Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

17 серпня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 28 квітня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружжя проживали разом до травня 2015 року, на даний час мешкають окремо. Спільне життя не склалося, оскільки між подружжям часто виникають сварки і суперечки, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам позивачки та неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємостосунки подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 28 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, сторони уклали шлюб 28 квітня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №393 (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 09 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.6). Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Так, позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено в судовому засіданні, позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, неповнолітньої доньки, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, - [PERSON].

Outcome: approved