Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

18.09.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд: - розірвати шлюб, між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 17 червня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 275; - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору( а.с.6-9). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.06.2017р. з відповідачем було зареєстровано шлюб, у якому народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, фактично шлюбні стосунки припинені. Позивач зазначає, що спільне господарство сторони не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. На даний час син мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Тому, просила шлюб розірвати, а також враховуючи вік дитини, ставлення батька до дитини, просила суд визначити місце проживання сина з нею, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дитини. У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечували щодо їх задоволення. Третя особа, представник органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сімї Бориспільської міської ради Київської області, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року, який був зареєстрований у Бориспільському міськрайонному відділі державної РАЦС ГТУЮ у Київській області, про що зроблено актовий запис № 275, та що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-ОК № 221714, виданим 17 червня 2017 року (а.с.130. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], 05 серпня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОК № 364921, виданим 10 серпня 2017 року (а.с.14). Встановлено, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сторонами визнано, що примирення між ними неможливо, у звязку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує, що згідно\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Бориспільської міської ради [PERSON] 17 вересня 2018 року (а.с.15), вбачається, що малолітня дитина проживає з позивачем за вказаною в позовній заяві адресою місця проживання позивача [ADDRESS]. Відповідачем не оспорюється, що малолітній син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідно до ч.1 ст.160\~Сімейного кодексу\~України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини. Відповідач визнав позовні вимоги, а отже сторони дійшли згоди щодо місця проживання їхньої малолітньої дитини. Дані про те, що наявні підстави, передбачені ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України, за яких позивачу не може бути передана дитина, у суду відсутні. Враховуючи вік та інтереси дитини, та те, що дитина проживає разом із матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, суд вважає за можливе встановити місце проживання дитини з матірю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене, та ту обставину, що відповідач повністю визнав заявлені позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги\~\~є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн.80 коп.( а.с.1,2). підлягають стягненню на її користь з відповідача. Нормою ч.1 ст.142 ЦПК України визначено, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачу [PERSON] підлягає поверненню з Державного бюджету України половина сплаченого судового збору за квитанціями Ощадбанку №120 та №119 від 18.09.2018 року( а.с.1,2), на загальну суму 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved