overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

19.12.2016 р.до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісяця в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні після розяснення йому процесуальних прав та обовязків, зробив усну заяву про визнання ним позовних вимог в повному обсязі, після чого судом були розяснені сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], дитина проживає з матірю, батько дитини не відмовляється утримувати дитину, інших дітей не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У ч. 2 ст. 182 СК України також встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У постанові №12 від 2009 р. Пленум Верховного Суду України надав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи (п. 24). А в п. 13 зазначеної постанови наголошено, що визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Отже, виходячи з того, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, з відповідача на користь позивачки у відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.12.2016 р. і до повноліття дитини, а позов задовольнити; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 180-183,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

19.12.2016 р. до суду заявлено позов, у якому представник позивача вказав, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 13.04.2013 р. укладено кредитний договір б/н на суму 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позичальник зобовязався сплачувати щомісячні обовязкові мінімальні платежі в останній робочий день поточного місяця та відсотки за користування кредитом, але цих зобовязань не виконує, в звязку з чим станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 67\~169,01 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві просив справу розглянути без нього, позовні вимоги підтримав повністю, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 37). Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення справи не заявляв, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлення про час та місце розгляду справи вручалось йому належним чином. (а.с. а.с. 46, 48). З урахуванням позицій позивача, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю з таких підстав. Доведено, що 13.04.2013 р. укладено кредитний договір б/н на суму 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позичальник зобовязався сплачувати щомісячні обовязкові мінімальні платежі в останній робочий день поточного місяця та відсотки за користування кредитом, але станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 67\~169,01 грн. Вказані правовідносини регламентуються: -ст.ст. 525,526,530 ЦК України, за якими одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; -ст. 1054 ЦК України, за якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Оскільки [PERSON] добровільно не виконує взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та відсотків за користування ним на підставі укладеного ним з ПАТ КБ «Приватбанк» договором б/н від 13.04.2013 р., в звязку з чим станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 67\~169,01 грн., то з метою захисту законних інтересів позивача борг з відповідача й судові витрати в сумі 1378 грн. необхідно стягнути рішенням суду. В звязку з повним задоволенням вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] на його користь стягуються всі судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб зареєстрований 09 вересня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3159. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що від спільного подружнього життя у них народилося 2-є дітей: [PERSON] 12.06.2008 року та [PERSON] 09.09.2015 року. Сімейне життя у них не склалось, вони проживають в одній квартирі, яка належить їй на праві влачності, однак сімейних відносин не підтримують близько 2-х років. Між ними відсутнє взаєморозуміння та є різні погляди на життя. Будучи у судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, покликаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином був повідомлений, про день та час розгляду справи, про що є поштове повідомлення у матеріалах справи, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст.169,224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, сторони зареєстрували шлюб 09 вересня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3159. Від спільного подружнього життя у них народилося 2-є дітей: [PERSON] 12.06.2008 року та [PERSON] 09.09.2015 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5,6). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подружжя не підримують подружніх та сімейних відносин більше 1 року. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сімю. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, їх дітей, що мають істотне значення. Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 28.08.2009 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ, актовий запис №238. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, неповнолітніх дітей не мають. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Ухвалою суду від 22.02.2017 р. сторонам надавався строк на примирення терміном 2 місяці. Позивач в судове засідання з'явилась, пояснила, що вона з [PERSON] не помирились, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зявився, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28.08.2009 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ, актовий запис № 238, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 059795 від 28.08.2009 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою, в якій просить визнати її сина [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з народження її син [PERSON] страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, в наслідок якого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, йому було встановлено І групу інвалідності безстроково. В даний час з метою встановлення над ним опіки та захисту його прав постала потреба у визнанні його недієздатним. В судове засідання заявник не з'явилася, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Представник заінтересованої особи орган опіки та піклування Золочівської селищної ради Харківської області, в судове засідання не з'явився, при вирішенні справи покладався на розсуд суду, просив розгляд справи проводити за відсутності представника ради. Суд, дослідивши матеріли справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до положень ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Судом встановлено, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. З довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 448656 та індивідуальної програми реабілітації інваліда вбачається, що [PERSON] [INFO] безстроково є інвалідом І групи з дитинства, недієздатний, потребує постійного стороннього догляду, страждає на вроджену гідроцефалію, вираженою спастичним тетрапарезом. Згідно висновку акту №264 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 28 березня 2017р. [PERSON] в дійсний час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі глибокої розумової відсталості, за своїм психічним станом не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин суд доходить висновку, що [PERSON] в результаті стійкого психічного захворювання не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого суд визнає його недієздатним задовольняючи заявлені вимоги у повному обсязі. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №257. В обґрунтування позову зазначила, що з 26.12.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого постійно виникали сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, примирення неможливе. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.12.2014 року, від шлюбу мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 5, 6). Зі змісту заяв, поданих сторонами, вбачається, що ними визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Спору про розділ майна та місце проживання малолітньої дочки між сторонами немає. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу, проти чого не заперечував відповідач [PERSON], а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивачки, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судові витрати: 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтуванні позову вказує, що з відповідачем по справі 21.06.2014 року було укладено шлюб, від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно надавати кошти на утримання дитини не бажає. У зв'язку з даними обставинами позивач була вимушена звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частин всіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до її повноліття на користь матері дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому Законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком дитини позивача, доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, а.с. - 5. Дитина проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, що підтверджується Довідкою, а.с. - 6. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позов і відповідно до ст.ст.180, 183 Сімейного кодексу України, стягувати на користь [PERSON] аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180,182,183 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2003 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, подружні стосунки припинені чотири роки тому. У судове засідання сторони не з'явилися. Від позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач [PERSON] позов підтримує, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2003 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Подружні стосунки припинені чотири роки тому, сторони наполягають на розлученні, миритись не бажають. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, та уточнивши свої вимоги просить суд встановити факт того, що її батько [PERSON], який помер [INFO], проживав на час своєї смерті, разом з нею в одному будинку, розташованому в [ADDRESS]. Заявниця посилається на те, що після смерті батька відкрилася спадщина, яку вона фактично прийняла шляхом проживання зі спадкодавцем на день смерті, але оформити нотаріально не може, так як батько був зареєстрований за іншою адресою, а фактично проживав з нею. Встановлення зазначеного факту заявниці необхідно з метою вирішення питання про спадкове майно, та можливості оформлення спадщини у встановленому порядку. Заявниця до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягає на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи - Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, до суду не прибув, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Заінтересована особа [PERSON] до суду не прибула, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] від 15.06.1957р., а/з 16) заявниця [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 22.07.2008 року, а/з 19), що також підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON] ( серія [NUMBER] від 01.12.1975 а/з №19). Відповідно до довідки № 2565 виданою Олександрівською сільською радою Болградського району від 30.11.2016 року вбачається, що [PERSON] фактично проживав з 2006 року і по день його смерті в [ADDRESS], тобто зі своєю донькою [PERSON] Крім цього, заінтересована особа, яка також родичем померлого, своє заявою не заперечує фактів викладених у заяві про встановлення факту, тобто обставини фактичного проживання заявниці з [PERSON], який помер [INFO], на час смерті останнього. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається заявниця, достатні для встановлення факту того, що її померлий батько [PERSON] постійно проживав на день смерті в одному будинку з заявницею [PERSON]

Outcome: approved