Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

17 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа № 200/25455/15-к. Позивач вважає, що слідчим ГУ НП в Дніпропетровській області складено, а прокуратурою Дніпропетровської області затверджено обвинувальний акт у вказаній справі, який суперечить законодавству, що робить його дію незаконною. Наслідком подання обвинувального акту є тримання позивача під вартою, що позбавляє його можливості реалізувати свої конституційні права. Вказує, що у справі вказано розмір матеріальної шкоди без будь-якого висновку експерта. Розмір оральної шкоди оцінює в одну гривню (а.с. 1-5). З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути на його користь з Державного казначейства України за рахунок коштівдержавного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 1 грн. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В від 18 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до прокуратури Дніпропетровської області, ГУ НП в Дніпропетровській області, Державного казначейства України в особі Головного управління в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с. 17). Відповідач [PERSON] управління Національної поліціїв Дніпропетровській області 06 квітня 2018 року надав заперечення на позовну заяву, в якій вказав, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013042020000317 дії ГУНП незаконними не визнавались; крім того, підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначено главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Вказує, що позивач не надав доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач прокуратура Дніпропетровської області надав письмові заперечення на позовну заяву, де вказав, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про визнання дій відповідачів незаконними. Зазначає також, що відповідач не навів доказів моральних страждань та не обгрунтував розмір моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року визначено судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до прокуратури Дніпропетровської області, ГУ НП в Дніпропетровській області, Державного казначейства України в особі Головного управління в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 17 травня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Згідно наявної в матеріалах справи копії обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12013042020000317, складеного старшим слідчим в ОВС відділу РОВС та ЗУОГ і ЗО СУ Національної поліції України в Дніпропетровській області [PERSON], та затвердженого прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] обвинувачений в організації вчинення та вчиненні заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб. в особливо великих розмірах. За ознаками ч.3 ст.27 ч.4 ст.190 КК України. За твердженням позивача, кримінальна справа за його обвинуваченням на даний час перебуває у провадженні суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 1176 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 1166 Цивільного кодексу України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому у відповідності до\~ст. 2 вказаного Закону\~право на відшкодування виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального\~\~правопорушення,\~\~відсутністю\~\~у\~\~діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відповідно до ст.ст. 4вищевказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що у кримінальному провадженні розмір матеріальної шкоди був визначений без висновку експерта, а також на те, що наслідком подання обвинувального акту є тримання позивача під вартою, що позбавляє його можливості реалізувати свої конституційні права. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурорапід час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України. Тобто, перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства та прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, не відноситься до компетенції судів цивільної юрисдикції. Таким чином, на думку суду, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 130 КПК Українишкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при здійсненні досудового розслідування незаконним не визнавались. Сам по собі факт обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в звязку з здійсненням відносно нього кримінального провадження, не свідчить про порушення його прав та незаконні дії органів досудового розслідування, оскільки законом, а саме ст.183 КПК України передбачено можливість застосування відносно підозрюваного або обвинуваченого такого запобіжного заходи як тримання під вартою. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed