Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

17 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому зазначив, що є власником будинку, розташованого за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Яблунівка, вул.Центральна, 96, в якому зареєстровані його доньки [PERSON] та [PERSON] З 2013 року відповідачки не мешкають в будинку № 96 по вул.Центральній в с.Яблунівка Костянтинівського району, оскільки добровільно виселилися, забрали належне їм майно та мешкають в м.Києві. Позивач просить визнати відповідачів особами, що втратили право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Яблунівка, вул.Центральна, 96, оскільки їх реєстрація має наслідком нарахування надмірних комунальних послуг та порушує його права як власника на оформлення субсидії на сплату вартості комунальних послуг та вільне володіння належним майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та зазначив, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають в належному йому будинку з 2013 року з власної волі, оскільки змінили місце проживання у звязку із роботою Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти визнання їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача по справі, в судовому засіданні пояснили, що особисто знайомі із сторонами по справі і їм відомо, що [PERSON] та [PERSON] з власної волі у звязку з роботою в іншому місті змінили місце проживання і приблизно з 2013 року не мешкають в будинку № 96 по вул.Центральній в с.Яблунівка Костянтинівського району. Будь-яких перешкод в проживанні у зазначеному будинку з боку [PERSON] відповідачкам не чинилось. З*ясувавши позицію сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.5) є власником будинку, розташованого за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Яблунівка, вул.Центральна, 96, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 18 травня 1989 року (а.с.6). В зазначеному будинку, окрім власника та його дружини, зареєстровані відповідачки по справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Іллінівської сільської ради від 02 серпня 2018 року № 661 (а.с.8). Відповідно до акту від 24 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] в будинку № 96 по вул.Центральній в с.Яблунівка Костянтинівського району не мешкають протягом останніх 5 років (а.с.7,34). Частиною 1\~статті 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстави стверджувати, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні; також у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачами обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши вищевикладені докази у сукупності та зясувавши позицію відповідачів [PERSON] та [PERSON], які визнали позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що відповідачі з власної волі змінили своє місце проживання, понад один рік без поважних причин не мешкають в належному позивачу будинку, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, отже [PERSON] та [PERSON] слід визнати особами, що втратили право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Яблунівка, вул.Центральна, 96. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила. Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позов до початку розгляду справи по суті, з них на користь позивача слід стягнути витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі по 176 гривень 20 копійок з кожної. \~Оскільки позивач\~[PERSON]\~звернувся із\~відповідним клопотанням, Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівці Донецької області слід зобовязати повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 352 гривні 40 копійок. На підставі ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст.317, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України

Outcome: approved