Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

17 травня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про встановлення факту належності документу та про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно відомостей трудової книжки, позивач працювала з 23 березня 1990 року в радгоспі «ім.Петровського» с.Зоряне, Межівського району Дніпропетровської області робочою будівництва, наказ №43 від 03 квітня 1990 року. Згодом радгосп «ім.Петровського» реорганізовано в КСП «ім.Петровського». Запис про звільнення [PERSON] відсутній, а до часу ліквідації КСП «ім.Петровського» вона залишалась його членом. Робітники радгоспу, який перейменувався в КСП «ім.Петровського», позивача називали по дружньому, як «Тайрова». В списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, або товариства під номером 1229 зазначено імя «Таірова Луіза Усманівна». На території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області позивач земельної частки не має, її середній розмір становить 10,78га та маються землі запасу площею 505,18га, які знаходяться в оренді ТОВ «Схід-Агро». Позивач просить суд встановити факт належності їй додатку №1 до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Петровського Межівського району Дніпропетровської області, який доданий у додатку до Державного акта на право колективної власності на землю серії ДП Мж №014, виданому та переданому останнім у колективну власність для ведення сільсьгосподарського виробництва, де під номером 1229 значиться «Таірова Луіза Усманівна» та визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 10,78 умовних кадастрових гектар на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Петровського» Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, останній надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної\~державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Надав відзив у якому посилається на те, що позивачем пропущений строк позовної давності та не наведено причин його пропуску. Зазначається, що [PERSON] зарахована в радгосп ім.Петровського робітницею будівництва, втім відомості у трудовій книжці про її звільнення відсутні, що не доводить факту перебування в членах вказаного вище підприємства. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно паспорту громадянина України серії АЕ №438566, виданого Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 05 грудня 1996 року правильне прізвище, імя та по батькові позивача є [PERSON], [INFO]. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт належності документу, про який зазначає [PERSON] у своєму позові. Судом зясовано, що метою встановлення факту являється визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Трудовою книжкою серії IТ-I №6073051 підтверджується, що [PERSON] 26 березня 1990 року була прийнята в колгосп ім.Петровського у якості робочої будівництва. Підстава наказ №43 від 03 квітня 1990 року. Відомостей про звільнення позивача не вбачається. Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №339 від 19 лютого 2016 року, в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014, виданого 12 листопада 1998 року КСП «ім.Петровського», [PERSON] значиться під порядковим номером 1229, що, як встановлено судом, здійснено з опискою. Інформаційним листом відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №28-4-0.31-15/109-17 від 27 червня 2017 року підтверджується, що середній розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім.Петровського» с.Зоряне Межівського району Дніпропетровської області складає 10,78 ум.кад.га. \~ \~ \~ \~Згідно повідомлення Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Т-104 від 08 серпня 2018 року, яке адресоване [PERSON], у Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП імені Петровського Межівського району Дніпропетровської області вона не значиться і сертифікат на земельну частку (пай) їй не видавався, але у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014, виданого 12 листопада 1998 року КСП «ім.Петровського» вона дійсно значиться за номером 1229. Такі відомості підтверджуються повідомленням відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області. Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014 підтверджується, що 12 листопада 1998 року його видано КСП ім. Петровського Межівського району з передачею 16230,1 гектарів землі у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Межівської районної ради народних депутатів від 27 червня 1997 року №172-XIX/XXII, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №16. П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2\~частини 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стосовно застосування строку позовної давності, про що заявляв відповідач, слід зазначити, що цей строк, згідно законодавства, починає перебіг, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право. Позивач, вважаючи себе членом КСП «ім.Петровського», не намагалася реалізувати своє майнове право в речове протягом всього часу з моменту розпаювання, не була позбавлена речового права на земельну частку (пай), та ніким це право не оспорювалося, дізналася про оспорювання її права лише 19 лютого 2016 року, коли отримала інформацію з відділу Держгеокадастру\~у Межівському\~районі Дніпропетровської\~області за\~№339, та відмову в його реалізації з боку відповідача внаслідок невірного запису її анкетних даних в Додатку №1 списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, а тому вважати його пропущеним не можна. Статтею 81\~ЦПК України\~передбачено обовязок\~сторони довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень. Згідно зі ч.3\~\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п.27 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.\~\~ Як вбачаєься з матеріалів справи, [PERSON] включено до списків членів КСП, що додається до державного акта за №1229, у встановлений законом порядку з членів не виключалася, цей факт спростовано не було зі сторони відповідача. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу». З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт трудових відносин позивача з КСП «ім.Петровського», внесення до списку громадян-членів\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~сільськогосподарського кооперативу\~або товариства,\~який додається\~до Державного\~акту на\~право колективної\~власності на\~землю серії\~ДП МЖ\~№14, суд вважає доведеним факт членства позивача та наявність права на земельну частку (пай), яке набув згідно\~Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved