Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

17 квітня 2019 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис на строк 6 (шість) місяців стосовно [PERSON], яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати за адресою її проживання вул. Миру, 1/137 вк.43 в м. Старокостянтинові; заборонити наближатися на відстань до 600 м до місця її проживання вул. Миру, 1/137 вк.43 в м. Старокостянтинові; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися зі нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з нею, спілкуватись із нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вона на протязі останніх місяців постійно потерпає від насильства, яке чинить [PERSON] бувший співмешканець її доньки [PERSON]. Кривдник поводить себе агресивно по відношенню до неї, систематично вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство. Так у січні 2019 року [PERSON] пошкодив вхідні двері у її квартирі, а 22.02.2019 року за місцем її роботи наніс їй тілесні ушкодження, у звязку з чим вона лікувалася. В березні 2019 року вона змушена була звертатися в Старокостянтинівський міський кризовий центр за допомогою, де її направили до Старокостянтинівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, як жертві домашнього насильства. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просять її задовольнити, оскільки є висока вірогідність повторення вчинення кривдником насильства та настання тяжких наслідків. Заінтересована особа та її представник у судовому засіданні просять відмовити у задоволенні заяви посилаючись не те, що за фактом нанесення 22.02.2019 року заявнику [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а тому вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства. Крім того, заявником не доведено вірогідність повторного вчинення насильства та настання тяжких наслідків. Також, заборона перебувати за адресою проживання заявника вул. Миру, 1/137 вк.43 в м. Старокостянтинові, ускладнить виконання договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо здійснення батьківських прав по вихованню їх малолітньої дочки [PERSON], оскільки місцем проживання дитини визначено за місце проживання заявника. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] в лютому 2019 року потерпіла від насильства, яке чинить кривдник [PERSON] бувший співмешканець її доньки [PERSON] та батько її внучки [PERSON] Так, 22.02.2019 року кривдник [PERSON] за місцем роботи [PERSON] наніс останній тілесні ушкодження, у звязку з чим вона лікувалася у стаціонарі з 22.02.2019 року по 10.03.2019 року. За фактом нанесення 22.02.2019 року заявнику [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. 25 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Старокостянтинівського міського кризового центру за допомогою, де її направили до Старокостянтинівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, як жертві домашнього насильства. Вказані обставини підтверджуються: виписним епікризом стаціонарного хворого [PERSON] №158/50 від 01.03.2019 року; заявою [PERSON] від 22.02.2019 року про вчинення злочину; висновком судово-медичної експертизи №12 від 14.03.2019 року про наявність у [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя; повідомленням від 12.04.2019 року про підозру [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України, за фактом нанесення останнім 22.02.2019 року [PERSON] тілесних ушкоджень; направленням Старокостянтинівського міського кризового центру від 25 березня 2019 року [PERSON] за допомогою до Старокостянтинівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, як жертві домашнього насильства. Розділом IV глави 13\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошує п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст.\~1\~цього Закону домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У частині 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6\~ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обовязків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, суд не бере до уваги доводи [PERSON] та його представника про те, що заява [PERSON] підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, а не в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного. Так,\~ч.10\~ст.26 Закону\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» передбачено,\~що у разі порушення кримінального провадження у звязку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обовязків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, повязаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом\~України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Як вбачається із наведеної норми даного Закон, особа має підозрюватись чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, повязаного з домашнім насильством, тобто за ст. 126-1 КК України. Згідно повідомленням про підозру від 12.04.2019 року, [PERSON] за фактом нанесення 22.02.2019 року [PERSON] тілесних ушкоджень підозрюється за ч.2 ст.125 КК України. Будь-яких повідомлень про підозру чи притягнення [PERSON] за ст. 126-1 КК України (домашнє насильство) суду не надано, а тому вказана заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не в порядку кримінально судочинства. Також, суд не бере до уваги твердження [PERSON] та його представника про те, що заборона перебувати за адресою проживання заявника вул. Миру, 1/137 вк.43 в м. Старокостянтинові, ускладнить виконання договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо здійснення батьківських прав по вихованню їх малолітньої дочки [PERSON], оскільки місцем її проживання визначено за місце проживання заявника [PERSON] При цьому, суд виходить з наступного. Так, вказаний договір укладеного добровільно між [PERSON] та [PERSON] щодо здійснення ними батьківських прав по вихованню та визначення місцем проживання їх малолітньої дочки [PERSON] та може бути змінений за згодою сторін, а видача обмежувального припису не обмежує права [PERSON] щодо участі у вихованні дочки. Суд також не бере до уваги покази свідка [PERSON], оскільки вона є матірю заявника [PERSON] та перебуває у неприязних відносинах із [PERSON] В силу ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved