Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

18 листопада 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 5, 312, 316, 391, 1216-1217, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 40, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить зняти арешт з нерухомого майна (квартири), розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений 09 квітня 2008 року на підставі ухвали Славутицького міського суду Київської області № 2-244/2008 від 27 березня 2008 року, який зареєстрований 10.04.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 6989559. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради, зареєстрованого Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 3-01-04/6-1 за номером 169/20 від 19.03.2009 року та електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.03.2009 року за номером 26770277. 02.05.2019 на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області «Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно замість втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.03.2009» № 268 від 24.04.2019, замість втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] видано його дублікат серія [NUMBER] . Станом на день смерті батько позивача, [PERSON] , проживав за адресою: [ADDRESS] . Протягом життя він перебував у чотирьох зареєстрованих шлюбах, три з яких було розірвано. Його четверта дружина - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Станом на день смерті батька позивача, [PERSON] , крім позивача, залишилося ще дві його дочки - [PERSON] та [PERSON] , які до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися та на спадкове майно не претендують. [PERSON] та [PERSON] на даний час мешкають у Російській Федерації та не мають зареєстрованого місця проживання на території України. Інших спадкоємців за законом не має. Заповіту батько за життя не склав. У шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивач звернулась до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після свого батька, [PERSON] , на підставі якої була відкрита спадкова справа. 04 березня 2020 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 56998219 від 04.03.2020 спадкової справи № 65626224 ( номер у нотаріуса 23/2020). У той же час державний нотаріус повідомила про неможливість оформлення спадщини після смерті батька позивача, [PERSON] , оскільки на підставі постанови державної виконавчої служби м. Славутич від 09.04.2008 серії АА №669976 накладено арешт на нерухоме майно останнього, про що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відповідні записи. Нотаріусом було рекомендовано звернутися до Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для з`ясування підстав арешту майна спадкодавця. За результатами звернення з усним запитом до Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з питанням щодо зняття арешту з квартири батька позивача, державний виконавець повідомив про необхідність зняття арешту з майна у судовому порядку. За життя батько позивача позову про захист свого права власності, порушеного накладенням арешту, не подавав. Таким чином, наявність арешту, накладеного на невизначене майно спадкодавця, [PERSON] , перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що входить до складу спадщини. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності позивач не може, тому вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відкладено судовий розгляд справи на 11 січня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 04 січня 2021 року на адресу суду від відповідача в особі його представника за довіреністю [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки арешт на все майно, що належить [PERSON] , було накладено постановою державного виконавця ВДВС Славутицького МУЮ від 09.04.2008 року на виконання ухвали Славутицького міського суду Київської області від 09.04.2008 року, з метою забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи № 2-244/2008 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виходячи з норм ч. 3 ст. 154 ЦПК України ( в редакції від 18.03.2004 року) та ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), у разі вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно боржника, такий арешт може бути знятий лише судом, який розглядає справу. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. До суду подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа Славутицький міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа Славутицька міська державна нотаріальна контора Київської області свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіної О.О. надійшла заява, в якій вона просила проводити судовий розгляд справи без участі представника Славутицької міської державної нотаріальної контори та винести рішення згідно законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 2-244/2008, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2008 року у справі № 2-244/2008 за заявою Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову, яка набрала законної сили 1 квітня 2008 року, накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать [PERSON] , проживаючому за адресою: [ADDRESS] , в межах заявленого позову в сумі 5000 гривень. Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Славутицького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 квітня 2008 року, копія якої долучена до справи, 09 квітня 2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження з примусового виконання ухвали № 2-244, виданої 27.03.2008 Славутицьким міським судом Київської області, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , проживаючому за адресою: [ADDRESS] , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить останньому. За змістом постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.06.2008 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, що знаходиться в матеріалах цивільної справи № 2-244/2008, виконавче провадження з примусового виконання ухвали №2-244, виданої 27.03.2008 Славутицьким міським судом Київської області, про накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми 5000,00 грн., яке належить [PERSON] , закінчено. Відповідно до ухвали Славутицького міського суду Київської області від 5 червня 2008 року у справі № 2-244/2008 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка набрала законної сили 11 червня 2008 року, позовну заяву Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України ( в редакції, чинній на час винесення ухвали) залишено без розгляду. Стягнуто з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» судові витрати в сумі 81 гривня. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для залишення позовної заяви без розгляду була заява, подана представником ЗАТ КБ «ПриватБанк» про залишення позову без розгляду від 05.06.2008 року, в якій представник зазначив, що станом на 05.06.2008 року [PERSON] прострочену заборгованість за кредитом погасив в повному обсязі. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої станом на 18.08.2020 року, нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., 10.04.2008 року реєстратором Славутицькою міською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови про арешт майна серії АА № 669976 від 09.04.2008 ДВС в м. Славутич, зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 6989559 арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] , [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Славутич, Київської області, про що 09 січня 2020 року складено відповідний актовий запис № 07. Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59698219, виданим 04.03.2020 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., 04.03.2020 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. була зареєстрована спадкова справа в Спадковому реєстрі за № 56998219 ( номер у нотаріуса 23/2020). Відповідно до листа управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 28.10.2020 за № 15-06/826, за даними архіву приватизаційних справ житлового фонду, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , виникло за громадянином [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія [NUMBER] ) від 18.03.2009 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради. Вищевказане нерухоме майно зареєстровано в державному Реєстрі прав власності за номером 26770277 від 19.03.2009 року. Згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради на підставі рішення про видачу дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 268 від 24.04.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи, власником трьохкімнатної квартири загальною площею 66.1 кв. м., житловою площею 37,7 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , форма власності - приватна, частка - 1/1. За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначено у частині 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 2 цієї статті особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( стаття 1217 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( стаття 1261 ЦК України). За змістом частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.04.1982 Бюро ЗАГС м. Норильськ, [PERSON] , народилася [INFO] у м. Норильськ Красноярського краю, актовий запис №1347. Батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2020 року Відділом ЗАГС Радянського району м. Брянськ управління ЗАГС Брянської області, [PERSON] , народилася [INFO] у м. Брянськ, актовий запис № 1182. Батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON] , народилася [INFO] у м. Славутич, актовий запис № 211. Батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17.10.1989 року відділом ЗАГС Норильського міськвиконкому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 1198. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.12.1991 року відділом ЗАГС Славутицького міськвиконкому Київської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 08.10. 1991 року зроблено запис № 104 . Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.12.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16 грудня 1998 року, зроблено запис № 165. Згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, [PERSON] та [PERSON] одружились 23.09.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 23.09.2000 року зроблено запис за № 96. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у місті Славутич, Київської області, про що 10 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 86. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 25.09.2020 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради, за відомостями «Міської інтегрованої інформаційно-реєстраційної системи м. Славутич» місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 15.07.1997 року по 08.01.2020 року (знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю). Як вбачається з довідки Управління адміністративних послуг, за адресою: [ADDRESS] станом на 08.01.2020 року були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 15.07.1997 року, час реєстрації: постійна. З копії спадкової справи № 23/2020 видно, що вона відкрита після смерті [INFO] [PERSON] , 04 березня 2020 року до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області подала заяву про прийняття спадщини за законом [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59698190 04.03.2020 року інформаційну довідку видано у зв`язку з відкриттям спадкової справи. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59698219 від 04.03.2020 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: реєстрація спадкової справи № 23/2020, номер у спадковому реєстрі 65626224. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59698245, [PERSON] за життя заповіту не залишив. Зі спадкової справи вбачається, що серед спадкоємців за законом першої черги після смерті батька позивача, [PERSON] , до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини окрім позивача, ніхто не звертався. Заповіту [PERSON] за життя не склав. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02 2012 за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, з наступними змінами і доповненнями, ( далі- Порядок про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту ( підпункт 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Як вбачається з листа в.о. начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 19.10.2020 № 10403, згідно спец розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 6972916, яке було відкрито 09.04.2008 року на підставі ухвали №2-244 від 27.03.2008 Славутицького міського суду Київської області про накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми 5000,00 грн., яке належить [PERSON] , на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» та закінчено 11.06.2008 року згідно з п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час винесення постанови, та зазначено, що арешт на все нерухоме майно накладений, рахунки у боржника відсутні, згідно з наявними у виконавчому провадженні документами. Надати більш детальну інформацію по вищезазначеному виконавчому провадженню та копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим, оскільки останнє знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень. Станом на 19.10.2020 року у відділі на виконанні не перебуває виконавчих проваджень щодо будь-яких стягнень з [PERSON] . За правилами статті 56 Закону України « Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження ( абзац перший частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна ( частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). З урахуванням наведеного, державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання звільнення майна з-під арешту в позасудовому порядку відповідно до статті 40 Закону України « Про виконавче провадження». Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За таких обставин необхідно зняти арешт, який був накладений на підставі ухвали Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2008 року по справі № 2-244/2008 за заявою Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову з нерухомого майна (квартири), розташованої за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований 10.04.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 6989559. Доводи представника відповідача про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Судом встановлено, що позивач не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на квартиру, тобто особою, яка має право звернутися до суду зі скаргою в порядку розділу VІІ ЦПК України. Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц ( провадження № 14-299 цс 18). Таким чином обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам, зазначеним у ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень. Позивач в позовній заяві просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved