Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

19 липня 2017 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, до досягнення ним повноліття і на весь період навчання до 23-х років. Позивачка вказує на те, що з 27.04.2001 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити. Звернула увагу суду на те, що дитина навчається на неповному державному забезпеченні , а після закінчення військового ліцею одразу поступить до навчання до Вишу, отже є цілком доцільним одразу стягнути аліменти на весь період навчання. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згодний сплачувати аліменти лише у розмірі 25% від заробітку та лише до досягнення сином повноліття, оскільки де він буде навчатися в подальшому невідомо. Надав суду заперечення в частині стягнення аліментів, оскільки під час перебування нашого сина в якості абітурієнта та в подальшому навчанні всі моральні та матеріальні потреби були компенсовані з його боку, отже аліменти неможливос стягувати за період з липня 2017 року оскільки цей час син і так був на йогоу триманні. Також зазначив, що згоден сплачувати аліменти виключно на рахунок сина, а не позивача, оскільки остання не завждив витрачає отримані кошти саме на потреби дитини, а не свої власні. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 27.04.2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Наданими відповідачем заперечення достеменними доказами не підтверджується, що всі витрати на утримання сина та його вступом до навчального закладу ніс саме він ( матеріальні витрати на забезпечення найманого житла, проїзду, харчування взагалі письмовими доказами не підтверджено, а квитанції щодо сплати коштів складені не від імені відповідача як платника цих коштів). За такого, хоча і не підтверджується матеріалами справи факт ухиляння відповідача від сплати аліментів, проте, оскільки сторони добровільної остаточної згоди не досягли, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів з моменту подачі позову і лише до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позивача стягнення аліментів на весь період навчання до 23-х років, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дитина навчається в ліцеї, і відсутні докази зарахування до вузу, що унеможливлює захист судом наявних прав на майбутнє.До того ж нормами чинного законодавства передбачено стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини тобто до досягнення дитиною 23-х років али і по досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років. Згідно із п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, позивач просить суд стягнути аліменти у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, проте ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 09.07.2017 року),мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до її повноліття. Що стосується заперечень відповідача стосовно сплати аліментів на рахунок сина, то суд не може їх прийняти до уваги, сокільки [PERSON] не є учасником процесу, своїм правом самостійно звернутися до суду з позовом до батька про стягнення аліментів не скористався, а щодо неналежного використання аліментів позивачкою , то ст. 186 СК України передбачено право платника аліментів звертатися до уповноважених державних органів щодо контролю за їх використанням. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial