Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

19.09.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та зазначила, що рішенням Рівненського районного суду від 07.04.2011 р. з відповідача стягнуто на користь позивача, на утримання [PERSON], щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку /доходу/ відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, 10.01.2011 р. і до повноліття дитини. На даний час розмір аліментів призначений за рішенням суду є недостатнім для утримання дитини. Дитина проживає з позивачем. Витрати на її утримання зросли. Змінилися норми СК України, якими врегульовано визначення розміру аліментів на утримання дітей. Протягом останніх семи років відповідач офіційно не працевлаштований, від виконання свого обов'язку утримувати дитину постійно ухиляється. У зв'язку з відсутністю стабільного доходу у відповідача, з якого можливо стягувати аліменти, позивач вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі згідно ст. 184 СК України. Крім того, відповідач ухиляється від свого обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину, які вона несе у зв'язку з навчанням дитини в «Малій Компютерній Академії Шаг» та НЦ «Stert». Ухвалою судді 19.10.2018 р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження на 19.11.2018 р. з викликом сторін. 24.01.2019 р. ухвалою суду прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., у зв'язку з неможливістю сплачувати аліменти у визначеному попереднім рішенням суду розмірі через наявність на утриманні малолітньої доньки, непрацюючої дружини та погіршення його матеріального становища. У відзиві на зустрічний позов позивач-відповідач [PERSON] вказує, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.11.2018 р. боржник [PERSON] погасив свою заборгованість за період з січня 2015 р. по жовтень 2018 р. в сумі 37088,25 грн. лише 14.11.2018 р. Вона з 2012 р. перебуває у новому шлюбі, від якого має ще двох малолітніх синів, [INFO] Відповідачем не надано жодних доказів на погіршення його матеріального стану чи стану здоров'я після винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів. У судовому засіданні 26.02.2019 р. позивач-відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Позивач-відповідач заперечила проти задоволення зустрічних позовних вимог. Вказує, що вона працює та отримує щомісяця близько 5960 грн. Пояснює, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, оскільки він останні чотири роки працював за кордоном в Ізраїлі та купив квартиру у м.Рівне, право власності на яку зареєстровано на його матір. Відповідач-позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. визнав частково, а саме у розмірі 1000 грн. Пояснював, що перебуває у новому зареєстрованому шлюбі з 02.12.2012 р., від якого має малолітню доньку [PERSON], [INFO] Його дружина не працює. Він протягом останніх чотирьох років виїжджає на заробітки за кордон. Пояснює, що не зможе за 5000 грн. прогодувати сім'ю в місяць, оскільки для цього необхідно близько 1000 доларів США. Вказує, що на даний час перебуває у пошуках роботи в Україні, проживає в [ADDRESS]. Тому, зважаючи на тяжкий матеріальний стан, перебування на утриманні малолітньої доньки та непрацюючої дружини, позов визнає частково та просить суд задовольнити вимогу позивача-відповідача щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні представник відповідача-позивача адвокат Сокол Д.С. заперечив щодо задоволення позовних вимог за їх безпідставністю, оскільки жодних доказів на обґрунтування ст.192 СК України позивачем-відповідачем не надано. Вислухавши виступи учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області справа №2-867/11 від 07.04.2011 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі ј частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 10.01.2011 .р. і до повноліття дитини. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції від 24.06.2010 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач-відповідач з 29.04.2012 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох малолітніх синів: [PERSON] та [PERSON], [INFO] Відповідач-позивач [PERSON] з 02.12.2012 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). На даний час положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Судом безспірно встановлено, що з часу постановлення рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан як одержувача так і платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] офіційно не працює, суду джерело та розмір своїх доходів не вказав. Одночасно, вказуючи про своє перебування на заробітках протягом останніх чотирьох років за кордоном, та перебування на його утриманні непрацюючої дружини та малолітньої дитини, які проживають в Україні. Тому із вказаних пояснень неможливо встановити джерело та розмір доходу відповідача-позивача, зокрема і здійснення ним оплати на погашення заборгованості зі сплати аліментів. З пояснень відповідача-позивача встановлено, що він будь-яких кредитних зобов'язань на даний період немає. Згідно ч. 3 ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №31120 від 15.11.2018 р. відповідач-позивач [PERSON] 14.11.2018 р. сплатив 37088,25 грн. на користь стягувача [PERSON] заборгованість по аліментах. Як встановлено судом, відповідач-позивач [PERSON] не працює, останній не доводить джерело походження для оплати витрат, тому суд не обмежується розміром його заробітку, який у судовому засіданні відповідач-позивач суду так і не повідомив. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами відповідач-позивач не довів факт погіршення свого матеріального стану з часу призначення аліментів за рішенням суду та не спростував доводи позивача про зміну її сімейного стану та збільшення витрат на утримання дочки. Враховуючи обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, те, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, збільшення витрат на утримання дитини, зміну сімейного стану одержувача аліментів, те що відповідач є працездатним, фізично здоровим, може працювати і отримувати дохід, та виконувати обов'язок по утриманню дитини, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), та стягувати з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо обґрунтування заперечень до первісного позову та вимог зустрічного позову відповідача-позивача щодо перебування на його утриманні іншої малолітньої доньки та працездатної дружини, яка не працює з 2017 року, то, на думку суду, факти створення нової сім'ї та народження ще однієї дитини у відповідача-позивача не є підставами зменшення утримання на користь спільної з позивачкою-відповідачкою дитини [PERSON], з якою та проживає, і останні не мають ставати у залежність від наведених життєвих обставин платника аліментів, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 (п.23) передбачено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судові витрати по справі згідно ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved