Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

19.10.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 05.10.2007р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 1005, у зв'язку з чим своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися з квітня 2014р. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про поділ спільного майна немає. Між сторонами досягнуто згоди, відносно до якої діти залишаються проживати з матір'ю. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем (а.с. № 2 - 3). У наданій суду заяві від 01.10.2017р. позивачка просить шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. № 13). Відповідач [PERSON] в судове засідання 02.11.2017р. надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення судом, підтвердив той факт, що сімейне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, втрату почуттів. З квітня 2014р. відповідач з позивачкою проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Строку на примирення просив не надавати, вважає, що збереження родини є неможливим. Справу просив розглянути за його відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав (а.с. № 16). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05.10.2007р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 1005, у зв'язку з чим своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. № 5). Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. № 6, 7). Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується відповідною довідкою та не заперечується відповідачем (а.с. № 8). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, строку на примирення просив не надавати, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з квітня 2014р. (3,5 роки назад) , і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. №1а). На підставі викладеного,

Outcome: approved