Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

18 квітня 2018 року позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем 21 лютого 2015 року зареєстрували шлюб в Управлінні муніципального району Моравська Острава і Прівоз Чеської Республіки за актовим записом №1803. Від даного шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], яка є громадянкою України. Позивачка зазначила, що останнім часом сімейне життя не склалося, через різні погляди на життя сторони постійно сваряться, що відбувається на очах їх малолітньої доньки. Все це призвело до втрати між ними почуття любові та поваги. Враховуючи наведене позивачка вважає, що шлюб між сторонами існує формально, а подальше збереження сім'ї є неможливим і таким, що суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, тому просить шлюб між ними розірвати. Крім того, позивачка зазначила, що їй важко самостійно забезпечити матеріальні потреби дитини, оскільки її утримання та виховання потребує значних матеріальних витрат, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі, а саме 4000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, 21 червня 2018 року, позивачкою подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки, відповідач вивіз їх доньку до Чеської Республіки і позивачка вважає, що останній не має наміру повертати її на територію України, тому просить визначити місце проживання дитини разом з матір'ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 26 липня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено службу у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та підтвердив свою готовність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі передбаченому законодавством. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 21 лютого 2015 року сторони зареєстрували шлюб в управлінні муніципального району Моравська Острава і Прівоз Чеської Республіки, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про шлюб Моравська Острава і Прівоз, округ Остарава - місто, в томі 14 за рік 2015 на сторінці 122 під порядковим номером 12 виконано відповідний запис. Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження, виданого 17 червня 2015 року адміністрацією міського району Поруба статутного міста Острава Чеської Республіки, та яка згідно довідки №61325-5332/5-092 від 15 вересня 2015 року виданої Консульством України в місті Брно є громадянкою України. Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного, а їх сім'я розпалася остаточно. Умови для примирення відсутні, цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Крім того, за змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме те, що у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні члени сім'ї, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров`я дитини та платника аліментів, що є задовільним, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на утримання доньки необхідно стягнути аліменти на її утримання в розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позовну заяву [PERSON] подано 18 квітня 2018 року, суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення з відповідача аліментів на дитину. Крім того, суд роз'яснює відповідачу, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, як і платник аліментів, вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. В силу п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial