Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог вказує на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 вересня 2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2015 року має заборгованість в сумі 22308 грн. 99 коп. Вказуючи на відмову відповідача у добровільному порядку погасити заборгованість за договором, просив позов задовольнити, стягнути суму заборгованості та витрати судового збору по справі. Представник позивача Лукянчук О.А., в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, про що в матеріалах справи містяться відповідні розписки (46,48), уповноваженого представника в судове засідання не направив, заяви про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 10 вересня 2012 року між сторонами укладено договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦПК України між сторонами укладено договір приєднання, який складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за договором не виконує. Згідно розрахунку позивача прострочена сума заборгованості станом на 31 січня 2015 року становить 22308 (двадцять дві тисячі триста вісім) грн. 99 коп., яка складається з наступного: 8093 грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом, 10887 грн. 44 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1789 грн. 82 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. -- штраф (фіксована частина), 1038 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова). Розрахунок є належним доказом заборгованості, розрахований відповідно до тарифів Банку, відповідачем не оспорений. Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язання по кредитному договору за якими кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права банку. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем кредиту від позивача. Не викликає сумніву і факт неповернення відповідачем позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це. Відсутні також докази, які б заперечували вказаний договір за його безгрошовістю відповідно до ст. 1051 ЦК України. За таких обставин та при наявності таких доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, при тому, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання. Судові витрати, сплачені позивачем суд вважає необхідним відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача, при тому, що ці витрати підтверджені доданими до матеріалів справи квитанціями.

Outcome: approved