Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

19.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначивши, що з 09.12.1983 року по 08.06.2018 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 07.06.2018 року позивача було звільнено за ч.3 ст.38 КЗпПУ за власним бажання у звязку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору. В день звільнення підприємство відповідача не провело остаточний розрахунок із позивачем. З урахуванням порушень діючого законодавства України з боку ПАТ «Запоріжжяобленерго», позивач просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 64744,58 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду. Ухвалою суду від 21.09.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано у відповідача довідку про середню заробітну плату позивача. 19.10.2018 року від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для надання витребуваних документів, а також зазначено, що позивачу частково сплачена заборгованість у сумах 3255,82 грн. і 6306,42 грн. за вересень 2017 року. 13.11.2018 року від відповідача надійшла довідка про середній заробіток позивача, а 14.11.2018 року довідка про розмір заборгованості по заробітній платі. 10.12.2018 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій зменшено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати до 58683,06 грн., та розраховано розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по 11.12.2018 року в розмірі 53059,50 грн., а також уточнено вимоги про стягнення судових витрат в розмірі 3742,00 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі підтримує на суму 58236,85 грн. (з урахуванням виплати 22.11.2018 року 245,00 грн., та 07.12.2018 року 201,21 грн.), середній заробіток за весь час затримки розрахунку просить стягнути в розмірі 56324,70 грн. (за період з 08.06.2018 року по день винесення рішення суду 138 днів*408,15 грн.), а судові витрати просить стягнути в розмірі 3742,00 грн. Докази щодо судових витрат надасть протягом пяти днів, тому просить призначити додаткове судове засідання для вирішення питання про стягнення судових витрат. 14.11.2018 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, відзив підтримує, просить відмовити у позовних вимогах [PERSON] Станом на час розгляду справи відзив на позовну заяву не надходив. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 09.12.1983 року, остання посада на підприємстві електромонтер з експлуатації розподільних мереж 4 групи кваліфікації. 08.06.2018 року [PERSON] звільнено за ч.3 ст.38 КЗпПУ за власним бажання у звязку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору, про що було видано наказ № 2503-к від 07.06.2018 року та внесено запис до трудової книжки під № 16. Виходячи із повідомлення, виданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачеві при звільненні, з вересня 2017 року відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату. На день звільнення позивача, борг ПАТ «Запоріжжяобленерго» по заробітній платі складав 64744,58 грн., що підтверджується довідкою № 616 від 08.06.2018 року. У довідці, наданій відповідачем, зазначено, що станом на 12.11.2018 року заборгованість перед позивачем складає 58683,06 грн. Як вказано представником позивача у заяві, позивачу після 12.11.2018 року було виплачено заборгованість із заробітної плати на загальну суму 446,21 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною, такою що порушує конституційне право [PERSON] на своєчасне отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 14 календарних днів. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що підлягають до сплати, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що на час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року розяснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», середньоденна заробітна плата позивача складала 408,15 грн. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року та від 01 березня 2017 року. В період часу з 08.06.2018 року по 21.12.2018 року (день розгляду справи судом) кількість робочих днів становить 138 днів. Середньоденна заробітна плата позивача складала 408,15 грн. Тому за період часу з 08.06.2018 року по 21.12.2018 року сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку складає 56324,70 грн. (408,15 грн.*138 днів=56324,70 грн.) без урахування всіх податків та зборів. У звязку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як законні та обґрунтовані. Згідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України\~визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до п.5 ч.7 ст..265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи, що представник позивача заявив про те, що на час винесення рішення суду не може надати докази понесених судових витрат, то суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: approved