Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

18 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, вони з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з нею. Спільно з чоловіком вони не проживають з лютого 2019 року, спільне господарство не ведуть. Відповідач з часу її переїзду з м. Полтава у м. Миргород, двічі надавав їй кошти на утримання дитини: один раз в сумі 3000 грн., а іншого разу в сумі 2000 грн. Зважаючи на це просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 3000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 травня 2019 року. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судові повідомлення про час розгляду справи не отримав. Повідомлявся про час та місце розгляду справи телефонограмою. Знаючи про наявність в Миргородському міськрайонному суді справи за позовом [PERSON] про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, відзиву на позов не направив. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину -дочку [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю -позивачкою по справі (а.с. 10-12). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог, та зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача з проводу сплати аліментів у сумі зазначені позивачкою, вважає за можливе позов задовольнити. Також суд

Outcome: approved