Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

17.12.2020 року [PERSON] звернулася до Бершадського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи позовні вимоги, тим, що сторони з 11.05.2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя в них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Подружнє життя сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Дитина проживає з позивачкою. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та потребує матеріальної допомоги для власного утримання. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання до досягнення сином трирічного віку, хоча має реальну можливість надавати їй матеріальну допомогу. ЇЇ матеріальне становище вкрай скрутне. Тому вона звернулась в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання по 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Також просить з відповідача стягнути на її користь 800 грн. витрат понесених на оплату правової допомоги адвокату. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги [PERSON] не визнав, вказав, що не взмозі утримувати свою дружину, оскільки ніде не працює, проживає за рахунок своїх батьків. Просить розгляд справи проводити у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 11.05.2019 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Уманським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 209, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.05.2019 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , батьком якого є та в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 07.02.2020 року. Як встановлено з матеріалів справи, позивачка не працює, так як перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. Проте відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає. Заперечень щодо вказаних обставин відповідач не висловив. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст.75 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст. 77СК України). Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та взято до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, не надає. Доходів позивача не достатньо для самостійного утримання, оскільки вона на даний час не працює. Суд вважає, що позов про стягнення з відповідача коштів на утримання [PERSON] до досягнення сином трирічного віку підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо неможливості відповідачем сплачувати аліменти на утримання дружини. Відповідач є фізично здоровою людиною, може працювати та отримувати дохід, інших утриманців в нього немає. При цьому суд враховує, що позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, дитина проживає разом із нею, тому виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що при даних обставинах з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки, в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, виходячи із вимог ст. 84 СК України. Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу та квитанції про оплату № 81 від 17.12.2020 року позивачка сплатила адвокату Задніпровському І.Є. суму гонорару за надану правову допомогу в розмірі 800 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг. За таких обставин суд вважає, що вказаний документ є належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 800 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved