Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

18.03.2015 р. перший заступник прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Бориспільське лісове господарство», звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив: - визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 25.11.08 №№ 1469-1478 та від 02.02.10 №№ 81-82; - визнати недійсними державні акти: серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; - визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1335612; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1335426; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1301352; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1302498; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1334840; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1539471; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1326620; - визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 02.04.13 індексний номер: 1335202; -витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером[NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області; - витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки загальною площею 7,92га для ведення індивідуального садівництва, які розташовані на території Гірської сільської ради з наступними кадастровими номерами: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] ( а.с.1-14 т.1). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановами Солом'янського районного суду: від 24.09.08 у справі № 2-а-176-1/08 було задоволено адміністративний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення та вчинити певні дії; від 24.09.08 у справі № 2а-174-1/08 було задоволено позови [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення та вчинити певні дії. На виконання зазначених вище судових рішень, розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 2,5.11.08 №№ 1469-1478 припинено право постійного користування та вилучено 10 земельних ділянок загальною площею 9,9 га (ліси) на території Гірської сільської ради із постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6); розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 02.02.10 №№ 81-82 змінено їх цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев та передано у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказує, що вищевказані розпорядження прийняті Київської обласною державною адміністрацією поза межами компетенції, у зв'язку з чим, видача в подальшому державних актів на право власноті на земельні ділянки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зміна їх цільового призначення з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва, та укладення з [PERSON] договорів купівлі-продажу земельних ділянок відбулося із порушенням вимог земельного законодавства. Зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.10 у справі № 2-а-176-1/08, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.11.12, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.08 скасовано, в позові відмовлено, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.10 у справі № 2-а-174-1/08 скасовано постанову Солом'янського районного суду м.Києва від 24.09.08, також в позові відмовлено. Вказує, що згідно з п. 5 ст. 27 Лісового Кодексу України, а також ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України( у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності, та вилучення таких земельних ділянок з постійного користування відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Звертає увагу суду, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2008 № № 1469-1478, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп», видано в один день - 25.11.08, ними вилучено ліси загальною площею 9,9 га, які знаходились у одному кварталі лісництва, є єдиним лісовим масивом, використовувались для ведення лісового господарства та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Більше того, дані розпорядження прийняті на підставі заяв, які надійшли до обласної адміністрації також упродовж 1 дня. Проекти землеустрою щодо вилучення цих лісових земель розроблялися на підставі дозволів обласної адміністрації, наданих також упродовж 1 дня. В один день укладені і договори на розробку проектів землеустрою. Державну землевпорядну експертизу всі проекти також пройшли упродовж 1 дня. Самі ж розпорядження Київської обласної державної адміністрації про зміну їх цільового призначення також прийняті в один день. Зазначає, що Київська обласна державна адміністрація розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, що свідчить про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом повноважень. Також зазначає, що 10.04.08 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», яким з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок, зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Тобто, станом на момент прийняття обласною адміністрацією спірних розпоряджень, діяли положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.08 № 610-р, дія якого поширюється на ДП «Бориспільський лісгосп», оскільки відповідно до ст. 28 Лісового кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань лісового господарства здійснює покладені на нього повноваження самостійно і через його територіальні органи та орган виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим. Компетентним органом, який наділений повноваженнями розпоряджатися спірними земельними ділянками та приймати рішення про припинення права постійного користування внаслідок добровільної відмови землекористувача являється Кабінет Міністрів України, Київська обласна державна адміністрація не була наділена повноваженнями як щодо передачі земельних ділянок у власність, надання їх у користування, також їх їх вилучення, так і припинення права постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп». З цих підстав вважають, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 25.11.08 №№ 1469-1478 та від 02.02.10 №№ 81-82 прийняті з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. З, 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 17, 20, 122, 142, 149 ЗК України, ст.ст. 21, 27, 31 Лісового кодексу України, п. 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.10 №318-р, підлягають визнанню недійсними, виготовлені та видані на підставі вказаних розпоряджень державні акти відповідно до ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст.ст. 152, 153, 155 ЗК України також підлягають визнанню недійсними, їх державна реєстрація має бути скасована, а земельні ділянки, відповідно до вимог ст.ст. 387,388 ЦК України - повернуті власнику, оскільки спірні земельні ділянки вибули із власності держави поза волею її належного розпорядника в особі Кабінету Міністрів України. Одночасно зазначили, що строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, передбачені ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України не пропущено, оскільки судом касаційної інстанції рішення у справах прийняті у листопаді 2012 року. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено (т.1 а.с.152,153-161). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 січня 21016 року Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено (т.2 а.с.11-18). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилено, рішення апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року залишено без змін (т.2 а.с.54-55). Постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року, рішення апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року задоволено частково, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року, рішення апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.277-284). Одночасно суд касаційної інстанції зазначив, що суди не встановили всіх обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, не з'ясували та не перевірили, з якого моменту Кабінет Міністрів України довідався або міг довідатися про порушення державних інтересів, постановлені у справі рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.. За змістом ч.5 та 6 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2018 року у зв'язку з набранням чинності змін до Цивільного процесуального кодексу України було вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.3 а.с.2-3), за результатами проведення якого - справу призначено до судового розгляду (т.3 а.с.213-214,217). У судовому засіданні прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Малинецький В.А. підтримав пред'явлений позов та просив суд задовольнити його в повному обсязі. Представник КМУ у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань з приводу своєї неявки, письмових пояснень не подали. Представник ДП «Бориспільський лісгосп» Чигир Т.Ф. підтримала позов та просила суд задовольнити його в повному обсязі. Представник Київської обласної державної адміністрації у судове засідання також не з'явився. Проте направив на адресу суду письмові заперечення проти позову (а.с.112 т.1), відповідно яких просив суд відмовити у задоволенні позову, та розглядати справу без участі представника облдержадміністрації. В обґрунтування заперечень вказує, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації №№1469-1478 від 25 листопада 2008 року про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельних ділянок громадянам були прийняті на виконання постанови Солом'янського районного суду м.Києва №2а-174-1/08 від 24 вересня 2008 року та постанови Солом'янського районного суду м. Києва №2а-176-1/08 від 24 вересня 2008 року, якими було зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію надати згоду та затвердити проекти землеустрою щодо припинення користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6), переведення їх із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі у власність позивачам для ведення особистого селянського господарства на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області; вилучити із постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6) земельні ділянки, що визначені для передачі у власність громадянам площею по 0,99 га, розташовану на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області; змінити цільове призначення вилучених за цим рішеннями земельних ділянок з постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп», із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передати їх у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Також вказує, що відповідно до положень п.5 ч.1 ст.31 ЛК України обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для несільськогосподарських потреб земельні ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного значення та припиняють права користування ними. Тобто, вилучення і надання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га для нелісогосподарських потреб належить до повноважень Київської обласної державної адміністрації. Крім цього, в своїх заперечення представник відповідача наголосив на спливі строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]- адвокат Смолякова\~В.Ю. також заперечувала проти задоволення позову, підтримала подані до суду: заяву про застосування строку позовної давності (а.с.161-165 т.3) та відзив на позовну заяву (а.с.170-178 т.3). Вказану заяву обґрунтувала, тим, що прокуратурі Київської області стало відомо про порушення прав позивачів з дня проголошення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року у справі №2а-174/-1/08 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2010 року у справі №2а-176-1/08, а право на пред'явлення даного позову виникло відповідно 23 грудня 2010 року та 18 листопада 2010 року, з дати набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду, та строк позовної давності сплив наприкінці грудня 2013 року. Окремо слід зазначити, що право на позов у прокурора виникло з часу прийняття оспорюваних розпоряджень, тобто відповідно з 25 листопада 2008 року, коли були прийняті Київською обласною адміністрацією Розпорядження №№ 1469-1478. Крім того, вказує, що факт обізнаності у січні 2010 року міжрайонної природоохоронної прокуратури Київської області про передачу вищезазначених земельних ділянок у власність відповідачів та скасування постанов Солом'янського районного суду м. Києва, означає обізнаність з даними обставинами органів прокуратури в цілому, в тому числі першого заступника Прокурора Київської області. У свою чергу, з даним позовом прокурор звернувся до суду в березні 2015 р., у той час як строк позовної давності за вказаними вимогами сплив ще в кінці листопада 2011 року а саме 29 листопада 2011 року). До березня 2015 р. прокуратура Київської області та позивачі не зверталися з позовом до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів, прокурором не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності та не було надано обґрунтованих пояснень щодо наявності поважних підстав пропуску такого строку. Одночасно зазначає, що прокурором не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували виділення земельних ділянок саме «єдиним масивом», у позовній заяві взагалі відсутнє нормативне визначення поняття «єдиного масиву», так само як і посилання на нормативні вимоги щодо часового інтервалу для проведення державної землевпорядної експертизи або видання відповідних розпоряджень про затвердження проектів землеустрою. У свою чергу, факт того, що землі, які виділялися відповідачам відносилися до категорії лісових сторонами не оспорюється та підтверджується довідками управління Земельних ресурсів у Бориспільському районі про те, що згідно даних державного земельного кадастру (форми 6-зем), земельні ділянки знаходяться на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (за межами населеного пункту). У зв'язку з чим, вважають, що Київська обласна адміністрація при прийнятті розпоряджень від 25.11.2008 року не перевищила свої повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками. Посилання прокурором на порушення ст.207 ЗК України як підстави для скасування оскаржуваних рішень через обов'язок сплати втрат сільськогосподарських угідь у зв'язку зі зміною цільового призначення земельних ділянок, не може братися до уваги, оскільки відповідно до приписів п.4 Постанови Кабінету міністрів України від 17 листопада 1997 року №1279, відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для цілей, не пов'язаних із веденням сільського і лісового господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок. Таким чином, факт відшкодування втрат не є обставиною, яка впливає на законність оскаржуваних розпоряджень. Вважають, що позовні вимоги не підтверджуються наданими прокурором та дослідженими у засіданнях доказами. Крім того, не надано жодних доказів того, що Кабінет Міністрів України не мав об'єктивної можливості бути обізнаним про зміст оскаржуваних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації. Позивач у справі ДП «Бориспільський лісгосп Позивач у справі ДП «Бориспільський лісгосп» 29.12.2007 р. надавав свої висновки про погодження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп» та зміни їх цільового призначення, а у січні 2010 р. відповідачам та третім особам направляв листи з копіями оскаржуваних розпоряджень. А отже, ДП «Бориспільський лісгосп» мало можливість та було обізнано про наявність розпоряджень Київської обласної державної адміністрації №№ 1469-1478 від 25 листопада 2008 року ще з часу їх прийняття, проте не скористався правом їх оскарження у межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. За наведених обставин, оскільки позов не доведено, просили суд з цих підстав відмовити у позові, не застосовуючи як підставу для відмови у позові, пропуск строку позовної давності. У випадку, коли суд дійде висновку про можливість задоволення позовних вимог у зв'язку з їх доведеністю, у такому випадку просили суд до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності, та відмовити у позові. Інші учасники цивільного процесу судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та заперечень по суті позову не подали. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Солом'янського районного суду від 24.09.08 у справі №2-а-176-1/08 задоволено адміністративний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. до Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення та вчинити певні дії. Визнано протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації відвести позивачам земельну лісову ділянку кожному по 0,99 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишенківське лісництво, квартал 6) на території Гірської сільської ради Бориспільського району . Визнано протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації відвести відповідачам земельні лісові ділянки кожному площею по 0,90 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель ДП «Бориспільський лісгосп» Вишеньківське лісництво», квартал 6 на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області. Зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію надати згоду та затвердити «Проект землеустрою щодо припинення права користування земельною ділянкою ДП «Бориспільський лісгосп», перевести зазначену земельну ділянку із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі у власність Позивачам для ведення особистого селянського господарства на території сільської ради, виготовлений індивідуально на позивачів; вилучити з постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6) земельну ділянку, що визначена для передачі у власність позивачам земельні ділянки по 99 га кожному на території Гірської сільської ради; змінити цільове призначення, вилучених за цим рішенням земельних ділянок з постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп», із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію сільськогосподарського призначення та передати їх у власність позивачам в розмірі 0,99 га кожному для ведення особистого селянського господарства (а.с. 15-18 т.1) Постановою Солом'янського районного суду від 24.09.08 у справі № 2а-174-1/08 задоволено позови [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Київської обласної державно адміністрації про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення та вчинити певні дії (а.с.25-28 т.1). На виконання вказаних постанов Солом'янського районного суду м.Києва, головою Київської обласної державної адміністрації було видано розпорядження від 25.11.08 №№1469-1478, якими припинено право постійного користування та вилучено 10 земельних ділянок загальною площею 9,9 га (ліси) на території Гірської сільської ради із постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6); змінено їх цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев та передано у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 37-41,47-51, т.1) У подальшому, на підставі даних розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації, Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі були видані державні акти (а.с.32-36, а.с.42-46 т.1): -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9901 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9900 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9901 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради; -серії [NUMBER] від 12.09.11 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9901 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Гірської сільської ради. Як стверджує прокурор, про що зазначено у позовній заяві (а.с.5 т.1), 02 лютого 2010 року Київською обласною державною адміністрацією були видані розпорядження за №№81-82, якими було змінено цільове призначення земельних ділянок з цільового призначення - «для ведення особистого селянського господарства» на цільове призначення - «для ведення індивідуального садівництва», а також, що на підставі даних розпоряджень було виготовлено та видано державні акти на право власності на землю: серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON], серії [NUMBER] від 29.12.12 на право власності [PERSON] І хоча, належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин прокурором та іншими учасниками справи належних і допустимих доказів надано не було, суд враховує, що відповідачі ці обставини, щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок, не оспорюють. У подальшому, зазначені земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], на підставі договорів купівлі-продажу від 01 квітня 2013 року та 02 квітня 2013 за №№ 243, 239, 301, 235,227,223,247, 251 відповідно, були відчужені на користь [PERSON], що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.52-68 т.1). Також, встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2010 року за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2008 року, скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Київської обласної держадміністрації про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення та вчинити певні дії-відмовлено у повному обсязі (а.с.19-21 т.1). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2012 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2010 року залишено без змін (а.с.22-24 т.1). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2008 року, скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відмовлено у повному обсязі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2013 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2010 р. по справі № 2а-174-1/08- залишити без змін (а.с.29-31 т.1). З доводів прокурора вбачається, що розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 25.11.08 №№ 1469-1478 та від 02.02.10 №№ 81-82 прийняті поза межами компетенції, у зв'язку з чим, видача в подальшому державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам, зміна їх цільового призначення та укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок відбулось із порушеннями та суперечать вимогам законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними. Зазначив, що підставою для прийняття розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 25.11.08 №№ 1469-1478 були незаконні рішення судів, які були скасовані судами вищих інстанцій, тобто були незаконними в частині зобов'язання адміністрації прийняти дані розпорядження. Зокрема, прокурор вказав на те, що зазначені розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації, якими вилучено та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Бориспільське лісове господарство», видані упродовж одного дня, ними вилучено ліси загальною площею 9,9 га, які знаходились у одному кварталі лісництва, що є єдиним лісовим масивом, та використовувались для ведення лісового господарства. Одночасно вказує, що розпорядження були прийняті на підставі заяв, які надійшли до обласної адміністрації також упродовж 1 дня; проекти землеустрою щодо вилучення цих лісових земель розроблялись на підставі дозволів обласної адміністрації, наданих також упродовж 1 дня. В один день укладені і договори на розробку проектів землеустрою, державну землевпорядну експертизу всі проекти також пройшли упродовж 1 дня. Крім того, розпорядження Київської обласної державної адміністрації про зміну їх цільового призначення також прийняті в один день. Зазначене свідчить про те, що Київська обласна державна адміністрація розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, під час дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.08 № 610-р, дія якого поширюється на ДП «Бориспільський лісгосп». Отже, мало місце перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом повноважень, а саме ст.19 Конституції України, ст.ст. 3,7 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 17,20,122,142,149 Земельного кодексу України та ст.ст. 21, 27,31 Лісового кодексу України. Крім того, вказує, що відповідно до інформації відділу Держземагентства у Бориспільському районі нормативна грошова оцінка спірних земельних становить 3144200 грн. Однак, в порушення ст. 207 ЗК України втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб не нараховувалися та не сплачувалися. І в цьому зв'язку суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України). Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час прийняття оскаржуваних розпоряджень про передачу земельних ділянок лісового фонду у власність третіх осіб) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (статті 21 ЗК України). Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Згідно зі статтею 13 ЗК України саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (ст.56 ЗК України). Відповідно до вимог ст.57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність. Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин)). За змістом ч.4 ст.122 ЗК України обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Водночас, відповідно до вимог ч.7 цієї статті Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Так, згідно з вимогами ч.6 ст.149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті. Відповідно до ч.9 цієї статті Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Так, відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається зі змісту позовної заяви, розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2008 за №№1469-1478 та від 02.02.10 № 81-82, було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування - ДП «Бориспільський лісгосп», та змінено їх цільове призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на « для індивідуального садівництва». З досліджених матеріалів справи встановлено, що оспорювані розпорядження, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування одного й того самого постійного користувача, видано в один день, ними вилучено окремі земельні ділянки, які використовувалися для ведення лісового господарства, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення і ці земельні ділянки передано у власність окремим громадянам для ведення особистого селянського господарства. Водночас, зазначені земельні ділянки межують між собою, що підтверджується даними опису меж до Планів меж земельних ділянок, що містяться у Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я [PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] [PERSON], [PERSON] (а.с.32-36,42-46), а також становлять єдиний масив, що підтверджується даними Публічної кадастрової карти України, які знаходяться у публічному доступі. Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора, що Київська обласна державна адміністрація розпорядилась землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, тобто поза межами своєї компетенції , оскільки обласні державні адміністрації не були наділені повноваженнями щодо вилучення лісів площею понад 1 га в межах сіл, лісів, селищ та міст та передачі їх у власність або користування. Органом, уповноваженим приймати рішення про припинення права постійного користування внаслідок добровільної відмови землекористувача був Кабінет Міністрів України, а не Київська обласна державна адміністрація. Водночас, твердження прокурора, що земельні ділянки вибули з постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» поза його волею не відповідає дійсності. Так, з досліджених судом висновків ДП «Бориспільський лісгосп» №№ 712,719 від 29.12.2007(а.с.181,82 т.3), ДП «Бориспільський лісгосп» погодив проекти землеустрою щодо вилучення, припинення права постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» земельною лісовою ділянкою площею по 0,99га. Крім того, згідно з висновками Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі Головного управління земельних ресурсів у Київській області «Про погодження проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп», переведення зазначених земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі їх у власність громадянам ([PERSON], [PERSON].) для ведення особистого селянського господарства на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області» № 19151,19155 від 22.07.2008р. (а.с.183,184 т.3), встановлено, що управління земельних ресурсів у Бориспільському районі погоджує даний проект землеустрою. Відповідно до висновків Державної землевпорядної експертизи землевпорядної документації від 29.08.2008 р., затверджених керівником Головного управління земельних ресурсів у Київській області( а.с.187,188 т.3), поданий на держекспертизу проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6), переведення зазначених земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі їх у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам та правилам, оцінюється позитивно, при умові виконання зауважень, вказаних у п.10 висновку. Крім того, з висновків Київського обласного управління лісового та мисливського господарства № 11 від 15.02.2008 р.(а.с.185,186 т.3) вбачається, що Київське обласне управління лісового та мисливського господарства погоджує проект землеустрою щодо вилучення, припинення права постійного користування та зміни цільового призначення, припинення права постійного користування та зміни цільового призначення земельної лісової ділянки ДП «Бориспільський лісгосп» (Вишеньківське лісництво, квартал 6,7) площею 0,99га , з наступним використанням для не лісогосподарських потреб за умови оформлення правовстановлюючих документів у відповідності до діючого чинного законодавства. Таким чином, вказана прокурором обставина, що земельні ділянки вибули з постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» поза його волею не відповідає дійсності. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2008 року №№1469-1478 та від 02.02.10 № № 81-82 є необґрунтованими, проте задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском прокурором строку позовної давності без поважних на то причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.26 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім цього, в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ч.3-ч.5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. З огляду на це, положення ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Викладене в повній мірі узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними, зокрема в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15 та від 16 вересня 2015 року у справі №6-68цс15. Відповідно до якої положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність вільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Судом встановлено, згідно листа № 185 від 27.01.2010 р. Міжрайонна природоохоронна прокуратура Київської області проводила перевірку додержання вимог органами місцевого самоврядування та виконавчої влади щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду, при цьому в листі зазначено, що перевіркою встановлено, що Київською обласною державною адміністрацією були прийняті розпорядження щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду на підставі рішення Солом'янського районного суду м.Києва від24.09.2008 по справах №2-а-176-1/08, №2-а-175-1/08, №2-а-174-1/08, №2-а-173-1/08( а.с.179 т.3). Наведене свідчить про те, що Міжрайонному природоохоронному прокурору Київської області, та відповідно і Прокуратурі Київської області з січня 2010 року, виходячи, що органи прокуратури в Україні становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим, було відомо про те, що Київською обласною державною адміністрацією 25 листопада 2008 року були прийняті розпорядження №№ 1469-1478 щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду, а отже саме з січня 2010 року слід рахувати прокурору строк позовної давності у даній справі, адже саме з цього часу прокурор мав можливість дізнатися про наявність спірних розпоряджень. Крім того, як вбачається з листа Київської обласної державної адміністрації № 11-28/5160 від 18.10.2018 (а.с.210 т.3), у період 2008-2009 років усі розпорядження, що приймалися головою Київської обласної державної адміністрації, по мірі їх прийняття направлялися до Кабінету Міністрів України. Приймання, перевезення та доставка (вручення) усіх розпоряджень здійснювалося Головним управлінням урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, у тому числі і розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2018 року № 1469-1478. Разом з тим, зазначили, що строк зберігання розрахунків розсилання розпоряджень голови облдержадміністрації, документів з грифом «Затверджую» встановлено 3 роки, реєстрів на відправлену кореспонденцію 1 рік, листування з основної діяльності- 5 років. Термін зберігання зазначених документів закінчився, і вони видалені до знищення в установленому порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі ДП «Бориспільський лісгосп» 29.12.2007 р. надавав свої висновки про погодження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп» та зміни їх цільового призначення, а у січні 2010 р. відповідачам та третім особам направляв листи з копіями оскаржуваних розпоряджень ( а.с. 180-182 т.3). Отже, ДП «Бориспільський лісгосп» було обізнано про вилучення земельних ділянок лісового фонду з користування ДП «Бориспільський лісгосп» для подальшої передачі їх у власність громадянам та мало можливість дізнатись про наявність розпоряджень Київської обласної державної адміністрації №№ 1469-1478 від 25 листопада 2008 року ще з часу їх прийняття, але не скористалися правом їх оскарження у межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Крім того, встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави дійти висновку, що державі, в особі Кабінету Міністрів України та утвореним ним органам, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення, тобто з грудня 2008 року. Як було зазначено вище, Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі Головного управління земельних ресурсів у Київській області Держземагенства України надавало свої висновки «Про погодження проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп», переведення зазначених земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі їх у власність громадянам (зокрема, [PERSON], [PERSON].) для ведення особистого селянського господарства на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області» № 19151,19155 від 22.07.2008р. (а.с.183,184 т.3), а Головним управлінням земельних ресурсів у Київській області Держземагенства України затверджувались висновки Державної землевпорядної експертизи землевпорядної документації від 29.08.2008 р. (а.с.187,188 т.3). В цьому зв'язку суд зазначає, що відповідно до п.1 «Положення про Державне агенство земельних ресурсів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2007 року №614, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони навколишнього природного середовища. Отже, про порушення державних інтересів Кабінет Міністрів України міг довідатися з моменту надходження відповідних «Проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Бориспільський лісгосп», переведення зазначених земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі їх у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області» до відповідного підрозділу Дерземагенства у липні-серпні 2008 року, а отже міг дізнатися про оскаржувані розпорядження Київської обласної державної адміністрації, з моменту їх винесення. Як роз'яснив Вищий Спеціалізований Суд з розгляду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.7 листа «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Суди, інколи відмовляючи в задоволенні позову по суті, додатково підставою для відмови в задоволенні позову зазначають сплив строку позовної давності, що є неправильним. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Якщо встановлено, що право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Враховуючи викладене, строк позовної давності за заявленими позовними вимогами, що визнання недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2008 №№1469-1478 та від 02.02.2010 №№81-82 сплинув у листопаді 2011 року, а щодо визнання недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 02.02.2010 №№81-82 - у лютому 2013 року, оскільки Міжрайонною природоохоронною прокуратурою Київської області вже в січні 2010 року було відомо про оскаржувані розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 25.11.2008 №№1469-1478 у зв'язку проведенням перевірки додержання вимог органами місцевого самоврядування та виконавчої влади щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду, а отже могло стати відомо і про наступну зміну цільового призначення земельних ділянок відповідними розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що перший заступник прокурора Київської області, який звернувся до суду з вказаним позовом, та прокурор Бориспільської місцевої прокуратури, який здійснював представництво інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, з клопотанням про поновлення строку звернення до суду не зверталися, не надали суду будь-яких достатніх та належних доказів та обґрунтованих пояснень щодо наявності поважних підстав пропуску такого строку. Суд вважає необґрунтованими доводи прокурора, що строки позовної давності звернення до суду з даним позовом, передбачені ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, не пропущено, оскільки позивач, як контролюючий орган, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. Слід зазначити, що відповідно до ЗУ від 5.11.1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» відповідність актів, які видаються всіма органами та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам, була предметом прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів. Таким чином, державі, в особі органу прокуратури, було і об'єктивно могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення. Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення цих порушень протягом строку позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення від 24 червня 2003 року, заява №44277/98, п.37) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання у право власності особи має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу, отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (рішення від 01 червня 2006 року, заява №25921/02, пункти 28, 29). Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков О.Ф. проти України» (заява №21722/11, п.137) зазначив, що Суд неодноразово ухвалював рішення про те, що строки давності слугують декільком важливим цілям, а саме: забезпечують правову визначеність та остаточність, захищають потенційних відповідачів від застарілих скарг, яким може бути важко протидіяти, і запобігають будь-якій несправедливості, якщо б така виникла, коли б суди змушені були розглядати справи щодо подій, котрі відбувалися у віддаленому минулому, на основі доказів, які могли стати недостовірними та неповними зі спливом часу. У вказаній справі Суд дійшов висновку, що мало місце порушення п.1 ст.6 Конвенції щодо заявника, оскільки держава заявила вимоги до заявника після спливу значного часу з моменту подій, що були підставою для цих вимог. Для забезпечення верховенства права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» органи державної влади та суди зобов'язані дотримуватись встановлених ЦК України строків позовної давності та застосовувати передбачені цим Кодексом наслідки пропуску позовної давності. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позов пред'явлено прокурором поза межами позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому суд зазначає, що інші позовні вимоги: про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки видані на ім'я [PERSON], [PERSON], а також визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельні ділянки, та витребування земельних ділянок на користь держави, є похідними вимогами від вимоги про визнання протиправними та скасування оспорюваних розпоряджень. Отже, у зв'язку з тим, що позивачами пропущений строк позовної давності щодо основної вимоги, вищезазначені похідні вимоги також не можуть бути задоволені, оскільки їх задоволення після спливу строків позовної давності є невиправданим та неспівмірним втручанням в право власності відповідачів на мирне володіння належним їм майном. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed