Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

18.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.07.2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 63. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння й довіри, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, втрачено почуття любові та розуміння. Ухвалою суду від 03.02.2021 року відкрито спрощене провадження по справі, копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримано відповідачем 03.03.2021 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.04.2021 року справу розподілено судді Дзержинського районного суду м.Харкова Невеніцину Є.В. Ухвалою суду від 17.05.2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовлено. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання, призначене на 19.05.2021 року не з`явилась надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою дитини; у судове засідання, призначене на 10.06.2021 року відповідач не з`явилась надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю виїзду на санаторно-курортне лікування доньки; у судове засідання, призначене на 29.06.2021 року відповідач не з`явилась, надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою дитини; у судове засідання, призначене на 26.07.2021 року, відповідач не з`явилась надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю виїзду на санаторно-курортне лікування доньки; у судове засідання, призначене на 28.09.2021 року, не з`явилась надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідачем у строк, встановлений судом, не подано відзив на позов. Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Враховуючи викладене, клопотання відповідача про відкладення судового засідання не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що спрощене провадження по справі відкрито 03.02.2021 року, відзиву на позовну заяву не надано та судом неодноразово задовольнялись клопотання відповідача про відкладення слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між сторонами 12.07.2019 року зареєстровано шлюб, актовий запис №63. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням конституційного права дружини на свободу та особисту недоторканість і можуть мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч .2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч .1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду Тобто, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved