Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

18 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за несвоєчасне виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2011 року у справі №2-1747-1/10 інфляційні втрати, станом на 12 січня 2016 року, у розмірі 5877,93 грн., три проценти річних, станом на 12 січня 2016 року, у розмірі 1051,70 грн., вартість судового збору 551,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2011 року, що набрало законної сили 20 червня 2011 року, стягнуто на її користь з [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 7815,88 грн. Рішення суду у добровільному порядку [PERSON] виконано не було, постанови державного виконавця щодо примусового стягнення грошових коштів також не виконувалися. Тому, вважала, що у відповідності до ст.625 ЦК України [PERSON] зобов'язана сплатити на її користь інфляційні втрати та три проценти річних. 21 березня 2016 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва (судя Чала А.П.) провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 червня 2016 року (а.с.46). 18 жовтня 2016 року, відповідно до розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва Морозовської О.А. від 18 жовтня 2016 року №917, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, і визначено нового головуючого суддю Макаренка В.В. (а.с.83, 84). 02 листопада 2016 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва (судя Макаренко В.В.) суддею прийнято до свого провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31 січня 2017 року (а.с.85). 01 березня 2017 року, відповідно до розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва Морозовської О.А. від 28 лютого 2017 року №516, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, і визначено нового головуючого суддю Миколаєць І.Ю. (а.с.91,92). 03 березня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва (судя Миколаєць І.Ю.) суддею прийнято до свого провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19 липня 2017 року (а.с.94). Разом з тим, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з чим, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року продовжено розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право а подання заперечень на відповідь на відзив (а.с. 122-123). 17 квітня 2018 року на адресу Святошинського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, за якою відповідач проти задоволення вимог позивача заперечувала, зазначивши при цьому, що вона неодноразово зверталася до державного виконавця з приводу надання допомоги у виконанні рішення суду та добровільно написала заяву про стягнення коштів з її пенсії. Крім того, вказала про неможливість виконання рішення суду оскільки у рішенні суду помилково було зазначено її ім`я по-батькові як «[PERSON]», в той час як вона є «[PERSON]». Таким чином, вважала, що невиконання рішення суду відбулося не з її вини. Також вказала, що у лютому 2012 року добровільно перерахувала на користь позивача 200,00 грн. через банківську установу. Крім того, вказала, що зверталася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання рішення суду, що свідчить про її прагнення виконати таке рішення. Вказала, що з її пенсії проводилися відрахування, позивач отримала всі грошові кошти, а виконавчі документи повернуті з відміткою про виконання. 16 квітня 2018 року зазначений відзив на позовну заяву було направлено відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом, про що свідчить опис вкладення у цінний лист на ім`я [PERSON] Станом на дату розгляду справи - 17 травня 2018 року на адресу суду відповідь на відзив не надходила. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Судом не встановлено необхідності розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 5224,00 грн., моральну шкоду у розмірі 300,00 грн., судові витрати у розмірі 2291,88 грн., а всього 7815,88 грн. (а.с.40-41). Вказане судове рішенням набрало законної сили 20 червня 2011 року. 22 червня 2011 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-1747 на примусове виконання рішення суду. 26 січня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Максимів М.М. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.27-28). 22 лютого 2012 року [PERSON] було перераховано 200,00 грн. на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва, призначення платежу «виконавчий збір» (а.с.109). 23 серпня 2012 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва виправлено помилку у виконавчому листі №2-1221-1/11, виданного Святошинським районним судом м. Києва 22 липня 2011 року, вказавши у виконавчому листі: вірне по-батькові боржника - «[PERSON]», замість помилкового - «[PERSON]» (а.с.42). 31 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Соболевським О.О. ухвалено постанову, якою замінено помилкове по батькові боржника «[PERSON]», вказавши вірне - «[PERSON]» (а.с.28). 08 лютого 2013 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Соболевським О.О. ухвалено постанову, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1747, виданного 22 червня 2011 року, закінчено (а.с.28-29). 20 листопада 2013 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Чайкою І.В. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.31). 16 січня 2014 року державним виконавцем Коломієць І.М. ухвалено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника (а.с.33). 06 лютого 2014 року державним виконавцем Коломієць І.М. ухвалено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника (а.с.34). 06 лютого 2014 року державним виконавцем Коломієць І.М. ухвалено постанову (на заміну попередньої) на звернення стягнення на пенсію боржника (а.с.35). 14 березня 2014 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Коломієць І.М. ухвалено постанову, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1747-1/10, виданного 22 листопада 2011 року, закінчено (а.с.36). 16 липня 2015 року старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Коломієць І.М. виконавче провадження відновлено (а.с.37-38). 02 листопада 2015 року головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Коломієць І.М. ухвалено постанову, якою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] (а.с.38-39). Відповідно до відомостей про відрахування з січня 2016 року по червень 2017 року з доходу [PERSON] проводилися відрахування грошових коштів на ім`я одержувача [PERSON] Залишок боргу складає 2162,78 грн. (а.с.112). Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума у розмірі 6904,61 грн. за період прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 7615, 88 грн. (сума богу, зазначена позивачем у позовній заяві а.с.22) з 20 червня 2011 року (набрання рішенням законної сили) по 12 січня 2016 року (дата, визначена позивачем у позовній заяві). Інфляційні втрати на суму боргу у розмірі 7615, 88 грн. складають 5861, 27 грн. (7615, 88 ? 176.97 (сукупний індекс інфляції) / 100% - 7615, 88). Три проценти річних на суму боргу у розмірі 7615, 88 грн. складають 1043,34 грн. (7615, 88 ? 3% / 100% / 365 днів ? 1668 (кількість днів прострочення). Доводи відзиву на позовну заяву про те, що [PERSON] неодноразово зверталася до державного виконавця з приводу надання допомоги у виконанні рішення суду та добровільно написала заяву про стягнення коштів з її пенсії, про неможливість виконання рішення суду оскільки у рішенні суду помилково було зазначено її ім`я по-батькові як «[PERSON]», в той час як вона є «[PERSON]», про звернення до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про розстрочку виконання рішення суду, а також про те, що з її пенсії проводилися відрахування, позивач отримала всі грошові кошти, а виконавчі документи повернуті з відміткою про виконання, відхиляються судом, оскільки ст.625 ЦК України встановлює обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання. Судом встановлено таке прострочення, а тому наявні всі підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. До такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, виклавши її при розгляді справи №6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що у лютому 2012 року [PERSON] добровільно перерахувала на користь позивача 200,00 грн. через банківську установу також спростовуються судом, оскільки грошові кошти були зараховані на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва, з призначенням платежу «виконавчий збір», а тому не можуть вважатися частковим погашенням заборгованості. На підставі викладеного та

Outcome: partial