Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

18.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Вона, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується договором дарування від 09.10.2009 року. Відповідач по справі, є її рідним братом, він фактично зареєстрований у житловому будинку, проте не проживає у ньому тривай час. \~ Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою на даний час створює для неї ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном. Просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] та звільнити її від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ( а. с. 2-3 ). Ухвалою судді 15 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 годину 30 хвилин 25 березня 2019 року ( а. с. 13-14 ). Ухвалою суду від 25 березня 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 27 травня 2019 року ( а. с. 24-25 ). В судове засідання позивака [PERSON] не з`явилася, 25.03.2019 року за вх. № 11262 судом отримано заяву від представника [PERSON] адвоката Сидорчук І.В., в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі ( а. с. 20 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с.27 ). Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 27.05.2019 року постановлено провести розгляд зазначеної справи у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] , згідно договору дарування житлового будинку від 09.10.2009 року, є власником будинку [ADDRESS] ( а. с. 5 ). Згідно паспортних даних позивача [PERSON] ( а. с. 4 ) та довідки від 04.01.2019 року за вих. № 9, виданої Томилівською сільською радою ( а. с. 6 ) вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] та з нею зареєстровані: брат [PERSON] , [INFO] . З Акту обстеження фактичного місця проживання особи ( сім`ї ) від 16.01.2019 року вбачається, що комісія в складі сільського голови Карпінської Н.В., спеціаліста сільської ради [PERSON] В., депутата сільської ради [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] провели обстеження сім`ї [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні було виявлено, що за вищевказаною адресою зареєстровано 2 людини, але на даний час проживає 1 особа, а саме: [PERSON] , [INFO] . Громадянин [PERSON] , [INFO] за місцем своєї реєстрації по улиці [ADDRESS] фактично не проживає з 2013 року, на даний час гр. [PERSON] , [INFO] проживає по [ADDRESS] ( а. с. 7 ). Згідно довідки з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області, виданої 31.01.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 26.11.1999 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 12 ). Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивачка наголошує на тому, що реєстрація відповідча з вищевказаною адресою створює для неї ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що\~ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратила статус члена сім`ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе, а також позивач не може повноцінно розпоряджатися своєю власністю. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що позивачка [PERSON] при зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами була звільнена від сплати судового збору, підтверджується посвідченням № [NUMBER] , в якому зазначена, що остання є інвалідом 2 групи\~ ( а. с. 8 ). Отже, оскільки позивачка [PERSON] . при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то судові витрати у сумі 768,40 гривень підлягають стягненню на користь держави з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved