Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

17.11.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що не працює, знаходиться в декретній відпустці і донька повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки проходить військову службу у Збройних Силах України. Сторони в судове засідання не прибули, до суду надіслали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Відповідач - позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання своєї доньки в розмірі ? частини своїх доходів. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що від допомоги доньці ніколи не відмовлявся, під час виконання бойового завдання в зоні проведення АТО отримав контузії та на сьогоднішній день потребує тривалого лікування. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що 14.09.2015 року між сторонами були припинені шлюбно-сімейні відносини на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду. За час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], місцем проживання якої рішенням суду визначено з матір'ю. Дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Звягель» з місця проживання від 16.11.2015 року. Домовленості про утримання спільної доньки сторони не досягли. Відповідач є здоровою молодою особою 23 років; військовослужбовець, має сталий дохід; не достатньо приймає участь у вихованні неповнолітньої доньки та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на її утримання. Обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір, оскільки вона не працює у зв'язку з народженням дитини, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та потребує фінансової допомоги з боку відповідача, який є людиною працездатного віку. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» 1 167 грн. - для дітей віком до 6 років); ту обставину, що відповідач є учасником АТО, де під час виконання бойового завдання отримав поранення та потребує у зв'язку з цим лікування, - задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно. Це відповідатиме як інтересам доньки, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітньої доньки на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Позивачем не було надано доказів, які б давали суду підстави для встановлення розміру аліментів у сумі більшій, ніж 1/4 частина заробітку відповідача на місяць. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати доньку, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial