Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

19.02.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування\~ даної позовної заяви позивач зазначає, що\~ в зв`язку з неправомірним встановленням постановою Кабінету Мінстрів України № 103 складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії (з 11 січня 2018р. - 50 відсотків та з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р. - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року), позичу заподіяно матеріальну шкоду, а саме не було доплачено пенсію в розмірі\~ 170 273,25 грн. З врахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд: - стягнути на користь позивача з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» у розмірі\~ 216 909,30 гривень, як відшкодування за недоотриману пенсію, в зв`язку з встановленням складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також, відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії з 1 січня 2018р. -50 відсотків та з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р.-75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, згідно пунктів 1,2 Постанови Кабінету Мінстрів України №103 та внесених нею змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45, які рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018р. у справі № 826/3858/18 визнане протиправними та нечинними. 24.02.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження. 06.04.2021 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 та постановою Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 12.11.2019, у вказаній постанові Кабінету Міністрів України визнано протиправними та не чинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Кабінетом Міністрів України 14.08.2019 було прийнято постанову № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.01.2020 у справі № 640/19133/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, вказану постанову Кабінету Міністрів України визнано протиправною та нечинною повністю. В подальшому, 24.12.2019 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян». Водночас, нормативно-правовий акт в частині, а саме підпункти 1 та 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» визнано протиправними та нечинним у судовому порядку у справі № 640/7849/20. Тобто, Урядом було реалізовано свої повноваження щодо врегулювання питань соціального забезпечення. Отже, враховуючи вищевказані судові рішення, саме постанова Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 забезпечує\~ реалізацію права на перерахунок пенсій, особам, звільненим з військової служби, деяким іншим категоріям осіб та мають право на пенсію за Законом № 2262. Основною метою прийняття вказаної постанови є перегляд грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, а також визначення умов, порядку та розмірів перерахунку та виплати пенсій, що призначені згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже, Кабінет Міністрів України реалізував повноваження надані йому Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також, представник відповідача стверджує, що посадові особи Кабінету Міністрів України не приймали жодних незаконних рішень та не вчиняли будь-яких дій, які в результаті їх реалізації були б направлені на завдання шкоди позивачу. Так, представник звертає увагу, що\~ безпідставні посилання [PERSON] , викладені у позовній заяві, на статтю 1175 ЦК України стосовно відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності. У розумінні пункту 1 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, право на звернення до суду та спосіб судового захисту - саме визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, тобто акт повинен бути визнаний незаконним і скасований. Таким чином, стаття 1175 ЦК України не підлягає застосуванню, адже нормативно-правові акти Уряду, на які посилається позивач, постанова Уряду 103, не була скасована в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи викладене,\~ Урядом у жодному разі не було завдано збитків позивачу, не було завдано шкоди як такої, оскільки після перерахунку йому пенсія не виплачувалась у нижчому розмірі ніж вона була до перерахунку в силу частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, твердження позивача щодо того, що йому повинна була виплачуватись пенсія у розмірі із власних розрахунків є суб`єктивним підрахунком своєї пенсії, оскільки порядок, умови та розміри перерахунку пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 15.04.2021 позивачем було подано відповідь на відзив в якій останній зазначив, що доводи відповідача про те, що позивачу\~ не було завдано збитків, оскільки після перерахунку пенсія не виплачувалась у нижчому розмірі, ніж вона була до перерахунку є безпідставними та необґрунтованими. 26.07.2021 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні позивач\~ позов підтримав та наполягав на задоволенні, зазначивши на неправомірність дій відповідача. Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити із підстав, вказаних у відзиві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Так, судом встановлено, що відповідно до\~ постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМ України №103), з 01.03.2018р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова КМ України № 704) та передбачено перерахунок пенсій з 01.01.2018р. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 103 було визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України № 2262-12 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб (далі - Закон України № 2262-12, (крім пенсій, призначених особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018р., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України\~ № 704. Пунктом 2 Постанови КМ України № 103 було визначено проводити виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій з 1 січня 2018р. у таких розмірах: з 1 січня 2018р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року. Також, постановою Кабінету Міністрів України № 103 внесено зміни до пункту 5 та додатку 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі- Порядок № 45), згідно з якими, встановлено нову форму довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії з урахуванням розміру окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою. Таким чином, позивач вважає, що протиправним рішенням, яке було визначено в пунктах 1,2 Постанови КМ №103 та в змінах до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45, щодо встановлення складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, та щодо встановлення відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії (з 1 січня 2018р.-50 відсотків та з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р.-75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року), останньому заподіяно шкоду. Так, позивач є полковником у відставці, який з\~ 03.11.1973р. по 27.12.2004р. проходив дійсну військову службу в Збройних Силах, займаючи посаду начальника відділу (польової виучки) управління бойової підготовки Північного оперативного командування, був звільнений з військової служби в запас (у зв`язку зі скороченням штатів). Має вислугу 32 роки 11 місяців та отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262-12 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ в Київській області. На виконання постанови Кабінету Мінстрів України № 103, Київський обласний військовий комісаріат у порядку, встановленому Порядком № 45 подав до ГУ ПФУ в Київській області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку позивача пенсії без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, а ГУ ПФУ в Київській області відповідно перераховано позивачу\~ пенсію та здійснено\~ виплату без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Так, позивач вказує, що відповідно до довідки Київського ОТЦК та СП від 05.07.2021 т. №2/3/1/2759, до складу грошового забезпечення для обчислення\~ пенсії враховуються посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавку за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення: -\~ надбавка за особливості проходження служби у розмірі 8180,25 грн.; -\~ надбавка за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 1382 грн.; -\~ премія у розмірі 2418,50 грн. Сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, які враховуються для обчислення позивача пенсії становить 11980,75 грн. Виходячи з вимог п. «а»\~ ч.1 ст.13 Закону України № 2262-12, розмір пенсії за вислугу 32 роки становить 86 % суми грошового забезпечення. Відтак, 86 відсотків суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії перерахованої пенсії становить 10303,40 грн. Отже, в зв`язку з неврахуванням в складі грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії, на думку плзивача, з 01.01.2018р., щомісяця недоплачувалась сума у розмірі 10303,40 грн. а за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. (15 місяців) недоплачено 154551 грн. Таким чином, в зв`язку з встановленням пунктом 1 Постанови Кабінету Мінстрів України № 103 складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, та в зв`язку з внесенням змін постановою КМ України №103 до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45, якими встановлено нову форму довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, мені за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. недоплачено 154551 грн. пенсії та завдано на відповідну суму збитки (упущена вигода). З урахуванням заподіяних\~ збитків у розмірі 62358,30 грн. у зв`язку з встановленням пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України\~ № 103 відсоткового зменшення виплати пенсії військовослужбовцям, загальний розмір заподіяних позивачу збитків складає 216 909,30 грн. Так, у статтях 55 та 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15,16 ЦК України\~ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з відповідними змінами. Цей Акт визначає складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу ; порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони та іншими державними органами; встановлює розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та визначає порядок їх обчислення. У п.1 і п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Як зазначено у статті 8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, а відтак суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано. Відповідальність держави за зобов`язаннями визначено у Главі 11 ЦК України та ст.ст.1173-1175 ЦК України. Згідно зі статтею 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Ця норма є спеціальною по відношенню до положення статті 1173 Цивільного кодексу України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування. Визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування врегульовано в статті 21 Цивільного кодексу України. В частині другій цієї статті Кодексу зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Зміст статті 1175 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про її застосування у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. Визнання Конституційним Судом України окремих положень закону неконституційними не вважається тотожним визнанню нормативно-правового акту незаконним. Обравши такий спосіб захисту прав, як відшкодування завданої шкоди, позивач не довів складових деліктного правопорушення, що є підставою відповідальності держави, а саме визнання незаконними нормативно-правових актів органу державної влади, згідно яких здійснювалися вказані соціальні виплати позивачу. Таким чином, посилання позивача на положення ст.1175 ЦК України є безпідставним, оскільки вказана норма встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. У свою чергу, шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Поряд із поняттям «шкода» законодавець використовує поняття «збитки». Отже, збитки це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, і стаття 22 ЦК України практично визначає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків у результаті порушення саме цивільного права особи, тоді як предметом даного спору є відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії. Разом з цим, такі виплати не можна вважати збитками у розумінні ст.22 ЦК України. Суми виплати, заявлені позивачем (недоплачена сума грошового забезпечення), не підпадають під визначення збитків у статті 22 ЦК України та не можуть бути відшкодовані в порядку статті 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування збитків та виплата недоотриманого грошового забезпечення військовослужбовців відносяться до різних сфер правового регулювання. При цьому, частина друга статті 1 Цивільного кодексу України встановлює правило, згідно з яким до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. А тому норми статті 1175 Цивільного кодексу України навіть за аналогією закону застосуванню не підлягають. При вирішенні спору суд також враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, в якій, крім іншого, зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Ураховуючи викладене, недоотримана позивачем пенсія, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1175 ЦК України, а відтак зазначені норми права не застосовуються до спірних правовідносин. Правовою підставою для позову позивач зазначив ст. 1175 Цивільного кодексу України. Зазначена норма регулює недоговірні відносини - відносини, підставою виникнення яких є сам факт заподіяння шкоди. При цьому інші підстави виникнення зобов`язань відсутні. З огляду на вищевикладене, належний розмір грошового забезпечення, не виплачений позивачеві, не є майновою шкодою. У разі недоотримання такої виплати особа повинна вимагати від відповідного органу звертатися з вимогою про стягнення цієї виплати, а не шкоди. Аналіз наведених вище норм законодавства та фактично встановлені обставини у справі вказують на те, що підстави для задоволення позову про стягнення на користь позивача шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України шкоди, завданої актом, що визнаний протиправним та скасовано, відсутні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями). Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed