Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

19.08.2014р. ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 73462,77 грн. 02.09.2014р. від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій просять стягнути з відповідачів суму заборгованності в розмірі 69964,54грн. 17.06.2015р. позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 69 964,54грн. Позивач посилався на те, що 14 травня 2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №227059-cred, згідно з умовами якого останнім було отримано кредит у розмірі 30000грн., з кінцевим терміном повернення 12.05.2010р.. Оскільки [PERSON] умови кредитного договору вчасно не виконувалися, утворилася заборгованість, яка становить 69964,54 грн., яку відповідач просив стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. 04.12.2014р. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому посилається на те, що вона договір поруки з банком не укладала та його не підписувала, про існування якого їй не відомо, а тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати. Представник позивача в суді позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, проти задоволення зустрічного позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник позивача (по зустрічному позову) , та позивач [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити зустрічну позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд дійшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що за умовами кредитного договору № 227059-cred від 14.05.2008 року, укладеному між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON], ПАТ КБ ПривтБанк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 30000грн., а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк у розмірі 69964,54грн., про що свідчить розрахунок (а.с.5). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно до ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношенням, в якому одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. За вимогами ст.526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язань відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, встановлено, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором Банк виконав вчасно й повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 30000грн., а відповідач вимоги умов кредитного договору щодо дотримання строків погашення кредити та сплати процентів не виконав. За таких обставин, підлягає стягненню на користь ПАТ КБ ПриватБанк з [PERSON] заборгованість у розмірі 69964,54 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 699,65 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню. Що стосується поручителя [PERSON], то згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №61 від 17.03.2015р. підпис від імені [PERSON], що міститься в рядку «Підпис» графи «Поручитель» в договорі поруки від 14 травня 2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Представник останньої наполягав в суді, що [PERSON] договір поруки ніколи не підписувала. Відтак [PERSON] за боржника [PERSON] перед банком ніколи не поручалася. Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено по справі, [PERSON] договір поруки не підписувала, а тому його слід визнати не дійсним з моменту його укладання та зустрічний позов у цій частині задовольнити. Документально підтверджені витрати, які понесла позивачка за зустрічним позовом згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід покласти на ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved