Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі виконавчого листа №0306/6918/12, виданого 10 грудня 2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, з [PERSON] стягуються на її користь аліменти на утримання неповнолітній дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн щомісячно. Внаслідок нерегулярної сплати відповідачем аліментів, за період з листопада 2012 року по серпень 2015 року, виникала заборгованість. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 3041 грн та 500 грн. витрат за надання правової допомоги. В судове засідання позивач [PERSON], її представник Овсієнко О.В. не з'явилися, однак представник позивача подала заяву від 04 квітня 2016 року про розгляд справи за їхньої відсутності, де вона вказує, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у заяві (а. с. 14) просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2012 року (а. с. 8). Відповідно до свідоцтв про народження (а .с. 6,7) сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких на підставі виконавчого листа №0306/6918/12, виданого 10 грудня 2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів, що затверджений начальником ВДВС Турійського РУЮ, відповідач в окремі місяці у період з жовтня 2012 року по серпень 2015 року аліменти сплачував несвоєчасно (а. с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та у зв'язку з тим, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у період з жовтня 2012 року по серпень 2015 року в сумі 3041 грн. розрахований позивачем, виходячи з вимог ст. 196 СК України, та відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України, тому підлягає до стягнення з відповідача. Крім того, відповідач позов визнав, що в силу ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі договору від 01 березня 2016 року позивачу надавалася правова допомога адвокатом Овсієнко О.В. (а. с. 12), витрати позивача, пов'язані із наданням їй правової допомоги, становлять 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 01 березня 2016 року (а. с. 13), і не перевищують граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», є підставними та підлягають до стягнення з відповідача в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у сумі 551.20 грн. сплаченого судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного, ст. 196 СК України, та

Outcome: approved