON], в якому останній просив розгляд справи проводити за відсутності представника Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Так, з копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 562144, виданого виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що 08 березня 2000 року померла [PERSON], актовий запис № 21 (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 513247, виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер 24 вересня 2015 року, актовий запис № 153 (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: с. Лиман Зміївського району Харківської області, пров. Шевченка, 11, що належав померлому [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого 17 березня 1994 року секретарем виконкому Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с. 6, 12, 16-17). З копії довідки № 889, виданої 07.10.2016 року Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрований на території ради за адресою: с. Лиман, пров. Шевченко, 11, з 22.10.1997 року по день смерті 24.09.2015 року. Крім нього, на момент смерті і по теперішній час за вказаною адресою більше ніхто не проживає і не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти (а.с. 10). З копії довідки від 17.07.1993 року, виданої Лиманською селищною радою народних депутатів Зміївського району Харківської області, вбачається, що [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], фактично прийняв спадщину після померлої 27.02.1988 року бабці [PERSON] (а.с. 11). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-ВЛ № 085123, виданого Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 50 (а.с. 7). За інформацією Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 05.01.2017 року вих. № 02/01-16 після померлого 24 вересня 2015 року [PERSON] до нотаріальної контори 09.03.2016 року надійшла заява про прийняття спадщини від сина померлого [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 28). В той же час, відповідно до листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 28.10.2016 року вих. № 1801/02-14, позивачу розяснено, що з поданих ним документів разом з заявою про прийняття спадщини після померлого 24.09.2015 року батька [PERSON], встановлено, що житловий будинок № 11 з надвірними будівлями по пров. Шевченка в с. Лиман Зміївського району Харківської області, який переходить у спадок, зареєстрований на імя померлого [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Лиманської селищної ради Зміївського району Харківської області 17.03.1994 року за р. № 16. Вказаний документ не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого, оскільки згідно ст. 34 Закону України «Про нотаріат», який вступив в дію з 01.01.1994 року, договори відчуження нерухомого майна посвідчуються виключно державними або приватними нотаріусами України. Посадові особи виконкомів сільських, селищних, місцевих рад з введенням в дію вищезазначеного Закону, позбавлені права посвідчення договорів (а.с. 8). На підставі заяви [PERSON] була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що після смерті 24.09.2015 року [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від сина померлого [PERSON], який є єдиним спадкоємцем, однак, позивач не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок № 11, який розташований в с. Лиман Зміївського району Харківської області, пров. Шевченка, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ч. 1\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до абз. 2-3 п. 23\~Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~\~Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців,\~\~які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, судом встановлено, що померлий 24.09.2015 року [PERSON] був власником житлового будинку № 11 по провулку Шевченка в с. Лиман Зміївського району Харківської області, який належав останньому на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Лиманської селищної ради народних депутатів 17.03.1994 року, р-р № 16, зареєстрованого в Зміївському МДПТІ 24.03.1994 року за р-р в кн. 3-303, однак без дотримання процедури його нотаріального посвідчення, що стало підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Отже, враховуючи, що іншим шляхом позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Outcome: approved