Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

19.03.20187 року [PERSON]. звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 4.11.2007року народження, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON]. зазначає, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 20.04.2007 року, під час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Син проживає і знаходиться на утриманні матері. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково та згідний сплачувати аліменти в встановленому законом мінімальному розмірі аліментів для дитини відповідного віку, а саме в розмірі 930 грн. Він має періодичні заробітки, проживає з батьками, які мають поважний вік. Його сімя є малозабезпеченою, а також він опікуються бабусею [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона працює і отримує мінімальну заробітну плату, за дані кошти вона винаймає житло, сплачує комунальні послуги та утримує неповнолітнього сина. Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 930 грн. щомісячно, у іншій частині позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20 квітня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Відп овідно до свідоцтва про народження дитини, сторони у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Неповнолітній син знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею, про що відповідач в судовому засіданні не заперечував (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює інших неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON] на утриманні - не має. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Главою 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що у звязку із обєктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку - позивач дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а відповідач, враховуючи його стан здоровя, сімейний стан, матеріальне становище та всі обставини, що мають істотне значення не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., які підлягають стягненню з відповідача щомісячно на утримання неповнолітньої дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial