Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

18 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], вказуючи на те, що останній в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] не надає, хоча та її й потребує, від так просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті, позивач [PERSON] подала суду заяву про зменшення розміру, стягуваних аліментів, та, як наслідок, просила стягнути на її користь з [PERSON] на утримання доньки аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів його доходу, а розгляд справи - провести у її відсутність / а. с. 18 /. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову з урахуванням внесених до нього змін та розгляд справи у його відсутність / а. с. 19 /. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, письмовими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 14 листопада 2008 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області / а. с. 4 /. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, позивач [PERSON] проживає в с. Хвощове Шишацького району разом з донькою [PERSON], 2008 року народження / а. с. 5 /. За правилами статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судоми окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і / або / у твердій грошовій сумі, що витікає з вимог ч. 3 ст. 181 СК України. Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню доньки [PERSON], добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач, який є працездатним та має регулярний дохід / а. с. 13 /, не подав суду доказів своєї неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Виходячи з того, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з правовою допомогою, у розмірі 75 грн. 00 коп., оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які документальні дані про понесення нею таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial