Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

19 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 жовтня 2007 року між сторонами було укладено шлюб. Після укладення шлюбу дружина взяла його прізвище «[PERSON]», однак 25 квітня 2014 року шлюбне прізвище «[PERSON]» змінила на дошлюбне «[PERSON]». Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалось, стосунки погіршувались, часто виникали сварки, у зв'язку з втратою взаєморозуміння, кохання, поваги та довіри один до одного. Позивач вважає, що різні характери й різні погляди на спільне життя та виховання дитини є несумісним з поняттям «родина» та «шлюб». З травня 2012 року сторони подружні стосунки не підтримують. З цього часу спільне господарство не ведуть. За цей час ні він ні відповідачка не намагались поновити сімейні відносини, оскільки обидва прийшли остаточного висновку щодо неможливості збереження сім'ї та спільного проживання. З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків спільна дитина проживає разом з відповідачем. Сторони дійшли згоди про те, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з відповідачкою. Позивач просить розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідачку. Позивач надав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без його участі та задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 18). Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити Відповідач в судовому засідання не заперечувала проти задоволення вимог позивача, надала заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання Відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2007 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 962 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії від 17 квітня 2008 року, актовий запис № 403 (а.с. 8). 25 квітня 2014 року [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» про що складено відповідний актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с. 9). Дані правовідносини регулюються СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заходів до примирення сторони не бажають приймати. Спільна дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки Позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved