Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

18.08.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання договору та стягнення суми, мотивуючи вимоги тим, що 18.05.2016 між [PERSON] та Кредитною Спілкою «КС Володар» був укладений договір №ДВ-2497.3 «Стандарт» з капіталізацією по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п.п.1.1 договору [PERSON], як член кредитної спілки, зобов'язався внести внесок в грошових коштах в розмірі 1 069 946,77 грн., а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та договором, зобов'язалася повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 30.06.2017. 27.05.2016 між ним та кредитною спілкою укладено додатковий договір, яким до договору №ДВ-2497.3 від 18 травня 2016 року «Стандарт» внесено зміни щодо строку дії договору та строку виконання кредитною спілкою своїх зобов'язань по поверненню внеску та нарахованих на нього відсотків, визначено зазначені строки до 24.12.2016. Крім цього, відповідно до додаткового договору №14 від 10.03.2017 до договору №ДВ-2497.3 від 18.05.2017, укладеного між [PERSON] та Кредитною Спілкою «КС Володар», сторони домовились внести зміни до п.п.1.1. Договору, за якими [PERSON], як член кредитної спілки, зобов'язався внести грошові кошти в розмірі 1 295 669,11 грн., а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та договором, зобов'язалася повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 31.01.2018. та п.п. 2.2. Договору, за якими Кредитна спілка спрямовує внесений членом Кредитної спілки внесок на формування власного кредитного портфелю з метою фінансового та соціального захисту членів Кредитної спілки. На внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 18% річних. 18.05.2014 [PERSON] вніс на рахунок КС «КС Володар» грошові кошти в розмірі 1 069 946,77 грн. Виходячи з того, що відповідач не виконав умови договору, внесок та проценти не повернув, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.08.2017 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 07.12.2017 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог. 10.05.2018 позивач подав позовну заяву в новій редакції, обґрунтовуючи її тим, що оскільки, на день подання позовної заяви та відповідачем по сьогоднішній день не було виконано своїх зобов'язань за договором №ДВ-2497.3 «Стандарт» з капіталізацією по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, позовні вимоги складають 1 380 658,01 грн. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму залишку вкладу станом на 24.04.2018 року у розмірі 1 055 669,11 грн., суму відсотків за період з 25.12.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі 176 988,90 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., моральної шкоди за 2017 рік у розмірі 60 000,00 грн., моральної шкоди за 2018 рік у розмірі 80 000,00 грн. 14.06.2018 представником відповідача подано відзив, у яком відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необгрунтованість позовних вимог. Ухвалою суду від 14.06.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, у якій просить розглянути справу в його відсутність, згодний на розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином з дотриманням вимог закону, про причин неявки суд не повідомив. При таких даних суд знаходить можливим з урахуванням вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності сторін в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво -чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 19 Закону України «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується за рахунок: вступних, обов'язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки); плати за надання своїм членам кредитів та інших послуг, а також доходів від провадження інших видів статутної діяльності; доходів від придбаних кредитною спілкою державних цінних паперів; грошових та інших майнових пожертвувань, благодійних внесків, грантів, безоплатної технічної допомоги як юридичних, так і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інших надходжень, не заборонених законодавством. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 вказаного Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту, окрім іншого, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки. Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами (ч. 3 ст. 23 Закону). Частиною 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що у разі припинення членства фізичної особи у кредитній спілці вступний внесок їй не повертається. Повернення обов'язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 18.05.2016 між [PERSON] та Кредитною Спілкою «КС Володар» був укладений договір №ДВ-2497.3 «Стандарт» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п.п.1.1 договору [PERSON], як член кредитної спілки, зобов'язався внести грошові кошти в розмірі 1 069 946,77 грн., а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та договором, зобов'язується повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 30.06.2017. Згідно п. 2.1., п. 2.1.1. договору №ДВ-2497.3 «Стандарт» по залученню внеску (вкладу) члена Кредитної спілки на депозитний рахунок, внесок вноситься членом Кредитної спілки внеску до каси Кредитної спілки, або через касу банку або з банківського рахунку, в порядку, передбаченому в п. 2.1.2. даного договору. Внесення членом Кредитної спілки внеску до каси Кредитної спілки підтверджується Кредитною спілкою шляхом подачі останньою на ім'я члена Кредитної спілки прибуткового ордеру. Відповідно до п. 2.1.2. даного договору внесення членом Кредитної спілки внеску через касу банку або з банківського рахунку, підтверджується відповідним банківським документом, а також випискою про зарахування коштів на банківський рахунок Кредитної спілки, зазначений в даному Договорі, якщо Кредитна спілка письмово не повідомила члена Кредитної спілки про зміну рахунку. При цьому, формулювання «призначення платежу» повинно надавати можливість ідентифікувати такий платіж, зокрема, містити зазначення, що платіж є вкладом за даним договором, реквізити даного договору, також містити інформацію про члена Кредитної спілки. На виконання умов договору 18.05.2016 позивачем було внесено кошти в сумі 1 069 946,77 грн., на підтвердження чого Кредитна спілка «КС Володар» у відповідності до договору позивачу видала квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 18.05.2016. Відповідності до умов п.п. 2.2., 2.3, 2.6 договору на внесок щомісячно нараховувались відсотки в розмірі 20,0 % річних, які зараховувались на поповнення внеску. Відповідно до умов 3.4.1. договору, член кредитної спілки має право забрати внесений внесок повністю в порядку, визначеному даним договором, за умови відсутності у члена кредитної спілки грошових зобов'язань перед кредитною спілкою за іншими договорами. Пунктом 5.1. договору було встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30 червня 2017 року, якщо цим договором не встановлено інше. Дія договору припиняється належним виконанням сторонами взятих на себе за даним договором зобов'язань, а також у випадку його дострокового припинення, визначеному даним договором та чинним законодавством України. 27.05.2016 між сторонами укладено додатковий договір, яким до договору №ДВ-2497.3 від 18 травня 2016 року «Стандарт» внесено зміни щодо строку дії договору та строку виконання кредитною спілкою своїх зобов'язань по поверненню внеску та нарахованих на нього відсотків, визначено зазначені строки до 24.12.2016. Відповідно до додаткового договору №14 від 10.03.2017 до договору №ДВ-2497.3 від 18.05.2017, укладеного між [PERSON] та Кредитною Спілкою «КС Володар», сторони домовились внести зміни до п.п.1.1. Договору, за якими [PERSON], як член кредитної спілки, зобов'язався внести грошові кошти в розмірі 1 295 669,11 грн., а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та договором, зобов'язалася повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 31.01.2018; та п.п. 2.2. Договору, за яким Кредитна спілка спрямовує внесений членом Кредитної спілки внесок на формування власного кредитного портфелю з метою фінансового та соціального захисту членів Кредитної спілки. На внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 18% річних. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Судом встановлено, що у встановлений договором строк позивачу, як члену кредитної спілки, кошти, встановлені договором, відповідачем повернуті не були. Так, позивач просить стягнути з відповідача суму залишку вкладу станом на 24.04.2018 року у розмірі 1 055 669,11 грн., суму відсотків за період з 25.12.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі 176 988,90 грн. Розрахунок позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості перевірений судом та арифметично вірний, враховуючи, що на звернення позивача останньому внесок та нараховані відсотки у строки, визначені договором, а також по теперішній час, повернуто не було, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо повернення внеску та нарахованих відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди за 2017 рік у розмірі 60 000,00 грн., моральної шкоди за 2018 рік у розмірі 80 000,00 грн., суд зазначає наступне. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз'яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. При цьому положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, оскільки підставою виникнення спірних правовідносин є договір про залучення вкладу, відшкодування маральної шкоди як правового наслідку порушення зобов'язання можливе у випадках встановлених договором або законом. Зважаючи на те, що закон, яким урегульовано спірні правовідносини, а так само укладений між сторонами договір, не містить положень, які встановлюють правовим наслідком порушення зобов'язання, що витікає з договору про залучення вкладу на депозитний рахунок, відшкодування моральної шкоди, відсутні правові підстави для задоволення відповідних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача у зв'язку з порушенням ним договору від 18.05.2016 №ДВ-2497.3 «Стандарт». З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що позов [PERSON] до кредитної спілки «КС Володар» про стягнення заборгованості за договором про залучення вкладу на депозитний рахунок та відшкодування моральної шкоди належить задовольнити частково. На підставі ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового з бору, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 8 000 грн.; крім цього з відповідача на користь позивача належить стягнути 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які фактично понесені позивачем та належним чином обґрунтовані. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial