Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

19.03.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа - Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.03.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 16). Відповідач двічі оскаржував ухвалу від 22.03.2019р. про відкриття провадження по справі, втім недоліки поданої апеляційного скарги не усував, через що ухвалами суддів Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2019р. та 23.01.2020р. апеляційні скарги були визнані неподаними та повернуті [PERSON] (а.с. № 34, 61). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.07.2004р. по 17.02.2009р. Під час шлюбу у них народилось 2 сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В квартирі [ADDRESS] ), яка в свій час була передану у користування батьку позивачки - [PERSON] ) та його сім`ї на підставі ордеру, зареєстровані на цей час: вона, відповідач та двоє їх дітей. До травня 2018р. відповідач проживав за цією адресою, після чого покинув цю квартиру і більше не з,являвся. Цей факт підтверджує акт від 18.03.2019р. та свідки. Оскільки за змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім,ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, позивачка просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею та зняти його з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] неодноразово змінював свою позицію відносно позовних вимог, спочатку не визнаючи їх, потім визнаючи, між тим за умови відкликання позивачкою виконавчого листа про стягнення аліментів на двох неповнолітніх синів (а.с. № 87, 103, 109). Втім, матеріали справи містять заяви від 17.03.2020р. та 15.07.2020р., з яких вбачається, що відповідач підтвердив, що в спірній квартирі він не проживає з вересня 2019р. та має намір знятися з реєстраційного обліку добровільно (а.с. № 87, 120). Позивачка [PERSON] в заяві до суду від 22.07.2020р. просила справу розглядати за її відсутності та винести рішення суду на підставі вимог законодавства (а.с. № 127). До цієї заяви позивачка долучила постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.06.2020р. та квитанції про сплату саме нею комунальних платежів за період 2019р.-2020р. (а.с. № 128, 129-132). Відповідач [PERSON] в заяві до суду від 22.07.2020р. також просив справу розглядати за його та винести рішення суду на підставі вимог законодавства (а.с. № 134). Представник третьої особи - Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання 22.07.2020р. не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 124, 126). Раніше листом від 18.04.2019р. (після отримання копії позовної заяви з додатками - а.с. № 19) директор департаменту Пономарьов А.С. просив справу розглядати за відсутності представника департаменту та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. № 23). Враховуючи заяви позивачки, відповідача, представника третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу 22.07.2020р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 22.07.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) судом прийнято відмову позивачки від допиту свідків, зазначених у клопотанні від 28.05.2020р. (а.с. № 99 ) з огляду на те, що сам відповідач підтвердив, що в спірній квартирі він не проживає з вересня 2019р. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст.89 ЦПК України та у сукупності з аналізом норм законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.07.2004р. по 17.02.2009р. (а.с. № 9). До реєстрації шлюбу прізвище позивачки було - « [PERSON] » (а.с. № 88 зв. ст.). Під час шлюбу у сторін народилось 2 сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. № 11). Квартира [ADDRESS] (з [INFO] назва - м. Дніпр) 08.06.1987р. була передана у користування батька позивачки - [PERSON] та його сім,ї (батько, мати та донька (позивачка у справі)) на підставі ордеру на житлове приміщення № 659, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення виконавчого комітету № 565 від 15.05.1987р. (а.с. № 7). 19.08.2005р. рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради № 510 у зв`язку зі зміною квартиронаймача особовий рахунок було переоформлено на позивачку (а.с. № 8). На той час склад зареєстрованих осіб був 6 чоловік. Станом на день подачі позову в квартирі зареєстровано 4 особи: позивачка, відповідач та двоє їх неповнолітніх дітей (а.с. № 11). Квартира [ADDRESS] ) є не приватизованою, [PERSON] є належним позивачем у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з вересня 2019р. у квартирі [ADDRESS] ) не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Комунальні послуги сплачуються виключно позивачкою, про що вона надала безліч квитанцій (а.с. № 129-132). Відповідачем ці обставини (не сплата ним комунальних послуг) не спростовані. Копію позову, в якому на це йде посилання позивачки, відповідач отримав 26.04.2019р., про що й зазначив по тексту апеляційної скарги на ухвалу від 22.03.2019р. про відкриття провадження про справі (а.с. № 26-27). Обставини відсутності відповідача у спірній квартирі підтверджуються актом жильців будинку [ADDRESS] 18.03.2019 р. про непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] з 01.05.2018р., який завірено старшим менеджером управляючої кампанії «К.О.Д» (а.с. № 10). Втім, оскільки позивачка заявою від 22.07.2020р. відмовилась від допиту свідків (осіб, що підписали акт від 18.03.2019р.), суд зазначає, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин в квартирі [ADDRESS] з вересня 2019р., це той період, який сам відповідач визнав в заяві до суду від 17.03.2020р. (а.с. № 87). Отже суд стверджує, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин з вересня 2019р. Ті обставини, що проживанню у спірній квартирі відповідачу начебто чинить перешкоди цивільний чоловік позивачки на ім`я [PERSON] , [PERSON] будь-яким доказами не довів. Варто зазначити, що по тексту заяви до суду (в прохальній її частині - а.с. № 87 зв.ст.) відповідач суду зазначав, що у випадку, якщо ним не буде підготований змістовний відзив, йому зрозуміло, що розгляд справи буде здійснено на підставі наявних в ній доказів. Варто зазначити, що отримавши позовну заяву 26.04.2019р., відповідач зайняв позицію не доказування поважних причин відсутності на спірній житловій площі, а пішов шляхом зловживання своїми процесуальними правами, а саме оскарження ухвали від 22.03.2019р. про відкриття провадження по справі, при цьому недоліки поданих апеляційних скарг не усував, через що ухвалами суддів Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2019р. та 23.01.2020р. апеляційні скарги були визнані неподаними та повернуті [PERSON] (а.с. № 34, 61). Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.2 ст.80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У цій справі судом прийнято до уваги, що відповідач в заяві до суду від 17.03.2020р. підтвердив, що в спірній квартирі він не проживає з вересня 2019р. (а.с. № 87), отже в силу положень ч.1 ст. 82 ЦПК України ці обставини не потребують доказуванню. При прийняті судом рішення також враховано, що заявою від 15.07.2020р. (а.с. № 120) відповідач висловив свій намір знятися з реєстраційного обліку добровільно, втім до 22.07.2020р. цього не зробив та 22.07.2020р. подав суду заяву, в якій просив винести рішення на підставі вимог закону (а.с. № 134). Суд критично оцінює заперечення відповідача, які він висловив в одній зі своїх заяв, а саме 17.03.2020р. (а.с. № 87), що він іншого житла не має. В цей же день судом були перевірені ці твердження та отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. За цими відомостями, які отримані після введення прізвища, ім`я та по батькові відповідача [PERSON] та його РНОКПП - [NUMBER] , було з`ясовано, що він є власником великої кількості об`єктів нерухового майна, походження якого він суду пояснити не зміг (а.с. № 71-86). Отже у даному випадку не може йти мова про те, щоб вважати спірну квартиру житлом цієї особи ( [PERSON] ) у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.01.2020р. № 754/613/18-ц йдеться про тривалий час проживання у спірній квартирі (будинку) особи, яка не має іншого житла, що є достатньою підставою вважати спірну квартиру (будинок) житлом цієї особи. Варто зазначити, що статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт відсутності відповідача без поважних причин, більше ніж шість місяців за зареєстрованим постійним місцем проживанням, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Згідно до ст.71 ЖК України підстави, які б визначали обов`язковість збереження за відповідачем житлового приміщення понад шість місяців, при розгляді справи встановлені не були, виходячи з чого, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] суму сплаченого нею при подачі позову судового збору в розмірі 768грн.40коп., що підтверджується квитанцією (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved