Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

18.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2002 року. З 26.10.2012 року в вищевказаному будинку був зареєстрований син його дружини - [PERSON]. Фактично з дня реєстрації за даною адресою він не проживав, будинком не цікавиться, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, порушуючи права позивача як власника житла, який оплачує один всі комунальні послуги. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, пояснивши, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою знятися з реєстраційного обліку у належному позивачеві будинку, оскільки доводиться багато сплачувати по рахункам за нього, але відповідач відмовлявся, а з січня 2013 року взагалі не відомо його місце проживання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2014 року належить житловий будинок [ADDRESS] Як вбачається із довідки відділу адресно - довідкової роботи ГУДМВС України в Харківській області від 24.09.2014 року, у житловому будинку за вищевказаною адресою з 26.10.2012 року зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі (а.с.20). Як вбачається із акту обстеження від 12.08.2014 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області Малишка В.В. в присутності [PERSON], [PERSON], під час перевірки за фактом реєстрації мешканців в житловому будинку [ADDRESS] Балаклійського району Харківської області встановлено, що на зазначеній житловій площі зареєстрований [PERSON], який фактично з дня реєстрації за даною адресою не проживав.(а.с.13). Допитані в судовому засіданні свідки-сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] дійсно більше року не проживає в спірному житловому будинку [ADDRESS] Балаклійського району Харківської області. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач без поважних причин не проживає у зазначеному будинку більш ніж рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На користь доводів позивача свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання чи місця перебування отримані не були. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки судом встановлена відсутність відповідача [PERSON] та у житловому приміщення на протязі більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного,

Outcome: approved