Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

19 вересня 2019 року позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до територіальної громади міст Марганець, в особі: Марганецької міської Ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що з 1998 року вони проживали разом з [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , який належав останній на праві власності, на підставі договору дарування від 02.04.1959 року. [INFO] [PERSON] , померла. 17 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Р.П. На сьогоднішній день вони продовжують проживати в даному будинку, тобто добросовісно та відкрито володіють цим майном більше десяти років. Частиною першою та четвертою статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. На підставі викладеного, просять суд визнати за ними в рівних частках по 1/2 частці кожному, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мунтян Т.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Представник відповідача, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши спадкову справу № 223/2007, яка була заведена після смерті [PERSON] , вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] за життя проживала та значилася зареєстрованою у будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу реєстрації та обліку громадян Марганецької міської ради від 19.04.2018 року ( а.с. 87, зв. стор.). Із договору дарування від 02 квітня 1959 року, посвідченого нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Сулеймановою З.О., вбачається, що [PERSON] належало 2/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). У зазначеному будинку, разом із [PERSON] проживали та значилися зареєстрованими і позивачі по справі: [PERSON] та [PERSON] ( дівоче прізвище якої [PERSON] ? яке впродовж було змінено на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), що підтверджується матеріалами справи. За життя, а саме, 17 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Р.П., за реєстром № 5670, яким все майно, яке на день її смерті виявиться їй належним, заповідала в рівних частках : [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 9). [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданої 23 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області( а.с. 6). 14 травня 2007 року позивачі, кожен окремо, звернулися до Марганецької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , в яких зазначили спадкоємців за заповітом, а також те, що документи, необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину, ними будуть надані додатково ( а.с. 75, та 75, зв. стор.). 01 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на, що отримала відмову, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесену державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори 11 липня 2018 року ( а.с. 93). З постанови про відмову у вичинені нотаріальної дії від 11 липня 2018 року, винесеної державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори вбачається, що Друга Нікопольської нотаріальна контора не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що у 1962 році [PERSON] були знесені 2/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та побудований новий будинок за цією адресою, право власності на який не було зареєстровано належним чином. Крім того, змінилась частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок, замість 2/3 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , померлій належить житловий будинок в цілому, право власності на який не зареєстровано. Зазначені дані підтверджуються довідкою, наданою ДОКП «Марганецьке БТІ» від 05 червня 2018 року № 187 ( а.с. 93 ). Довідкою ДОКП «Марганецьке БТІ» від 05.06.2018 року, наданої на запит державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної підтверджується, що [PERSON] , на підставі договору дарування від 02.04.1959 року належало 2/3 частини будинку [ADDRESS] . 1/3 частка зазначеного домоволодіння, належала по розподілу майна у 1926-27 році, [PERSON] , правовстановлюючі документи втрачені під час війни. У 1962 році [PERSON] побудувала новий житловий будинок, старий будинок, належний двом співвласникам, був знесений ( а.с.48). Згідно положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Інформаційною довідкою від 18.03.22020 року за № 139, наданої Марганецьким бюро технічної інвентаризації Дніпропетровське обласне комунальне підприємство на запит суду підтверджується, що станом на 31.12.2012 року по обліку бюро технічної інвентаризації, згідно архівних даних у м. Марганець, Дніпропетровської області за адресою: [ADDRESS] власником 2/3 частини домоволодіння являється [PERSON] , на підставі договору дарування (р.1082/02.04.1959) Марганецька державна нотаріальна контора ( а.с.162). Оскільки підставою відмови нотаріуса у вичинені нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) є відсутність реєстрації права власності на спадкове майно, під час судового розгляду було встановлено, що померла [PERSON] являлася власником 2/3 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] право власності зареєстровано нею у передбаченому законом порядку, що підтверджується довідкою від 18.03.22020 року за № 139, наданої Дніпропетровським обласним комунальним підприємством Марганецьким бюро технічної інвентаризації, отже підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] за набувальною давністю відсутні. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в порядку набувальної давності, суд приходить до наступного: Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, тобто винесення нотаріусом у встановленому Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 належного документу. Відповідно до ст. 2 вказаного Порядку нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів. Спадкова справа не містить доказів звернення [PERSON] з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, також спадкова справа не містить доказів того, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій відсутня. Оскільки порядок оформлення спадщини відноситься до компетенції нотаріальних органів, відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, суд не залишає поза увагою і той факт, що в документах наданих позивачами до справи наявні розбіжності в адресі домоволодіння, на яке просять визнати право власності позивачі, так в частині документів зазначена адреса [ADDRESS] , що в свою чергу позбавляє суд можливості об`єктивно розглянути справу. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість і достовірність доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та в необхідності їх відмови. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачами.

Outcome: dismissed