Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

18.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Зміївського районного комунального водопровідно-каналізаційного підприємства (далі - Зміївське РКВКП) про стягнення суми вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму вихідної допомоги та компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 2078,68 грн., а також компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що він працював на Зміївському РКВКП з 10.01.2003 року майстром очисних споруд. Наказом від 02.12.2013 року № 156-к [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. В день звільнення позивачу не було виплачено всі суми заборгованості по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога. Після звернення позивача до Прокуратури Зміївського району, 30.12.2013 року йому була виплачена заборгованість по зарплаті, однак, так і залишилися не відшкодованими суми вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 2078,68 грн. Оскільки, Зміївське РКВКП порушило вимоги Кодексу законів про працю України при звільненні [PERSON], він був змушений звернутися до суду із даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, [PERSON] просив залишити без розгляду частину його позовних вимог, а саме щодо стягнення зі Зміївського РКВКП на його користь компенсації за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного розрахунку, в іншій частині позов підтримав та просив його задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової кореспонденції, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: З копії трудової книжки позивача вбачається, що [PERSON] працював на Зміївському РКВКП, а 02.12.2013 року був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників /а.с. 5/. Той факт, що 02.12.2013 року [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, окрім копії трудової книжки, підтверджується Довідкою від 17.03.2014 року № 50, з якої також вбачається, що заборгованість Зміївського РКВКП з виплати позивачу заробітної плати становить 2078 (дві тисячі сімдесят вісім) грн. 68 коп., яка складається з суми вихідної допомоги у розмірі 1198 грн. 94 коп. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 879 грн. 74 коп. /а.с. 6/. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 44 цього ж Кодексу передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Таким чином, встановлено, що [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах. Зміївське РКВКП своєчасно не виплатило позивачу всі належні суми при його звільненні, в т.ч. вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку. Враховуючи вищевикладене, відповідач, в порушення вищезазначених норм Закону, не провів своєчасного розрахунку із [PERSON], а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved