Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

19 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері [PERSON] Марянівни, померлої 14 грудня 2013 року, терміном шість місяців. У встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вона не встигла звернутися до державної нотаріальної контори у звязку із хворобою її неповнолітніх дітей та її самої. Позивач вказує, що тяжко перенесла смерть близької їй людини матері, пережила стрес, що також погіршило стан її самопочуття та здоровя. Тому просить встановити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] та її представник надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних в справі доказів. Позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вітовського району Миколаївської області подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, при прийнятті рішення поросила врахувати визнання позову відповідачем в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] Марянівна померла 14 грудня 2013 року (а.с. 10). За даними Котляревської сільської ради від 08.07.2014 року, на час смерті [PERSON] проживала сама, інших осіб із нею не зареєстровано (а.с. 11). Згідно відомостей Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.04.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 48), отже спадкові відносини не вичерпано. Підстави звернення позивача до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса від 15.07.2014 року, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Марянівни, у звязку із пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який не проживав зі спадкодавцем на час смерті та не є таким, що прийняв спадщину (а.с. 17). Відповідно до ст. 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування. У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що тяжко переживала смерть матері, а також її хворобу та захворювання її неповнолітніх дітей у період, в який вона мала право подати заяву про прийняття спадщини та що підтверджується даними лікарських документів (а.с. 19-36). Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначені позивачем обставини та докази, надані на їх підтвердження, термін, у який позивачем подано заяву нотаріусу про прийняття спадщини (пропуск строку на один місяць), суд вважає доведеними позивачем причини, що викликали для неї істотні труднощі у поданні до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері та їх поважність, а тому необхідним захист її спадкових прав, та спосіб про який вона просить, відповідає такому захисту. Проте, враховуючи обставини, що викликали пропуск цього строку, враховуючи, що позивачем не зазначено обставин, які зумовлюють необхідність визначення значної тривалості строку подання заяви до нотаріуса на сьогоднішній день та доказів щодо цього, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає достатнім для здійснення позивачем, передбачених законом процедур з подачі відповідної заяви, термін у три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved