Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

17.12.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат в сумі 6211,57 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2203,84 грн. Позов мотивований тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми з відповідача на користь позивача було стягнуто 38454 грн. 18.07.2018 р. виконавчою службою відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення за вказаним судовим рішенням. 08.09.2020 р. відповідач погасила повністю борг. Оскільки відповідач тривалий час не виконувала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за судовим рішенням, то на підставі ст. 625 ЦК України з неї слід стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних. 30.12.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с.19). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 30.12.2020 р. на адресу відповідача була направлена ухвала про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с.21). 16.01.2021 р. відповідач отримала цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подала (а.с.22). Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2018 р. з відповідача на користь позивача стягнуто 38454 грн. в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди і витрат пов`язаних із розглядом справи (а.с.7-8). 18.07.2018 р. виконавчою службою відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення за вказаним судовим рішенням (а.с.9). Довідка виконавчої служби від 17.09.2020 р. свідчить про те, що відповідач з липня 2018 року по серпень 2020 року мала заборгованість перед позивачем (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 р. у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України\~інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Відповідач у період з липня 2018 року по серпень 2020 року мала грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими і не оспорювались відповідачем. З огляду на наведене, суд вирішує задовольнити позов. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 11, 16, 509, 625 ЦК України,

Outcome: approved