Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

18.05.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47274731 від 10.06.2019 р. державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченка М.О., яким право власності на земельну ділянку, площею 0,100 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5123755800:01:002:1420 було зареєстроване за [PERSON] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.08.2021 р. - в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено ; скасовані заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.05.2021 у виді заборони уповноваженим особам на державну реєстрацію прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна, а саме земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,100 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5123755800:01:002:1420 (а.с. 113-121). Так, під час проведення судових дебатів в судовому засіданні 25.08.2021 р., представником відповідача за ордером адвокатом Шевцовим А.В. було зроблено заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, з урахуванням того, що сторона відповідача з об`єктивних причин не могла попередньо знати яку кількість судових засідань буде проведено, який обсяг правничої допомоги необхідно буде надати відповідачу у зв`язку з розглядом справи та яким буде остаточний розмір судових витрат які відповідач понесе у зв`язку з розглядом справи та представник відповідача, а тому сторона відповідача має намір в 5-ти денний термін подати суду документальні докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 02.09.2021 р. представник відповідача [PERSON] адвокат Павлишин А.І. звернувся до суду з письмовою заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, надавши до неї документальні докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу в загальній сумі 20000 грн. (а.с. 124-142). В судове засідання призначене на 16.09.2021 р. відповідач та його представник не з`явились, надіславши на електронну адресу (скриньку) суду клопотання від представника [PERSON] адвоката Павлишина А.І., в якому він просив суд розглянути справи за його відсутності, підтримавши свої вимоги вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, які просив задовольнити у повному обсязі. Позивач та його представник у судове засідання призначене на 16.09.2021 р. не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про проведення судового засідання без їхньої участі або письмових пояснень суду не надали. Дослідивши матеріали цивільної справи, заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та додані до неї документальні докази, суд дійшов наступних висновків. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У відповідності до ст. 246 ЦПК України, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Частиною 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що представництво інтересів відповідача [PERSON] в даній цивільній справі здійснювали адвокати адвокатського бюро «Павлишин та партнери» адвокат Павлишин А.І. та адвокат Шевцов А.В. згідно адвокатських ордерів (а.с. 87,101). Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2021 р. між відповідачем [PERSON] (клієнт) та адвокатським бюро «Павлишин та партнери» (адвокат) був укладений Договір про надання правничої допомоги № 25-05/21 від 25.05.2021 р., за умовами якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а саме вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії або надати клієнту за його дорученням інші послуги юридичного характеру, що зазначені нижче та які разом і незалежно від їх змісту іменуються в тексті договору «послугами» або «дорученням», а клієнт зобов`язується сплатити за них відповідну плату (а.с. 129). Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, клієнту надаються на території України наступні послуги та виконуються наступні доручення клієнта, що відповідають галузям права, в яких спеціалізується адвокат, зокрема але не виключно надання правової допомоги та представлення інтересів клієнта у судовому процесі про скасування рішення про державну реєстрацію. 01.06.2021 р. між АБ «Павлишин та партнери» та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1Ч від 01.06.2021 до договору про надання правничої допомоги № 25-05/21 від 25.05.2021 р., згідно п. 1.1. якої сторони встановили фіксований мінімальний розмір оплати за надання адвокатом послуг в рамках справи № 509/2391/21, що розглядається Овідіопольським районним судом Одеської області в розмірі 20000 грн. (а.с. 130-133). Відповідно до п. 1.2. додаткової угоди разі, якщо час, витрачений адвокатом на надання клієнту правничої допомоги в рамках справи № 509/2391/21 перевищить 20 годин, оплата послуг адвоката здійснюється відповідно до ставки погодинної оплати роботи адвоката. Пунктом 1.3.1. додаткової угоди встановлено, що вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн. та визначається у еквіваленті ЄВРО згідно котируванням між банківського валютного ринку України на узгоджену сторонами дату або в робочий день, що передує даті укладання Договору (Додаткової угоди). Для цілей цього пункту курс євро до гривні розуміється сторонами як середній курс продажу євро за гривню. Згідно п. 1.3.3. додаткової угоди вартість часу проїзду адвоката до клієнта або по його дорученнях, розраховується виходячи з погодинної ставки адвоката, помноженої на коефіцієнт 0,5. Суд з`ясував, що представником відповідача [PERSON] адвокатом Павлишиним А.І. надано детальний опис робіт (наданих послуг) від 28.08.2021 р., згідно з яким загальна кількість годин, витрачених на надання правової допомоги клієнту становить 23 години, з яких 6 годин витрачено на дорогу для прибуття у судові засідання (а.с. 142). Згідно із Актом здачі-прийняття наданих послуг № 1 від 28.08.2021 до договору про надання правничої допомоги № 25-05/21 від 25.05.2021 р. - загальна вартість послуг з надання правничої допомоги становить 20000 грн. (а.с. 132). При чому, в зазначеному акті наведено перелік послуг, що були надані, кількість витраченого часу та вартість послуг. На підставі виставленого адвокатським бюро рахунку-фактури № 1 від 28.08.2021 р., за надані послуги правничої допомоги відповідачем було перераховано на рахунок адвокатського бюро 20000 грн., що підтверджується квитанцією № N162D4490M від 30.08.2021 р. та випискою по рахунку адвокатського бюро від 30.08.2021 р. (а.с. 133-135). Обґрунтовуючи відповідність\~критерію співмірності\~та розумності\~вартості послуг\~з надання\~правової допомоги,\~представник відповідача\~посилається на\~відомості податкової\~звітності бюро\~та вказує,\~що за\~перше півріччя\~2021\~року розмір\~оподатковуваного доходу\~АБ «Павлишин\~та партнери»\~становив 3653662,78\~грн.\~та вказує,\~що оскільки\~загальна кількість\~робочих днів\~за перше\~півріччя становить\~121\~робочий день\~по 8\~робочих годин,\~а в\~складі бюро перебуває два\~адвокати:\~Павлишин А.І.\~та Шевцов\~А.В.,\~то середній розмір оплаченої вартості 1 години роботи адвоката АБ «Павлишин та партнери» становить 1887,22 грн. (а.с. 136-141). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Надаючи оцінку того, які саме дії підпадають під поняття «Представництво» та підлягають відшкодуванню як витрати на правову допомогу, Верховний Суд в своїй Постанові № 910/7586/19 від 25.05.2021 р. зазначив, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому, паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. З огляду на що колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта та відповідно, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Отже, правова допомога - є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07.07.2021 р. по справі № 910/12876/19, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, серед іншого, зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. В постанові від 19.07.2021 р. по справі № 910/16803/19 Верховний Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, дійшов до висновку, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. За змістом частини 1 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як передбачено частинами 2 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, на думку суду, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи позивачем під час розгляду справи не заявлялось відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає до уваги вказані в рахунку розміри фактичних витрат за надання правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши надані суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Павлишиним А.І. документальні докази витрат на правову допомогу адвоката, суд прийшов до висновку про належність, допустимість та достатність доказів, якими в повній мірі документально доведено суду розмір судових витрат на правничу допомогу адвоката по справі № 509/2391/21 та заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. є співмірною та підтвердженою документально. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] відмовлено в позові до [PERSON] та останнім понесені документально підтверджені витрати на отримання правничої допомоги в сумі 20000 грн., які були заявлені до відшкодування, однак така вимога не була розглянута судом під час ухвалення рішення суду від 25.08.2021 р., суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення суду та стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати з надання правничої допомоги у розмірі 20000 грн.

Outcome: approved