Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

18.01.2021 року [PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом, в якому просив : - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1993 від 13.12.1996 року, укладений\~\~його матір`ю [PERSON] за життя на Центральній Одеській біржі - визнати право власності на спірне майно в порядку спадкування В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, позбавлений можливості реалізувати право на спадкування спірного майна, оскільки спірний договір відповідно до\~Закону України «Про товарну біржу»\~не підлягав нотаріальному посвідченню. Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав : Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1999 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК Українив редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №1993 від 13.12.1996 року мати позивача [PERSON] \~за життя купила,\~а [PERSON] \~продав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,4 кв.м. житловою площею 17,2 кв. м. Як вбачається з п.2 договору\~\~спірна квартира належала продавцю на підставі договору купівлі продажу від 13.01.1995 року № 2-317, зареєстрованого МБТІ м.Одеси під № 96 пр. стр. 39 реєстр 324, 17.01.1995 року. Спірний договір був відповідно до ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» зареєстрований на Одеській товарній біржі, про що в журналі реєстрації договорів по об`єктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним № 1993. Нотаріально договір посвідчений не був. 17.12.1996 року договір зареєстрований в ОМБТІ (реєстр.№ 324, стр.9,204 пр.). Відповідно до ст.\~227\~ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2ст.\~47\~ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст.\~47\~ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Позивач 30.11.2020 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Токарської Т.В. № 120/02-31 від 30.11.2020 року позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії через невідповідність спірного договору вимогам закону в частині його державної реєстрації. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування, оскільки спірна угода купівлі-продажу була оформлена спадкодавцем з порушенням вимог закону в частині нотаріального посвідчення, а відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд із тим, спадкодавець за життя виконала умови угоди, передала відповідачу гроші у якості плати за майно, вселилася у спірну квартиру, сплачувала комунальні платежі, місце її проживання було у встановленому законом порядку зареєстровано за спірною адресою. Відповідач отримав грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселилися з неї. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст.47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним. Разом із тим, згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України особа може пред`явити позов про визнання його права власності : 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Такі вимоги закону узгоджуються із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), за якою «відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права». Враховуючи викладене вимоги про визнання права власності є передчасними, а позивач не позбавлений права отримання свідоцтва про право власності при наданні в нотаріальному порядку рішення суду про визнання спірного договору дійсним.

Outcome: partial