Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

19.02.2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею у будинку № 18 по вул. Олени Стасової в м. Харкові та зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивачу, на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 12.06.1998 р., належить 57/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Олени Стасової, 18. В зазначеному будинку зареєстровані: позивач з 02.07.1979 р. та відповідач з 29.08.97 р. Відповідачка є колишньою невісткою позивача. Відповідач ніколи не вселялась та не проживала в будинку, а лише була зареєстрована. Будинком ніколи не цікавилась, ніякої хазяйської турботи про будинок не виявляла, витрати повязані з оплатою будинку, ніколи не сплачувала. Реєстрація відповідача у належному позивачеві будинку порушує його право власника на користування та розпорядження своєю власністю. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, будучи допитаним в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував, вважаючи позовні вимоги суперечливими і такими, що не мають чіткого законодавчого обґрунтування. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу, на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 12.06.1998 р., належить 57/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Олени Стасової, 18, зареєстрованого в Харківському міськ БТІ за реєстровим № 3037/7687 від 26.06.1998 р. (а.с.4). В зазначеному будинку з 02.07.1979 р. зареєстрований позивач та з 29.08.1997 р. відповідач (а.с. 5, 7, 10). Відповідачка є колишньою дружиною сина позивача - [PERSON], шлюб з яким розірваний на підставі Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.10.2013 р. (а.с.8). Відповідач була зареєстрована в спірному житловому будинку 29.08.1997 р. за проханням сина позивача [PERSON], який 25.07.1997 р. зареєстрував з нею шлюб. З моменту реєстрації, відповідач в будинок ніколи не вселилась та в ньому не проживала. Участі в утриманні будинку відповідач не приймала, ніякої хазяйської турботи про будинок не виявляла, витрати повязані з оплатою комунальних послуг ніколи не сплачувала. Реєстрація відповідача у належному позивачеві будинку позначається на матеріальному стані позивача, а також порушує його право на користування та розпорядження власністю. Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що права позивача, як власника 57/100 частин спірного житлового будинку відповідачем порушені. Тобто, порушені його права володіння та користування власністю. Згідно зі ст. 391 ЦК України, він, як власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Право позивача володіння та користування захищено ст. 317, 369 ЦК України. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд захищає право позивача як власника у спосіб, передбачений п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, усунувши перешкоди в користуванні приміщенням, частина якого належить йому на праві власності. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст прав власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, реєстрація відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає йому реалізовувати свої права власника і порушує його законне право на володіння та розпорядження своєю власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідач в будинку № 18 по вул. Олени Стасової в м. Харкові ніколи не проживала, витрати, пов'язані з користування житлового будинку, не сплачує. Місце проживання відповідача є [ADDRESS]. Заходів, спрямованих на зняття з реєстрації за адресою: м. Харків, вул. Олени Стасової, 18, відповідач добровільно не вживала. Перешкод в користуванні житловою площею їй ніхто не чинив. Зазначене підтверджується актом, складеним 19.02.2015 р. (а.с.9). Згідно ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлені строки, вона в судовому порядку визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не проживає в спірному житловому будинку, оскільки йому позивачем лагодяться перешкоди, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ці твердження голослівні і не підтверджуються ніякими доказами і такі докази суду не представлено. Зобов'язання доведення і представлення доказів у відповідності зі ст. 60 ЦПК України, покладено на сторони й осіб, що беруть участь у розгляді справи. Позивачем суду надано договір оренди від 30.10.2013 р., укладений між позивачем та відповідачем, згідно до якого відповідач орендує квартиру [ADDRESS] до 30.10.2015 р. Тобто відповідач добровільно уклала зазначений договір та більш встановленого ст. 71, 72 ЖК України не проживає в спірній будівлі. Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідач примусово залишила спірне житло. Представником відповідача в обґрунтування заперечень проти позову надані докази, які з його точки зору підтверджують факт постійного проживання відповідача в спірному житловому приміщенні, а саме видана відповідачкою довіреність, заява до компетентних органів, договір з Банком про відкриття банківського карткового рахунку, де зазначене проживання в спірному будинку, звернення відповідачки до лікаря в поліклініку за місцем реєстрації 19.03.2015 р. Оцінюючи надані докази, суд вважає, що зазначені докази не можуть підтверджувати факт постійного проживання відповідачки в спірному житловому будинку, оскільки зазначені документи складені на підставі даних її паспорту, де зазначене її місце реєстрації. Позовна вимога щодо зняття відповідачки з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки зазначені правовідносини регулюються нормами КАС України. Таким чином, суд вважає, що маються всі підстави для частково задоволення позову і визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: partial