Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

18.11.2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилалась на те, що з відповідачем по справі вони перебувають у шлюбі з 08 жовтня 2016 року. На теперішній час вони проживають окремо. Від вказаного шлюбу [INFO] у них народилась дитина [PERSON] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини. Необхідні кошти на утримання доньки добровільно не надає. Відповідач працездатний, зареєстрований як фізична особа підприємець, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 24.12.2020 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він добровільно, за домовленістю між ним та позивачкою сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, за вересень 2020 року в розмірі 4310,48 грн., жовтень 2020 року - 4924,62 грн., листопад 2020 року - 5025,13 грн. та грудень 2020 року - 5025,13 грн. Позивачка, зловживаючи правом щодо звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, вводить суд в оману, вказуючи про наявність заборгованості перед нею з боку відповідача по сплаті аліментів. Заборгованості зі сплати аліментів перед позивачкою у нього немає. Просить суд врахувати, що він є фізичною особою-підприємцем на єдиному податку, має мінливий дохід, що є підставою для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного просить суд позов [PERSON] задовольнити частково, при прийнятті рішення взяти до уваги викладені обставини, додані до відзиву та його позицію стосовно стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з січня 2021 року. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, в позовній заяві просила суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що 08 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб, про що 08 жовтня 2016 року складено відповідний актовий запис № 894 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін від спільного шлюбу народилася донька [PERSON] , про що Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12.05.2017 року складено відповідний актовий запис № 340 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому в відповідній графі батьком вказаний відповідач [PERSON] та мати [PERSON] . Згідно Довідки №5 від 09.11.2020 року, виданої ОСББ «Хорол» [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Згідно копій квитанцій, що містяться в матеріалах справи (а.с. 25-28), відповідач робив на імя позивачки грошові перекази: вересень 2020 року в розмірі 4310,48 грн., жовтень 2020 року - 4924,62 грн., листопад 2020 року - 5025,13 грн. та грудень 2020 року - 5025,13 грн. . Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем на єдиному податку, що підтверджується квитанцією №2 (а.с.29), податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (а.с.30-31), витягом з реєстру платників єдиного податку (а.с. 32). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до поточної редакції частини першої статті 181 СК України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно за заявою одержувача. Отже, відповідно до діючого законодавства, саме той із батьків, разом з ким проживає дитина і визначає спосіб виконання іншим, обов`язок утримувати дитину, у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка, звертаючись до суду з позовом, наполягала на стягненні аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у частці від доходу її батька. З огляду на викладене підстав для застосування положень ст.184 СК України, не має, а відтак вимоги відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі є необґрунтованими та такими, що не узгоджується з положеннями ст.184 СК України. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 490/4522/16-ц. При цьому суд, не встановивши правових підстав для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, не знаходить підстав для врахування при визначені розміру аліментів здійснених відповідачем платежів на утримання доньки, про що зазначено вище та на чому наполягав відповідач у відзиві, оскільки питання щодо врахування даних платежів, як аліментів на утримання доньки, відноситься до компетенції Державної виконавчої служби при виконанні рішення суду про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов`язком батьків, а заявлений позивачкою розмір аліментів на одну дитину є беззаперечним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2017 р.н., аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved