Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

19.01.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві, та заяві наданій суду 16.03.2016р., в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 23.11.1991р. у Подільській сільській раді Золотоніського району Черкаської області під актовим записом № 15. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У позовній заяві позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з квітня 2015р., коли вона пішла проживати за іншою адресою. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, через що виникали конфлікти з побутових питань. Крім того, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало те, що відповідач зловживав спиртними напоями та застосовував фізичну силу до позивачки. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Після розірвання шлюбу просила прізвище «[PERSON]» не змінювати. Також в наданій суду 16.03.2016р. заяві, позивачка просила строк на примирення не надавати та розглядати справу за її відсутності , без фіксування процесу технічними засобами, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 21). Відповідач в наданій суду 16.03.2016р. заяві проти розірвання шлюбу не заперечував, період припинення шлюбних стосунків (з квітня 2015р.), вказаних позивачкою визнав в повному обсязі. Причиною припинення шлюбних відносин вважав, відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти з побутових питань. Крім того, відповідач вважав, що причиною припинення шлюбних відносин стала поява іншого чоловіка у позивачки. В заяві, наданій суду 16.03.2016р. відповідач не визнав позовні вимоги, в частині стягнення з нього судових витрат по справі, а також просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 23). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.11.1991р. у Подільській сільській раді Золотоніського району Черкаської області під актовим записом № 15. (а.с. №8). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З огляду на те, що ані позивачкою, ані відповідачем не надано доказів, того що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало саме зловживання спиртними напоями, застосовування фізичної сили відповідачем, або поява іншого чоловіка у позивачки , то суд вважає, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з квітня 2015р., тобто майже рік тому, з цього часу більше не відновлювалися, спільний син [PERSON] вже досяг повноліття, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за можливе не приймати до уваги заперечення відповідача в частині стягнення з нього судових витрат, та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. (позов направлений суду поштою 25.12.2015р., тому судовий збір сплачено за ставками 2015р.) (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved