Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

17 серпня 2015 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 06 травня 2013\~року між позивачем та померлим [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передав у власність позивача будинок, та квартиру, в свою чергу позивач зобовязався довічно утримувати [PERSON] Проте для нотаріально оформлення договору [PERSON] до нотаріуса не зявився. Позивачу відомо, що деякий час за померлим доглядала [PERSON] тому від предявив позов до неї. Позивач просить суд визнати дійсним договір довічного утримання (догляду) від 06 травня 2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на будинок № 33, що розташований у Дніпропетровській області, Дніпропетровського району, у м.\~Підгородне по вул. Перемоги, визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 5 в м. Дніпропетровську, по вул. Шмідта, буд. 35а, загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. (а.с.3) Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року (справа № 175/3345/15) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності було частково задоволено. Визнано дійсним договір довічного утримання (догляду) від 06.05.2013 року укладеним між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на квартиру № 5 в м. Дніпропетровську, по вул. Шмідта, буд. 35а, загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. В решті позову відмовлено. (а.с.17) За заявою [PERSON] заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року по справі № 175/3345/15-ц, ухвалою суду від 15 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. (а.с.27) Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи був залучений [PERSON]. (а.с.36) 22 лютого 2016 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності було передано за підсудністю на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.65) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року вказану вище цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні. (а.с.71) Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с.119-121) Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим повторно розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с.а.с.72, 106-110,123-125, 128, 135-137). Представник третьої особи в судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити. Вказувала, що договір довічного утримання укладений між [PERSON] та померлим [PERSON] був підписаний не померлим а іншою особою. Зазначала, що між [PERSON] та [PERSON] 06 травня 2015 року був укладений договір довічного утримання, у відповідності до якого померлий передав у власність третьої особи належну йому квартиру. Проте в силу погіршення стану самопочуття [PERSON] не зміг зявитись для підписання договору до нотаріуса. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. (а.с.77-79) Третя особа з доводами свого представника погоджувався, в задоволенні позову просив відмовити. Зазначав, що був особисто знайомий з померлим [PERSON] проте позивача у нього ніколи бачив. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом було встановлено, що [PERSON] належала квартира [ADDRESS], яка була придбана ним в [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №\~3930. (а.с.87) 10 липня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 10 липня 2015 року відділом державної реєстрації сперті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 5432 (а.с.82) В матеріалах справи наявна фотокопія договору довічного утримання (догляду) укладеного між [PERSON] та [PERSON], яка ніким не завірена. Оригінал договору представник позивача надати не зміг, справжність договору оспорювалась третьою особою та її представником, які в судовому засіданні вказували, що мали намір заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, проте не можуть цього зробити через відсутність оригіналу документу. При цьому навіть з фотокопії документу вбачається, що договір не нотаріально посвідчений (а.с.5) Позивач стверджує, що він укладений в простій письмовій формі через те, що [PERSON] для оформлення його в нотаріальному порядку не зявився. Згідно ч.1 ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 220 ЦК України передбачені правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, де в частині першій визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки за формою договір довічного утримання був оформлений з недодержанням вимог, а саме без нотаріально посвідчення, то він є нікчемним. Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. До матеріалів справи не було надано жодного доказу, що померлий [PERSON] викликався та ухилився від нотаріального посвідчення договору довічного утримання. Також не надано жодного доказу, що позивач вчинював дії щодо виконання своїх зобовязань по договору. Таким чином, позивачем не був доведений ні сам факт укладання договору, хоча б і у простій письмовій формі, ні ті обставини, які є підставою для визнання такого договору дійсним. Крім того суд відзначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого №\~57360958 сформованої 14 квітня 2016 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. (а.с.113) З метою сприяння у реалізації прав в порядку ч.\~4 ст.\~10 ЦПК України представнику позивача було розяснено право на заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення співвідповідача. Представник позивача не погоджувався із заміною відповідача чи залученням іншого відповідача, заперечував проти залучення [PERSON] як третьої особи без самостійних вимог. Враховуючи, що у суду відсутні підстави для визнання наданого позивачем примірнику договору дійсним, приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] жодного відношення до вказаної вище квартири не має, суд вважає, що у задоволенні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру № 5 в м. Дніпропетровську, по вул. Шмідта, буд. 35а, загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. слід відмовити, через недоведеність позивачем підстав на які він посилається, як на обґрунтування своїх позовних вимог, а також у звязку з предявленням позову до неналежного відповідача. Залишенню без задоволення підлягає й вимога щодо визнання за позивачем права власності на будинок № 33, що розташований у Дніпропетровській області, Дніпропетровського району, у м.\~Підгородне по вул. Перемоги, через те, що позивачем не вказано жодної підстави та не надано жодного документу, що він має будь-яке відношення до вказаного будинку. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст.\~88 ЦПК України суд приходить до висновку, що у звязку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed