Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

18 червня 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 04.11.2014 р. між банком та [PERSON] був підписаний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 26.05.2019р. має заборгованість 35115 грн. 13 коп. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 35115 грн. 13 коп. за кредитним договором №б/н від 04.11.2014 року та судові витрати у розмірі 1921 грн. 00 коп. 08 липня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження (а.с.41). Представник позивача надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2014 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8-24). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобов`язання та вимоги закону відповідачем не виконані. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.11.2014р. між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 26.05.2019р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 35115 грн. 13 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13854 грн. 01 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту 2561 грн. 62 коп., заборгованості по нарахованим відсоткам 0 грн. 00 коп., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання 16551 грн. 16 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 0 грн. 00 коп., штрафу (фіксована складова) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 1648 грн. 34 коп. (а.с.5-7). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість по нарахованим відсоткам, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . \~Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем за період з 04.11.2014р. по 26.05.2019р. нарахована відповідачу пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 16551 грн. 16 коп. та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 0 грн. 00 коп. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності.\~\~\~\~\~\~ Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язання за заявою від 04.11.2014р., було одночасно нараховано, як заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 16551,16 грн., так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1648,34 грн., суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13854,01 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 2561,62 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1648,34 грн. Згідно ст.141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial