Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

19 вересня 2014 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту батьківства, в якій вона просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт батьківства [PERSON], померлого [INFO], відносно [PERSON], який народився [INFO] у м. Дніпропетровськ, оскільки даний факт надасть їй можливість внести зміни до свідоцтва про народження її сина [PERSON], оформити спадкові права та отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на ім'я неповнолітнього [PERSON] після смерті його батька, [PERSON] (а.с2-4). В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги. Представник Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори - в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, а також копію спадкової справи . Представник Самарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції - в судове засідання не з'явився. Заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надіславши на адресу суду заяви про розгляд без їх участі, в яких зазначили, що вони не проти задоволення заяви [PERSON]. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Так, згідно ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд встановив, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON]. Від спільного проживання, 24.11.2003 р., в них народилася дитина - [PERSON], а при реєстрації його народження відомості про батька дитини були внесені відповідно до ч.2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю, тобто за вказівкою матері дитини (а.с.5). Через деякий час після народження дитини, заявниця з [PERSON] припинила спільне проживання, однак, незважаючи на це, батько дитини - [PERSON] продовжував піклуватися про свого сина [PERSON] та допомагав утримувати його. З характеристики виданої директором КЗО «НРЦ №6» ДОР» від 14 травня 2014 року, вбачається, що батько [PERSON] приділяв увагу навчанню та вихованню дитини [PERSON] та під час навчання відвідував батьківські збори, шкільні та класні заходи, приймав в них участь (а.с.7). В судовому засіданні, яке відбувалося 13 жовтня 2014 року заінтересована особа [PERSON], яка є матір'ю померлого [PERSON] - не заперечувала того факту, що [PERSON] є сином [PERSON], який дійсно приділяв увагу йому. В судовому засіданні також було встановлено, що [PERSON] є ще і батьком [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про його народження. [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті відкрилася спадщина. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], заявниця, як законний представник його сина, у встановлений законом строк звернулася до Другої ДДНК з відповідною заявою про прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька, [PERSON]. 29 серпня 2014 року заявниця також подала до Другої ДДНК заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] після смерті батька, [PERSON], однак 2 вересня 2014 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій було зазначено, що в матеріалах спадкової справи № 312/2014, заведеної у Другій дніпропетровській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON], померлого [INFO], відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] є будь-які родинні відносини. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Як вбачається з роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме того, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON], у зв'язку з неможливістю отримати свідоцтво про право на спадщину з причин відсутності у неї належних документів, які б підтверджували факт родинних відносин між ними, про що також вказує нотаріус другої Дніпропетровської державної контори [PERSON] у своїй постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 2 вересня 2014 року. Системний аналіз наданих заявником доказів та отриманих судом під час розгляду справи додаткових матеріалів, свідчить про наявність підстав для задоволення вказаної заяви, а встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved