Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

19 грудня 2014 року позивачі звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказували, що 09 квітня 1999 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №3814, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», згідно якого позивачі придбали квартиру [ADDRESS]. На даний час позивачі не мають можливості розпорядитися вказаної квартирою на власний розсуд, оскільки вказаний договір купівлі-продажу відповідно до діючого законодавства є нечинним. Позивачі вказували, що угода виконана сторонами, але відповідно до чинного законодавства оформлена не належним чином, в зв'язку із чим просили позов задовольнити та визнати його дійсним. Крім того, позивачі просили встановити розмір часток співвласників у майні, що є у спільній сумісній власності, а саме по ? частини за кожним вказаної квартири. В судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, Відповідачі в судове засідання не з'явились, заперечень проти позову до суду не надали. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу заочно. Третя особа - Товарна біржа «Нерухомість - Південь» про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не направила свого представника для участі у справі, заперечень щодо позову не надіслали. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 03 жовтня 2014 року відомості про наявність даних про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) знаходить позов обґрунтованим, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що 09 квітня 1999 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 3814, укладеного на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», [PERSON], яка діяла від свого іменті та від імені неповнолітньої на той час [PERSON], [PERSON], [PERSON] , продали, а [PERSON], [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. Частиною 1 статті 47 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що недодержання у випадках, вказаних у законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до статті 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з часу передачі речі. Аналізуючи вимоги вказаного законодавства, що діяло на час укладання угоди, суд приходить до висновку, що позивачі є правомірним власниками зазначеного майна. Факт належності позивачам квартири [ADDRESS] також підтверджується реєстраційним посвідченням за р.№ 7735 від 13.04.1999 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про визнання договору дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але в зв'язку із ухиленням відповідачів нотаріально не засвідчений. Відповідно до вимог статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а відтак оскільки у вказаному договорі купівлі-продажу не зазначено частки майна за власниками, суд вважає за можливо встановити їх у судовому порядку.

Outcome: approved