overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони уклали шлюб 04.06.2011 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №65, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], 15.05.2014 народження. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують з 2013 року, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просив залишити прізвище. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 04 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Крюкова) зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №65, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], 15.05.2014 народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, стверджуючи відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини, тобто до [INFO] року. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №404 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.10). Стан здоров'я й матеріальне становище дітей та відповідача задовільні. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності зі ст.ст.180, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

17 червня 2015 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01.08.2007 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 006-14026-010807, за яким боржнику надано кредит в сумі 5 038,60 грн, зі сплатою 12,0 процентів річних і за обслуговування кредиту 1,55 % на місяць. Вказали, що боржник порушив свої зобов'язання по договору і станом на 08 травня 2015 р. існує заборгованість в сумі 6 294,32 грн, яку просили стягнути. В судове засідання представник позивача не з'явився, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 4), просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, у судове засідання тричі, 01.07.2015 р., 31.07.2015 р. і 12.08.2015 р. не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. У своїй заяві представник Банку погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 006-14026-010807, за яким боржнику надано кредит на придбання майна та сплати страхового платежу в сумі 5 038,60 грн, строком на 24 місяці, тобто з поверненням не пізніше 31 липня 2009 року, з процентною ставкою 12,0 % річних, а також 1,55 % щомісячної плати за обслуговування кредиту. Судом з'ясовано, що відповідач отримав грошові кошти і користувався ними, але свої зобов'язання щодо укладеного договору по поверненню боргу виконував неналежно, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 08 травня 2015 р. складає 6 294,32 грн, що складається з заборгованості за сумою кредиту - 4 273,76 грн, заборгованості за відсотками - 458,56 грн і заборгованості за комісіями - 1 562 грн. Виходячи з того, що відповідач не з'явився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

17 червня 2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено рішення у цивільній справи за позовом [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання за адресою однією сімєю, та визнання права на отримання страхової виплати в результаті смерті чоловіка. Даним рішенням позовні вимоги позивача було задоволено. При цьому судом не було вирішено питання стосовно позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, на її користь сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Сторони присутні не були, їх відсутність не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд вивчивши матеріали справи вважає за можливе винести додаткове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь суми сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. відмовити, виходячи із наступного. Так, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», позивача [PERSON] та відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, від сплати судового збору при розгляді справ даної категорії звільнено, а отже сплачений позивачем з її ініціативи судовий збір не може бути стягнуто з відповідача на її користь. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Відповідно п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. За таких обставин, суд відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми судового збору.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

17 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 вересня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 568. Від даного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з січня 2015 року в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив шлюб розірвати, а відповідач визнала позов, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила залишити після розлучення прізвище «Левченко». Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-КИ 007688 (а.с. 3). Сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З пояснення сторін та матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з січня 2015 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

17 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 грудня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 1091. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-КИ № 309721. Сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

17 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачкою 10 вересня 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Вказує на те, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені з початку 2015 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення він не згодний. Майновий спір на даний час відсутній. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] не зявилась, надавши заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, також вказала, що на розірвання шлюбу згодна, просить після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 365696, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 261. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині за її бажанням залишити без змін - [PERSON]. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

17 червня 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначає, що він перебуває у шлюбі із [PERSON] з 20 лютого 1999 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син [PERSON]. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що спільне життя між ним та [PERSON] не склалося, на даний час вона проживає з іншим чоловіком. Спору майнового характеру між сторонами не має. Шлюбні відносини припинені з вересня 2014 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить розгляд справи провести без своєї участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву в якій розгляд справи просила провести без своєї участі. Позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу згодна, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 1999 року (а.с.3). Шлюб зареєстровано Бродщинською сільською радою Кобиляцького району Полтавської області актовим записом №2. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити шляхом його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

17 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути заборгованість за договором кредиту № 004-20531-120811 від 12.08.2011 року в сумі 8\~298,57 гривень. Представник позивача просив слухати справу у його відсутності заочно. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 004-20531-120811 від 12.08.2011 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» (правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] відповідачеві було відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти за Кредитним договором № 004-20531-120811 від 12.08.2011 року з наданням платіжної картки. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином, не повертає банку суму отриманого кредиту та не сплачує плату за користування ним встановлену у кредитному договорі № 004-20531-120811 від 12.08.2011 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором заборгованість станом на 14.05.2015 року становить 8 298,57 гривень, яка складається з наступного: тіло кредиту 4 574,55 грн., прострочене тіло кредиту 1\~276,88 грн., заборгованість за відсотками 2 447,14 грн. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. У звязку з відсутністю щомісячних оплат по кредиту, а також процентів, та порушенням умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення Кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до якої , якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави стягуються судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved