Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

19.03.2015року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що вона перебувала з 20.09.2003року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06.10.2014року року був розірваний. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], 14 січня 2004року народження. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] постійно проживає з нею за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, площа Перемоги[ADDRESS]. Вона самостійно, власними силами, матеріально утримує, доглядає та виховує сина, але достатніх коштів та можливості самостійно, без участі батька, належним чином утримувати сина у неї немає. Після розірвання шлюбу відповідач при усній домовленості з нею визначив свій розмір добровільних виплат на утримання сина у 5000грн., спираючись на свій матеріальний стан. Всупереч вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від сина, ухиляється від належного виконання свого обовязку щодо його утримання, матеріально дитині допомагає на мінімальному рівні у розмірі 500грн, і то не кожного місяця. Як їй відомо, відповідач має нерегулярний прибуток від здійснення підприємницької діяльності, яку проводить як фізична особа-підприємець, займається прибутковим видом діяльності проектування та виробництво виробів з натурального каменю, але враховуючи на несприятливу економічну ситуацію в Україні і неможливість подальшого прогнозування розміру щомісячного доходу відповідача, вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно, від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути аліменти на утримання дитини за минулий час, тому що [PERSON] після офіційного розірвання шлюбу, а саме з жовтня 2014року ухилявся від сплати раніше узгодженого розміру аліментів. Таким чином вважає за необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини за минулий час у сумі 30000,00грн. в порядку ч.2 ст.79СК України, тобто з жовтня 2014року по березень 2015року включно по 5000,00грн. за кожен місяць та допустити негайне виконання рішення суду у межах сум платежів аліментів за один місяць, і за минулий час у повному обсязі. Крім іншого зазначила, що відповідач є людиною забезпеченою та може надавати таку допомогу без будь-якого суттєвого погіршення його матеріального становища. Інших дітей у відповідача не має, також не має непрацездатних та інших осіб, які б перебували на його утриманні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог позивача, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 5000грн. щомісячно відмовити, також просив відмовити в задоволенні позивних вимог позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина за минулий час у сумі 30000,00грн. Встановити аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача на місяць, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на підстави викладені у письмових запереченнях. Заперечення мотивовані тим, що відповідач на даний час має постійну роботу, де офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток. Від сплати аліментів у добровільному порядку відповідач не ухилявся. Крім того перебуває у шлюбі, від якого чекають народження дитини. Також на утриманні відповідача знаходиться його батько, який потребує лікування, догляду та матеріальної допомоги. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003року, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06.10.2014року був розірваний /а.с.6/. Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON], 14.01.2004року народження. Дитина проживає разом із матірю /а.с.5/. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, та не оспорюються протилежною стороною.\~ Згідно довідки про доходи від 18.06.2015року [PERSON] є ФОП та загальна сума його доходу за період з грудня по травень 2015року становить: 45000грн., в місяць 7500грн. Крім того судом встановлено, що відповідач має на утриманні непрацездатного батька [PERSON], 05.09.1938року народження, який має певні захворювання та потребує лікування, догляду та матеріальної допомоги. Посилання відповідача про наявність у нього інших утриманців, а саме твердження перебування його в шлюбі, від якого він чекає народження дитини, про що надав медичну довідку про вагітність [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки вказана довідка не підтверджує факту наявності у відповідача інших дітей та непрацездатної дружини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідач є ФОП, отже, його місячний дохід залежить від обсягів продаж та отриманих від цього коштів, а тому не може бути одним і тим же або приблизно однаковим кожного місяця, тобто його дохід має мінливий характер, що є підставою для визначення аліментів на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі. Ураховуючи, що дитина проживає спільно з матірю, яка нею опікується постійно, і обєктивно несе більші витрати на її утримання, та ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх сина належить визначити в сумі 3250грн., щомісячно, починаючи з 19.03.2015року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про їх зміну. Відповідно до ч.2 ст.79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача та факту ухилення відповідача від сплати аліментів позивачем не надано. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів від дня подання позовної заяви. \~ \~ \~ \~ Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. На підстав викладеного,

Outcome: partial