Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

17 листопада 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає малолітня дитина і знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про визнання позову, в заяві просив розглянути справу без його участі. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою (фактичні шлюбні відносини) з весни 2011 року по листопад 2014 року, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 61 ЦПК. В період сумісного проживання у сторін народилася дитина син [PERSON], [INFO]. Свідоцтво про народження дитини серії І-ЕЛ № 114649 (а.с.4). На час розгляду справи малолітня дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 1214 від 17 листопада 2015 року (а.с.2). Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть і відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання сина. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи із змісту частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку із наведеним вище, суд знаходить достатність підстав для задоволення позову, при цьому, визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у нього інших дітей та непрацездатних утриманців, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved