Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

18.05.2017 р. позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач зовсім не цікавиться вихованням сина, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Просила суд постановити рішення яким зобов'язати відповідача в примусовому порядку до сплати аліментів в розмірі 30% від всіх видів доходів щомісячно. У позовній заяві поданій позивачем в порядку ст. 31 ЦПК України від 01.08.2017р. [PERSON] змінила позовні вимоги і просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття (а.с.28-29). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві. Крім цього, стверджує, що їй одній повноцінно забезпечувати дитину всім необхідним матеріально важко, оскільки ніде не працює, є студенткою третього курсу денної платної форми навчання, факультету педагогічної освіти, спеціальності «Початкова освіта» Львівського національного університету імені І. Франка. Єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога в сумі 860 грн. Дитина потребує вітамінного харчування, придбання одягу, взуття та інше. Також зазначила, що відповідач працює старшим слідчим Городоцького ВП Яворівського ВП НП ГУ Національної поліції України у Львівській області, має стабільний дохід, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, тому просить про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечив проти позовної заяви про стягнення з нього аліментів у розмірі зазначеному позивачем, про що подав письмове заперечення (а.с.24-27) та висловив згоду встановити на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на дитину щомісячно з дня пред»явлення позову до досягнення сином повноліття. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд прийшов наступного. Спір витікає із сімейних правовідносин і вирішений відповідно до вимог ст. ст. 191, 199, 182, 200 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З позовної заяви, копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 17.10.2015р. вбачається, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). [PERSON], [INFO] є сином позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.05.2016р. (а.с.4), відповідач батьківства не оспорює. З довідки Городоцького управління праці та соціального захисту населення №755 від 10.05.2017р. вбачається, що позивач знаходиться на обліку, її щомісячна одноразова допомога при народженні дитини становить 860 грн. (а.с.5). Згідно копії довідки №579 від 05.05.2017р. виданої виконавчим комітетом Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області про те, що позивач зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом з нею проживає син - [PERSON], [INFO] (а.с.6). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч. ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, обов»язок обох батьків утримувати дітей, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, а саме, що позивачу самій матеріально утримувати дитину важко, відповідач батьківства не оспорює, інших утриманців не має, стан його здоров'я дозволяє працювати, має стабільний заробіток, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, а саме в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на [PERSON], [INFO], щомісячно, до досягнення ним повноліття. Крім того, суд вважає за доцільне роз'яснити відповідачу, що згідно, ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved