Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

18.12.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, у розмірі 200 000 грн. Вказує, що з 15.08.1988 по 29.09.2020 працювала на підприємстві відповідача, в т.ч. планіметристом, оператором пульта управління, машиністом конвеєру, сепараторником з правом на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1. 10.09.2020 їй встановлені професійні захворювання: радикулопатія білатеральна попереково-крижова та шийна на фоні полі сегментарної дископатії, з вираженими статико-динамічним порушеннями зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозом колінних суглобів та остеоартрозу у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів, з двостороннім плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м`язів плечового поясу; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого ступеня. Відповідно Акту розслідування причини виникнення професійного захворювання від 30.09.2020 професійні захворювання [PERSON] виникли, оскільки остання підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу фіброгенної дії. Відповідно довідки МСЕК від 10.12.2020 року їй встановлена первинно та безстроково 60 % втрати професійної працездатності, з яких 50 % - радикулопатія, 10%- ХОЗЛ, а також встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням. У зв`язку з захворюванням у неї було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Ухвалою суду від 20.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 27.01.2021, відзив до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] працював в проміжок часу з 15.08.1988 по 29.09.2020 на посаді: планіметристом, оператором пульта управління, машиністом конвеєру, сепараторником на ПрАТ, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-9). Під час роботи у відповідача в позивача виникли професійні захворювання: радикулопатія білатеральна попереково-крижова та шийна на фоні полі сегментарної дископатії, з вираженими статико-динамічним порушеннями зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозом колінних суглобів та остеоартрозу у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів, з двостороннім плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м`язів плечового поясу; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого ступеня, що підтверджується Актом від 30.09.2020 розслідування хронічного професійного захворювання, медичними висновками, виписками-епікризами, виписками (а.с. 17-27). Відповідно до п. п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.08.2020 року, причиною хронічного професійного захворювання позивача є робота планіметристом, оператором пульта управління, машиністом конвеєру, сепараторником і внаслідок недосконалості технології збагачення руди та робочого місця вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу фіброгенної дії (з вмістом вільного кремнію діоксину від 10 до 70%). Так перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважного фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксину кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 2,6 рази (5,2 мг/м3 при ГДР 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88), важкість праці - робоча поза «незручна» 56,4 при нормативному значені до 25. Винних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось, оскільки позивач працював на ПрАТ впродовж тривалого часу, у зв`язку із чим запропоновано генеральному директору [PERSON] розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до професійних захворювань шляхом дотримання основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операції, згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій, затвердженими Наказом Міністерства соціальної політики України № 704 від 15.05.2018 (а.с. 10-14). Як випливає з довідки МСЕК від 10.12.2020 року [PERSON] було встановлена первинно 60 % втрати професійної працездатності, з яких 50 % радикулопатія, 10% ХОЗЛ, також встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санітарно-курортним лікуванням, корсетом(а.с. 16). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, ч.3 ст.43 Конституції України. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, виписками із медичної картки стаціонарного хворого, виписними епікризами, медичними висновками (а.с.10-14,17-27), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі умови праці позивача у ПрАТ, встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.17-20 акту. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою здоров`ю позивача шкодою. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 24 років, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує її нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати нею професійної працездатності 60 % та встановлення їй 3 групи інвалідності, тривалість розладу її здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 180 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач, завищеною. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як випливає з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1620 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial