Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

18.09.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що вона з 01.06.2013 року працювала старшим бухгалтером відділу бухгалтерського обліку та звітності Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом від 26.05.2015 року №174-К її звільнено з вказаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з 02.06.2015 року. Після звільнення з займаної посади відповідач не провів з нею остаточного розрахунку, у зв'язку з чим нею було пред'явлено позов до суду про стягнення з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2015 з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу в сумі 3484,35 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5465,07 грн. Разом з цим, станом на день пред'явлення даного позову відповідач вказане рішення не виконав, у зв'язку з чим зобов'язаний виплатити їй середній заробіток відповідно до статті 117 КЗпП. З наведених підстав позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 10.07.2015 по 17.09.2015 у розмірі 9918,09 грн. Крім того вказує, що діями відповідача по невиплаті належної їй заробітної плати, останній спричинив їй моральну шкоду, що виразилася у залишенні її без засобів до існування та як наслідок у неї виникли хвилювання та переживання з цього приводу, погіршився сон, почалися проблеми зі здоров'ям через постійний стресовий стан, необхідність докладання додаткових зусиль для пошуку коштів на утримання себе, членів її родини. З наведених підстав просить стягнути з відповідача моральну шкоду на підставі положень 237-1 КЗпП України, яку вона оцінює у розмірі 10000,00 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася. 16.10.2015 подала до канцелярії суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, згодна на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач, Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, явки свого представника у судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що згідно заяви позивачки, остання не заперечує проти розгляду справи у такому порядку, суд, ухвалив провести заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 01.06.2013 року працювала старшим бухгалтером відділу бухгалтерського обліку та звітності Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом від 26.05.2015 року №174-К [PERSON] звільнено з вказаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з 02.06.2015 року. Після звільнення з займаної посади відповідач не провів з нею позивачкою остаточного розрахунку, у зв'язку з чим останньою було пред'явлено позов до суду. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2015 з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу в сумі 3484,35 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5465,07 грн. На час розгляду справи вказане рішення відповідачем не виконане. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2015 не виконане, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 10.07.2015 по 17.09.2015 законними та обґрунтованими. Згідно наданого позивакою розрахунку її середньоденна заробітна плата складає 202,41 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки за період з 10.07.2015 по 17.09.2015 складає 202,41*49 дні = 9918,09 грн. Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в повному обсязі та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку в розмірі 9918,09 грн. Щодо вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 273-1 КЗпП України. Стаття 273-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 273-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 273-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що внаслідок грубого порушення відповідачем трудових прав позивачки, а саме, не виплати заробітної плати протягом тривалого часу, остання була поставлена у скрутне матеріальне становище та змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивачки, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 3 000, 00 грн. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин - звільнені від сплати судового збору. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 487, 20 грн., за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди - 487, 20 грн. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial