Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

18 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що вона разом зі своєю донькою [PERSON] на підставі дозволу Вирівської сільської ради обробляють земельні ділянки з кадастровими номерами 5920681800:05:003:0074, 5920681800:05:003:0075, загальною площею 4,29 га, що розташовані біля її будинку в с. Головачі. З 2007 року вона зверталася із заявами до сільської ради про безоплатну передачу земельної ділянки, але рішенням Річківської сільської ради від 05 березня 2020 року їй було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки земельні ділянки перебувають у приватній власності учасників АТО та знаходяться за межами населеного пункту. Вказує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5920681800: 05:003:0075 площею 2,0 га надана в приватну власність [PERSON] , хоча починаючи з 1993 року вона разом з донькою здійснювала її прибирання та догляд, випасала худобу. Посилаючись на те, що добросовісно, відкрито та безперервно володіла земельною ділянкою з кадастровим номером 5920681800:05:003:0075, просить визнати протиправним і скасувати рішення Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність [PERSON] ; визнати протиправним і скасувати рішення Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області щодо передачі земельної ділянки [PERSON] ; визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5920681800:05:003:0075, яка розташована на території Вирівської сільської ради Річківського ОТГ Білопільського району Сумської області за набувальною давністю. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 30 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. При цьому пояснила, що в них біля будинку знаходиться луг, на якому вони з дозволу начальника земельних ресурсів випасають кіз. Вважає, що має право саме на спірну земельну ділянку, оскільки її батьки працювали в ковгоспі, але паю не отримали. Представник позивачки - адвокат Приходченко О.О. позовні вимоги також підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 45, 68). Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи - Вирівської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника (а. с. 69). [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 66). Про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши позивачку, її адвоката, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] проживає в с. Головачі, Білопільського району, Сумської області (а. с. 17-21). 08 грудня 2008 року, 11 серпня 2009 року та 02 березня 2017 року позивачка зверталася із заявами про надання їй земельної ділянки площею 2 га (а. с. 12-14). Рішенням Річківської сільської ради від 05 березня 2020 року відмовлено в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Головачі. Земельні ділянки зазначені на графічних матеріалах, які були надані [PERSON] і [PERSON] , знаходяться в приватній власності учасників АТО (а. с. 22). Листом від 12 березня 2020 року Річківської сільської ради позивачці та її доньці повідомлено, що земельні ділянки, зазначені на графічних матеріалах, наданих [PERSON] , [PERSON] , знаходяться за межами населеного пункту та надані в приватну власність учасникам АТО (а. с. 23). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 08 липня 2020 року станом на 2020 рік клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від [PERSON] не надходило. Остання не позбавлена права звернутися до Головного управління з клопотанням згідно зі ст. 118 ЗК України, яке буде розглянуте відповідно до вимог законодавства (а. с. 25). За інформацією Відділу у Білопільському районі Головного управління [PERSON] має в приватній власності земельну ділянку з кадастровим номером 5920681800:05:003:0075, площею 2,00 га, призначену для ведення особистого селянського господарства на території Вирівської сільської ради Річківської ОТГ Білопільського району Сумської області (а. с. 24). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Норми права інституту набувальної давності регулюють один з первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17. У постанові від 27 червня 2019 року в справі №175/2338/16-ц Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. З огляду на викладене, [PERSON] не може вважатися такою, що набула у власність спірну земельну ділянку за набувальною давністю. Судом встановлено, що позивачка була обізнана, що власником спірної земельної ділянки, до того як її передали у власність [PERSON] , була держава, а тому не можна вважати користування позивачкою спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. З огляду на викладене, оскільки передбачені законом правові підстави для визнання права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю відсутні, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed