Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

18.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію за спричинену шкоду у розмірі 150 000 грн., стягнути судовий збір 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір. 28.03.2008 року між нею, боржником [PERSON] і банком «Фінанси та Кредит» було укладено договір поруки № М-047/2-08-П, в силу якого [PERSON] зобов'язується перед кредитором відповідати за порушення зобов'язання боржника [PERSON] 17.10.2011 року Московським районним судом м. Харкова винесено заочне рішення про стягнення з неї на користь банку суми боргу в розмірі 248957,04 грн. Однак, вона не підписувала вказаний договір поруки, який є незаконним, вчинений під впливом обману. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 5898 від 26.06.2012 року, підпис від імені [PERSON] в договорі поруки від 28.03.2008р за № М-047/2-08-П розташовані на лицьовій стороні першого аркуша в ряді «Поручитель», а також на другому аркуші в ряді «[PERSON].» «Поручитель», виконані не [PERSON], а іншою особою. За вказаних обставин 05.09.2012 року апеляційним судом Харківської області заочне рішення Московського районного суду м. Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було скасовано. Діями банку їй завдано моральної шкоди, що виразився в моральних і фізичних стражданнях. З 2011 р. з моменту подачі позову і винесення незаконного рішення суду від 17.10.2011 р., відповідач по справі постійно тримав його в страху, змушував нервувати переживати, турбується за добробут її сім'ї, дітей, можливості позбавлення належного їй майна. З жовтня 2011 р. у неї погіршилося самопочуття, з'явилися головні болі, безсоння, вона стала нервовою неврівноваженою, що негативно впливає на її стосунки з близькими людьми, заважає встановленню нових і підтримці раніше існуючих відносин з оточуючими. В результаті тривалого судового розгляду, стягненої суми, довгострокових оскаржень судів вона була змушена змінити звичайний уклад життя тривалий час не могла працювати і приносити дохід в сім'ї, була позбавлення можливості спілкування з друзями, не могла повноцінно проводити вихідні та святкові дні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнала повністю, посилаючись, що позивачем не надано доказів щодо завдання шкоди позивачу саме банком, відсутній причинно-наслідковий зв'язок. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 28.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позичальником [PERSON] та поручителем підписаний від імені [PERSON], укладено договір поруки №М-047/2-08-П в рахунок забезпечення виконання перед банком кредитного договору №М-047-08-ФО від 28.03.2008 року. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 248957 грн. 04 коп., стягнуто судові витрати. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи ХНДІСЄ ім.. М.С.Бокаріуса від 26.06.2012 року, підпис від імені [PERSON] в договорі поруки №М-047/2-08-П від 28.03.2008 року, розташований на лицевій і зворотний сторонах першого аркушу в рядках: «Поручитель», а також на другому аркуші в рядках «[PERSON].», «Поручитель» - виконані не [PERSON], а іншою особою. У зв'язку з не підписанням [PERSON] договору поруки від 28.03.2008 року Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.09.2012 року було скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2011 року в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] Вимогами ст.ст. 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995року № 4 під час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Заявляючи вимоги щодо стягнення з банку моральної шкоди, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме незаконними діями банку були завдані збитки позивачці. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Представник позивача посилається на те, що з жовтня 2011 р. у неї погіршилося самопочуття, з'явилися головні болі, безсоння, вона стала нервовою неврівноваженою. Разом з тим, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин надано не було. Також посилається на те, що в результаті тривалого судового розгляду, стягненої суми, довгострокових оскаржень судів позивачка була змушена змінити звичайний уклад життя, тривалий час не могла працювати і приносити дохід в сім'ї, була позбавлення можливості спілкування з друзями, не могла повноцінно проводити вихідні та святкові дні. Однак, вказані доводи є непереконливими, оскільки, як вбачається з заочного рішення, позивачка участі у судовому засіданні не приймала; не надано доказів й щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з позивачки, що могло б завдати їй шкоду, змінити звичайний уклад життя, вплинути на її фінансовий стан тощо. За змістом ст. 230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), на яку посилається представник позивача в обґрунтування заявлених вимог, під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однієї стороною правочину іншої сторони щодо обставин, які мають істотне значення (природи правочину, прав та обов'язків сторін, інших обставин) з метою вчинення правочину. Представником не зазначено, хто саме із сторін договору вчинив щодо позивачки обман, щодо яких обставин. Більше того, сам представник позивача посилається на те, що остання не знала про укладений договір поруки і випадково дізналася про його існування, що суперечить посиланням представника про введення [PERSON] в оману і укладення даного правочину під впливом обману. Таким чином, наполягаючи на своїх вимогах щодо стягнення з відповідача на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральної шкоди в розмірі 150000 грн., представник позивача не довів тих обставин, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування та які дають підстави зробити висновок щодо наявності причинного зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками, не доведено неправомірність дій відповідача. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 243,60 грн. задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed