Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

19.12.2016 р. позивач [PERSON] звернувся з до суду позовом до відповідача [PERSON], у якому просив суд зобовязати відповідача усунути перешкоди його спілкуванні із сином [PERSON], [INFO] шляхом надання дозволу на побачення з дитиною та визначити такий спосіб його участі у вихованні дитини - [PERSON] та спілкуванні з ним, а саме: з 01 по 28 лютого за місцем проживання дитини або при можливості за місцем реєстрації позивача та з 01 по 31 липня за місцем реєстрації позивача кожного року. З урахуванням поданої позивачем 22.12.2016 уточненої позовної заяви просить визначити наступний спосіб його участі у вихованні дитини - [PERSON], [INFO] та спілкуванні з ним, а саме: з 01 по 28 лютого за місцем проживання дитини або при можливості за місцем реєстрації позивача та з 01 по 31 липня за місцем реєстрації позивача кожного року. В обґрунтування позову зазначив, що з вересня 2010 року позивач та відповідач проживали у громадянському шлюбі. 16.12.2013 року у громадянському шлюбі у них народився син [PERSON]. Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2015 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.03.2015 року та аліменти на утримання відповідача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі (1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 03.03.2015 року до 16.12.2016 року, які він сплачує своєчасно та в повному обсязі. З червня 2014 року позивач та відповідач припинили спільне проживання з ініціативи відповідача. У вересні 2014 року в позивача винила необхідність переїхати на тимчасове проживання закордон для догляду за матірю, яка там мешкає на протязі багатьох років. Позивач зазначає, що цей період він продовжував фінансово допомагати відповідачу. З початку 2015 року позивач тимчасово не мав можливості надавати фінансову допомогу Відповідачу та своєму сину. В цей момент Відповідач звернувся із позовною заявою до суду про стягнення з позивача аліментів. Позивач зазначає, що дізнався про наявність рішення суду щодо стягнення з нього аліментів лише повернувшись до м. Павлоград у листопаді 2016 року. На протязі всього часу, а саме з 2015 року по даний час, позивач намагався будь-яким шляхом налагодити наші взаємовідносини заради дитини, але, за твердженнями позивача, відповідач на протязі всього цього часу чинила перешкоди у спілкуванні, припинила контактувати з позивачем всіма відомими засобами. Отже, враховуючи той факт, що позивач проживає і працює в іншій державі, він не має можливості дуже часто спілкуватись з дитиною та приділяти їй постійної уваги. Однак він не хоче бути позбавлений і такої можливості, не хоче щоб вірогідність тривалості та частоти побачення з дитиною залежала від настрою Відповідача чи ще якихось обставин. Позивач зазначає, що він намагався з відповідачем дійти згоди щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків щодо спільної дитини та укласти договір про здійснення батьківських права та виконання обов'язків. Але в добровільному порядку відповідач, відмовилась укладати вищезазначений договір, Позивач подав до суду заяву, якою зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву у яких наголошував, що з позовною заявою не погоджується та вважає за необхідне зазначити, що позивач останці два роки життям [PERSON] [INFO] не - цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується, не турбується про харчування, медичний огляд , лікування дитини, не спілкується з сином, не вітає на свята, день народження сина. Батько не має уявлення про дошкільний заклад де перебуває дитина, про стан його здоров'я, хвороби, якими він переболів за період з 2013 року і по теперішній час, про його характер, звички, навіть про те, як він зараз виглядає, хоча має таку можливість. Отже, [PERSON], тривалий час не забезпечує взагалі будь-якого батьківського виховання і піклування відносно сина. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області справі від 31.03.2015 року N 185/2432/15-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON], у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Зазначене рішення суду не виконується відповідачем та за [PERSON] рахується заборгованість по аліментам станом на 01.12.2016 рік у розмірі 16896 грн. Таким чином, враховуючи що жодних перешкод у спілкуванні із сином відповідач позивачу не чинить, тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. При винесенні рішення відповідач просить також врахувати той факт, що мати з сином постійно проживають у м. Запоріжжі і зустрічі батька з сином, який не пам'ятає батька, враховуючи малолітній вік дитини, можливі лише у присутності матері у м. Запоріжжі, з урахуванням режиму дня дитини та стану здоров'я дитини. Представник третьої особи надав суду заяву, якою просив суд розглядати справу за його відсутності, а справу вирішити в інтересах дитини. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-КИ №616627 від 25.11.2016 року. Позивач та відповідач з вересня 2010 року до червня 2014 року перебували у громадянському шлюбі. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матірю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.1\~ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до\~ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч.1-3\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. \~\~При встановленні порядку участі батька у вихованні дитини, суд враховує вік дитини та ті обставини, що батько дитини за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики, на обліку в лікаря нарколога і психіатра не перебуває, що підтверджується довідкою КЗ «Павлоградська міська лікарня №1» ДОР Психоневрологічне диспансерне відділення від 18.11.2016 року та довідкою КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради від 22.11.2016 року №2050/1, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України серії ЦАП №0466920, що свідчить про можливість побачення батька з дитиною за місцем проживання дитини, що відповідатиме інтересам дитини. Поряд з цим, згідно наданого Запорізькою міською радою по Дніпровському району від 01.03.2017 року за №05/01-25/0242 висновку про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки на даний час відповідач з дитиною проживають на території Дніпровського району міста Запоріжжя, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 23.02.2017 року, протокол №4/5, орган опіки та піклування дійшов висновку, щодо визначення порядку участі у вихованні таспілкуванні гр. [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], враховуючи бажання дитини, режим її дня та стан здо\-ровя наступним чином: - з 01.02 по 28.02 та з 01.07 по 31.07 кожного року, за місцем проживання дити\-ни, батько щодня спілкується та гуляє з сином, при умові, що він повертає дитину за місцем проживання матері; - години спілкування та інші обставини, що стосуються справи гр. [PERSON] визначати за попередньою домовленістю з матірю гр. [PERSON] Суд погоджується із вказаним висновком органу опіки та піклування від 01.03.2017 року №05/01-25/0242, як таким, що відповідає віку та інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial