Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

18.09.2014 року позивач звернувся із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення виплати середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, який у процесі судового розгляду двічі уточнював шляхом збільшення позовних вимог. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 14.02.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким з [PERSON] на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2408 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2014 року змінено в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 390 грн. 88 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2014 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року залишено без змін. 14.05.2014 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 333/9219/13-ц, виданого 14.04.2014 року, боржнику - [PERSON] встановлено строк для добровільного виконання рішення - 21.05.2014 року. Станом на 12.12.2014 року рішення відповідачем не виконано. Згідно довідки ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя від 08.10.2013 року за останні два календарних місяці роботи (жовтень-листопад 2012 року) у відповідача [PERSON] отримав 2 240,00 гривень та 3 380,00 гривень, що разом складає 6190,00 гривень. У жовтні-листопаді 2012 року було 45 робочих днів, отже середньоденна заробітна плата за період вимушеного прогулу з 01.12.2012 року по 13.12.2013 року складає 137,55 грн. Таким чином, на підставі ст.117 КзпП України, позивач просив суд остаточно стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року у розмірі 20 082 грн. 30 коп. за період з 21.05.2014 року по 12.12.2014 року. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги [PERSON], просила позов задовольнити, так як рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року відповідач виконав лише у кінці грудня 2014 року, а першу виплату відповідач здійснив лише у жовтні 2014 року. За останні місяці праці (жовтень-листопад 2012 року), перед звільненням, [PERSON] від ФОП [PERSON]. отримав заробітну плату у розмірі 6190,00 гривень. Відповідно до ст. 117 КзПП України позивач має право на стягнення виплати середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду саме з 21.05.2014 року, тобто з дня, кого державний виконавець встановив строк добровільного виконання рішення суду і до 12.12.2014 року. Просила суд не приймати до уваги заперечення відповідача, так як [PERSON] достовірно знав про свій обов'язок у повному обсязі розрахуватися з [PERSON] і мав таку можливість це зробити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні 24.12.2014 року [PERSON] пояснив, що за жовтень-листопад 2012 року [PERSON] було сплачено 2 240,00 гривень, сума у розмірі 3 380,00 гривень надійшла на рахунок позивача не з його підприємства. Він був обізнаний про наявність виконавчого провадження, так як отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але у подальшому було зупинено виконавче провадження. На початку вересня 2014 року він отримав копію постанови про поновлення виконавчого провадження та наступного дня він був на особистому прийомі у державного виконавця Лаврової К.А., яка повідомила йому, що розрахуватися з позивачем він повинен протягом 6 місяців. 02.09.2014 року він поїхав за кордон, тому не мав можливості виконувати зобов'язання по виконавчому листу. У подальшому, за жовтень-грудень він сплатив [PERSON] усю суму заборгованості, тому не вбачає підстав для стягнення з нього на користь позивача виплат середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення, так як не мав наміру уникати виконання рішення. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, так як 30.05.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року було зупинено. У зв'язку з чим, державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ 20.06.2014 року було зупинено виконавче провадження. 08.08.2014 року було відновлено виконавче провадження, проте про відновлення провадження відповідач дізнався лише у вересні 2014 року, після чого [PERSON] знаходився за межами країни, тому не мав можливості виконувати рішення суду. З жовтня 2014 року відповідач почав добровільно виконувати рішення суду, про що не заперечує і позивач. У грудні 2014 року [PERSON]. повністю сплатив заборгованість по заробітній платі [PERSON] Державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції - Лаврова К.А. у судовому засіданні 16.01.2015 року пояснила, що нею 14.05.2014 року на підставі виконавчого листа № 333/9219/13-ц, виданого 14.04.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено [PERSON] рекомендованою поштою. 20.06.2014 року на адресу Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 30.05.2014 року про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року, на підставі якої 20.06.2014 року було зупинено виконавче провадження. 08.08.2014 року нею було поновлено виконавче провадження та 11.08.2014 року копію відповідної постанови надіслано простою кореспонденцією на адресу боржника за виконавчим провадженням. У вересні 2014 року боржник приходив до виконавчої служби на особистий прийом та повідомив, що буде виїжджати за межі країни, тому кошти буде виплачувати [PERSON] пізніше. З жовтня 2014 року боржником на розрахунковий рахунок ВДВС були внесені такі кошти: жовтень 2014 року - 2990 грн., листопад 2014 року - 2990 грн., грудень 2014 року - 2990 грн., 26.12.2014 року - 5980 грн., які перераховані на рахунок стягувача, крім останньої суми. Таким чином, з відповідача було стягнуто заборгованість на користь [PERSON] у повному обсязі. Рішень щодо відстрочки або розстрочки виплати зазначеної заборгованості не приймалося. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 14.02.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затриманням видачі трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпуску та стягнення моральної шкоди, яким позов задоволено частково: з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2408 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 грн. (а.с. 6-7). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2014 року змінено в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 390 грн. 88 коп. (а.с. 8-10). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2014 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року залишено без змін (а.с. 11-12). Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. 14.05.2014 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Лавровою К.А. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 333/9219/13-ц, виданого 14.04.2014 року, боржнику - [PERSON] встановлено строк для добровільного виконання рішення - 21.05.2014 року та останньому було направлено копію відповідної постанови (а.с. 13). 20.05.2014 року відповідач на ім'я державного виконавця Комунарського ВДВС ЗМУЮ Лаврової К.А. на особистому прийомі у останньої написав пояснювальну записку, в якій зазначив, що ознайомлений із сумою боргу. 30.05.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30.05.2014 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року (а.с. 68). 20.06.2014 року державним виконавцем Лавровою К.А. було зупинено виконавче провадження ВП № 43312456 (а.с. 66), а 08.08.2014 року останньою поновлено виконавче провадження та 11.08.2014 року копію відповідної постанови направлено простою кореспонденцією на адресу боржника за виконавчим провадженням (а.с. 66). На початку вересня 2014 року відповідач на особистому прийомі у державного виконавця Комунарського ВДВС ЗМУЮ Лаврової К.А. повідомив про обізнаність щодо поновлення виконавчого провадження. У період з 02.09.2014 року по 29.09.2014 року [PERSON]. перебував за межами України, що підтверджується відмітками у його закордонному паспорті (а.с. 65). З жовтня 2014 року по 30.12.2014 року на рахунок Комунарського ВДВС ЗМУЮ на користь позивача [PERSON] були перераховані грошові кошти, що підтверджується поясненнями державного виконавця та відповідними повідомленнями про надходження грошових коштів, а саме: 15.10.2014 року - 2990 грн., 12.11.2014 року - 2990 грн., 12.12.2014 року - 2990 грн., 26.12.2014 року - 5980 грн. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи графік роботи позивача: 5 днів на тиждень, на думку суду, необхідно розраховувати саме середньоденну заробітну плату. З відповіді начальника Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області № 42/101/08-27-11-36 від 19.01.2015 року встановлено, що [PERSON], [INFO] за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року отримав дохід в розмірі 2 240, 00 гривень. Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку [PERSON] за 4 квартал 2012 року [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER] було нараховано 2 240,00 гривень (а.с. 60). Згідно довідки про заробітну плату [PERSON], за період з жовтня 2012 року по листопад 2012 року отримав 2 240,00 гривень, що також підтверджено відомостями про виплату грошей. Таким чином, суд вважає, що за два останні календарні місяці роботи [PERSON] отримав 2 240,00 гривень і саме з цієї суми необхідно вираховувати середньоденну заробітну плату позивача. Так як, державним виконавцем відповідачу було надано строк для добровільного виконання рішення до 21.05.2014 року, тому строк з якого необхідно рахувати стягнення виплати середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду - 22.05.2014 року до 30.05.2014 року (винесено ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 30.05.2014 року про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року), з 08.08.2014 року (поновлено виконавче провадження) до 12.12.2014 року (останній день, зазначений позивачем у позові). Отже, періоди стягнення складають: з 22.05.2014 року по 30.05.2014 року, з 08.08.2014 року по 12.12.2014 року і всього: 97 робочих днів. При цьому, суд не вважає за доцільне приймати до уваги знаходження боржника за межами країни у період з 02.09.2014 року по 29.09.2014 року, так як останній був обізнаний про поновлення виконавчого провадження і про наявність невиконаного ним рішення суду. Позивачем надано розрахунок виходячи з показників середньоденної заробітної плати у розмірі 137,55 грн. помноженої на 146 робочих днів у період з 21.05.2014 року по 12.12.2014 року. Проте, з даним розрахунком погодитись суд не погоджується, так як середньоденна заробітна плата [PERSON] за жовтень-листопад 2012 року складає 49,78 грн. (2240,00 (заробітна плата за останні два місяці) : 45 (кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2012 року)). Тому, розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.03.2014 року буде таким чином: 97 робочих днів (час затримки виконання рішення суду) х 49,78 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) = 4 828 грн. 66 коп. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Таким чином, після досліджені усіх наданих сторонами доказів по справі, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 22.05.2014 року по 30.05.2014 року та з 08.08.2014 року по 12.12.2014 року у сумі 4 828 грн. 66 коп. Положеннями п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial