Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

18.12.2013 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору № 001-14990-070508, укладеного з ним 07.05.2008 року, просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті кредиту за вказаним договором в розмірі 1697,38 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, втім як вбачається з резолютивної (прохальної) частини позовної заяви, остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] при судовому розгляді справи позов не визнав і пояснив, що дійсно отримав від відповідача кредитну картку з встановленим на ній ліміту кредитних коштів, і знявши з цієї картки 1500 грн. на протязі трохи більше року, як він вважав, її повністю погасив. Жодних претензій від позивача до цього часу йому не надходило, а тому посилаючись на те, що востаннє погашав кредит у вересні 2009 року, а відповідач звернувся з позовом тільки зараз, просив відмовити у задоволені пред'явленого до нього позову у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 07.05.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», і [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-14990-070508 (на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки) відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної кредитної лінії на суму 30000 грн. з встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку в розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,9 річних. Термін такого кредитування складає 364 дні з можливістю автоматичної пролонгації договору на тих самих умовах після закінчення строку його дії (п. 1.4 договору). Відповідно до п.3.6. кредитного договору позичальник зобов'язався щомісяця здійснювати погашення частини заборгованості за кредитною лінією, овердрафту, відсотків та пені, яка виникла за попередній звітний місяць, у розмірі, визначеному тарифами на обслуговування платіжних карток, що є невід'ємною частиною цього договору. Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, боржник [PERSON] станом на 25.12.2012 року заборгував ПАТ «Дельта Банк» 1697,38 грн., з яких: 598,93 грн. заборгованість за тілом кредиту, 399,96 грн. заборгованість за відсотками та 698,49 грн. - заборгованість за комісіями. Згідно зі ст. 526 ЦК України з обов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтями 526, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з заперечень відповідача [PERSON], позивач звернувся до суду за захистом своїх прав за спливом загального строку позовної давності, тому наполягав на застосуванні судом наслідків спливу такого строку. При судовому розгляді справи встановлено, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права ще в жовтні 2009 року, зокрема при ненадходженні на протязі місяця від боржника чергового платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Так, як свідчить виконаний позивачем розрахунок боргу, останній платіж, внесений боржником в рахунок погашення боргу у розмірі 78 грн., надійшов ще 02.09.2009 року. З огляду на викладене, саме з цього часу (жовтень 2009 року) почав перебіг строку позовної давності. Сам же позов ПАТ «Дельта Банк» пред'явлено до суду 18 грудня 2013 року, тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, в ході судового розгляду позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а судом таких не встановлено. Так, позивач достовірно знаючи про фактичне припинення відповідачем виконання покладених на нього обов'язків за кредитним договором по поверненню грошових коштів ще в жовтні 2009 року, втім не вжив своєчасно заходів по відновленню своїх порушених прав, при цьому жодних доказів про направлення на адресу боржника претензій про необхідність погашення боргу позивач суду також не надав. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 229,40 грн., понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed