Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

18.05.2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Леончук І.А., приватний нотаріус КМНО Бєлломі О.В., приватний нотаріус КМНО Щадко О.І., про поділ майна подружжя, визнання договорів удаваними та недійсними. Ухвалою від 13.06.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 25.06.2020 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , а саме об`єднано в одне провадження цивільну справу № 761/18520/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Леончук І.А., приватний нотаріус КМНО Бєлломі О.В., приватний нотаріус КМНО Щадко О.І., про поділ майна подружжя, визнання договорів удаваними та недійсними, з цивільною справою № 761/43947/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя. Ухвалою від 25.06.2020 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , а саме залучено до участі у справі ТОВ «Барвінок-3000», ТОВ «Данконі Інвест», [PERSON] , ОК «Ідея» та [PERSON] як співвідповідачів, прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою від 25.06.2020 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , а саме прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Барвінок-3000», ТОВ «Данконі Інвест», [PERSON] , ОК «Ідея», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Леончук І.А., приватний нотаріус КМНО Бєлломі О.В., приватний нотаріус КМНО Щадко О.І., про поділ майна подружжя, визнання договорів удаваними та недійсними, та позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Арена Сіті, ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про поділ майна подружжя, визнання договорів частково недійсними та переведення прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання майна особистою приватною власністю, визнання боргу спільним боргом подружжя та визнання солідарним боржником. Ухвалою від 14.09.2020 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , а саме прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Барвінок-3000», ТОВ «Данконі Інвест», [PERSON] , ОК «Ідея», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Леончук І.А., приватний нотаріус КМНО Бєлломі О.В., приватний нотаріус КМНО Щадко О.І., про поділ майна подружжя, визнання договорів удаваними та недійсними, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Арена Сіті, ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про поділ майна подружжя, визнання договорів частково недійсними та переведення прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання майна особистою приватною власністю, визнання боргу спільним боргом подружжя та визнання солідарним боржником, а також первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Барвінок-3000», ТОВ «Данконі Інвест», [PERSON] , ОК «Ідея», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Леончук І.А., приватний нотаріус КМНО Бєлломі О.В., приватний нотаріус КМНО Щадко О.І., про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалами від 14.09.2020 р. задоволені клопотання представника [PERSON] та представника [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою від 10.12.2020 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , призначено у справі судово-технічну експертизу документів та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 12.02.2021 р. поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду від експертної установи повернулись матеріали справи, в зв`язку з тим, що у вказаній установі відсутні експерти, які мають спеціалізацію для проведення призначеної експертизи. Ухвала від 01.03.2021 р. задоволено заяву [PERSON] , проведення призначеної у справі ухвалою від 10.12.2020 р. судово-технічної експертизи документів, доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, для чого до вказаної експертної установи вирішено направити матеріали справи, а провадження у справі зупинити. Ухвалою від 12.07.2021 р. поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду від експертної установи повернулись матеріали справи разом з клопотанням експерта щодо надання оригіналів документів, однак вказане клопотання виконано не було. Ухвалою від 06.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 11.11.2021 р. задоволено заяву [PERSON] , прийнято відмову [PERSON] від позову в частині вимог до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: - нежитлового приміщення [ADDRESS] ; - 47/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - 1/3 частини нежитлового приміщення [ADDRESS] ; - 1/3 чистини нежитлового приміщення [ADDRESS] , а також закрито провадження у справі в даній частині. Позовні вимоги за первісними та зустрічними позовами обґрунтовано тим, що 16.07.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 659. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08.11.2018 р. у справі № 753/11299/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, при цьому у даному рішенні встановлено, що шлюбні відносини припинені з 30.03.2017 р. Разом з тим, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного сумісного майна, тому вони звернулись до суду з відповідними позовами. Враховуючи позов [PERSON] , заяву про зміну предмета позову і збільшення розміру позовних вимог від 23.06.2020 р. та заяву про відмову від позову в частині вимог від 11.11.2021 р., а також її зустрічний позов, суд розглядає такі позовні вимоги [PERSON] : 1. Визнати недійсними та скасувати протокол установчих зборів ТОВ «Барвінок-3000» (код ЄДРПОУ 42020030) № 1 від 21.03.2018 р. та акт приймання-передачі нерухомого майна №№ 1207, 1208 від 03.04.2018 р. у частині передання ТОВ «Барвінок-3000» нежитлових приміщень [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894989880382; 2. Визнати недійсними та скасувати протокол установчих зборів ТОВ «Барвінок-3000» (код ЄДРПОУ 42020030) № 1 від 21.03.2018 р. та акт приймання-передачі нерухомого майна №№ 1207, 1208 від 03.04.2018 р. у частині передання ТОВ «Барвінок-3000» 18/100 частин нежитлового приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 148256180000; 3. Визнати недійсними та скасувати кооперативну угоду № 1/17 від 23.06.2016 р., укладену між ОК «Ідея» та [PERSON] та акт прийому-передачі квартири від 20.10.2016 р., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1067292732224; 4. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1067292732224; 5. Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] : - об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 37,1 кв.м. (житлова площа - 18.1 кв.м.), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1067292732224; - об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А) з облаштуванням додаткового входу, загальною площею 98,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894989880382; - об`єкт нерухомого майна: 18/100 частини нежитлового приміщення, загальною площею 139,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 148256180000; - об`єкт нерухомого майна: комплекс будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 281582012220; - грошові кошти у сумі 5757955,00 грн.; 6. В порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності: - на об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А) з облаштуванням додаткового входу, загальною площею 98,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894989880382; - на об`єкт нерухомого майна: 18/100 частини нежитлового приміщення, загальною площею 139,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 148256180000; - на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 37,1 кв.м. (житлова площа - 18,1 кв.м.), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1067292732224; - на майнові права на однокімнатну квартиру, проектний номер [ADDRESS] ) зі стоянками по [ADDRESS] ; 7. В порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності: - на об`єкт нерухомого майна: комплекс будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 281582012220; - на грошові кошти у сумі 5757955,00 грн.; 8. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Враховуючи зустрічний позов [PERSON] та поданий ним позов від 12.11.2019 р., суд розглядає такі позовні вимоги [PERSON] : 1. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] наступне нерухоме майно, як таке, що набуте у шлюбі за особисті кошти, а саме: - групу приміщень № 2 в літ.А, загальною площею 25,2 кв.м., які складають 18/100 частин від нежилих приміщень загальною площею 139,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 2. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] комплекс будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська, в порядку поділу спільного майна подружжя; 3. Визнати грошовий борг [PERSON] перед [PERSON] згідно договору позики від 02.08.2012 р. в сумі 615000,00 грн., перед [PERSON] згідно договору позики від 12.08.2013 р. в сумі 1028000,00 грн., перед [PERSON] згідно договору грошового займу від 29.01.2014 р. в сумі 280000,00 грн., перед [PERSON] згідно договору позики від 20.06.2015 р. в сумі 1000000,00 грн., а всього борг у загальній сумі 2923000,00 грн. спільним боргом подружжя [PERSON] і [PERSON] , та визнати [PERSON] солідарним боржником за вказаними зобов`язаннями; 4. Визнати частково недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу транспортного засобу № 99А/14 від 12.12.2014 р., зокрема транспортного засобу марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] , укладеного між ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» (продавець) та [PERSON] (покупець), перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] ; 5. Визнати транспортний засіб марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] , включивши його в обсяг спільного майна подружжя, що підлягає поділу; 6. В порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності: - на комбайн зернозбиральний марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - на транспортний засіб марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] ; 7. Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ; 8. В порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності: - на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом [PERSON] підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, при цьому проти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом [PERSON] заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні. Представники [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом [PERSON] підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, при цьому проти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом [PERSON] заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом [PERSON] заперечив, при цьому проти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом [PERSON] не заперечував. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, що з`явились в судове засідання, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 16.07.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 659. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08.11.2018 р. у справі № 753/11299/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, при цьому у даному рішенні встановлено, що шлюбні відносини припинені з 30.03.2017 р. Так щодо вимог, що стосуються нежитлових приміщені №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А) з облаштуванням додаткового входу, загальною площею 98,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також 18/100 частин нежитлового приміщення, загальною площею 139,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , необхідно зазначити наступне. [PERSON] змінювала свої позовні вимоги щодо зазначених об`єктів нерухомості та остаточно сформулювала їх у заяві від 23.06.2020 р., зокрема просить: - визнати недійсними та скасувати протокол установчих зборів ТОВ «Барвінок-3000» (код ЄДРПОУ 42020030) № 1 від 21.03.2018 р. та акт приймання-передачі нерухомого майна №№ 1207, 1208 від 03.04.2018 р. у частині передання ТОВ «Барвінок-3000» нежитлових приміщень [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894989880382; - визнати недійсними та скасувати протокол установчих зборів ТОВ «Барвінок-3000» (код ЄДРПОУ 42020030) № 1 від 21.03.2018 р. та акт приймання-передачі нерухомого майна №№ 1207, 1208 від 03.04.2018 р. у частині передання ТОВ «Барвінок-3000» 18/100 частин нежитлового приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 148256180000; - визнати вказані об`єкти нерухомості об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на це майно. [PERSON] у своєму зустрічному позові щодо вказаних об`єктів виклав наступні вимоги, згідно з якими просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] наступне нерухоме майно, як таке, що набуте у шлюбі за особисті кошти, а саме: - групу приміщень № 2 в літ.А, загальною площею 25,2 кв.м., які складають 18/100 частин від нежилих приміщень загальною площею 139,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 04.09.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 18/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Купівлю-продаж об`єкту здійснено за 267300,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Леончук І.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2280. Відповідно до п.10 договору [PERSON] надала згоду на укладення цього договору. Крім того, 06.04.2016 р. [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (групи приміщень № 55), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Купівлю-продаж нежитлових приміщень здійснено за 600000,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Леончук І.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 655. Згідно з п.10 договору [PERSON] надала згоду на укладення цього договору. На підставі протоколу установчих зборів учасників ТОВ «Барвінок-3000» № 1 від 21.03.2018 р. та акту приймання-передачі майна від 03.04.2018 р. [PERSON] передав, а ТОВ «Барвінок-3000» прийняло у власність (до статутного капіталу) зазначені нежитлові приміщення. У своїх позовах [PERSON] зазначає, що вказане майно незаконно вибуло зі спільної сумісної власності, а тому просить визнати недійсними та скасувати протоколи установчих зборів і акти приймання-передачі майна, а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право приватної власності на ці об`єкти. Позовні вимоги [PERSON] щодо скасування передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Барвінок-3000» обґрунтовані тим, що вона не надавала жодної згоди на передачу нежитлових приміщень вказаному товариству, а отже зміну власника здійснено всупереч інтересів сім`ї з метою приховання [PERSON] спільного сумісного майна. [PERSON] у своєму зустрічному позові зазначає, що вказані нежитлові приміщення є об`єктами особистої приватної власності та набуті ним не в інтересах сім`ї, а для використання їх у підприємницькій діяльності, яку він здійснює як фізична особа-підприємець, та за кошти, отримані ним від ведення підприємницької діяльності. Разом з тим, ТОВ «Барвінок-3000» у відзиві на позов просить залишити без задоволення позовну заяву [PERSON] та вказує, що [PERSON] придбав вказане нерухоме майно за власні кошти, отримані від підприємницької діяльності до укладення шлюбу. Так, судом встановлено, що на час розгляду справи власником вказаних нежитлових приміщень є ТОВ «Барвінок-3000». Зазначене підтверджується наданим ТОВ «Барвінок-3000» протоколом установчих зборів учасників ТОВ «Барвінок-3000» № 1 від 21.03.2018 р. та актом приймання-передачі майна від 03.04.2018 р. Згідно з протоколом установчих зборів ТОВ «Барвінок-3000» № 1 від 21.03.2018 р. учасник товариства [PERSON] вирішив створити ТОВ «Барвінок-3000», визначив його місцезнаходження за адресою: [ADDRESS] . Розмір статутного капіталу - 298831,43 грн. Статутний капітал [PERSON] вносить у майновій формі, шляхом внесення протягом одного року з дня державної реєстрації товариства наступного майна: - нежитлових приміщень №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А)з облаштуванням додаткового входу, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 98,2 кв.м., які належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Леончук І.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 655; - групи приміщень № 2 в літ.А, загальною площею 25,2 кв.м., які складають 18/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Леончук І.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2280. Право власності на частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Барвінок-3000» зареєстровано 22.05.2018 р., а право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] -20.06.2018 р. Реєстрація права власності за ТОВ «Барвінок-3000» на вказані об`єкти нерухомості відбулась на підставі протоколу установчих зборів учасників ТОВ «Барвінок-3000» № 1 від 21.03.2018 р. та акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.04.2018 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Барвінок-3000». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та ТОВ «Барвінок-3000» під час розгляду справи не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що придбання об`єктів нерухомості здійснювалось за рахунок коштів саме ФОП [PERSON] або за рахунок особистих коштів [PERSON] . Щодо грошових коштів, за які вказані нежитлові приміщення були набуті у власність, [PERSON] зазначає про те, що для придбання вказаного майна використовувались кошти родини, у тому числі кошти в сумі 200000,00 грн., які 12.02.2015 р. отримано у АТ АБ «Укргазбанк», як гарантовану суму за договором банківського вкладу «Наш найкращий депозит» № 453166/2012 від 27.10.2012 р., укладеному між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк». Також на придбання цього майна частково використані кошти з вкладу у ПАТ КБ «ПриватБанк», який відкритий на підставі договору № SAMDN80000729397274 від 03.10.2012 р. Копії вказаних договорів банківських вкладів були надані [PERSON] разом з відзивом на позовну заяву та містяться у матеріалах справи. [PERSON] наполягає на тому, що зазначені два об`єкти нерухомості були придбані за кошти ФОП [PERSON] від попередньої діяльності. Так, на підтвердження цих доводів ним надано податкові декларації за період з 2010 року по 2016 рік із задекларованими відомостями про дохід, отриманий від підприємницької діяльності. У зустрічному позові [PERSON] зазначено про те, що вказані приміщення придбані під час перебування у шлюбі для здійснення діяльності ФОП [PERSON] , який було зареєстровано у 2005 році. Одним із зареєстрованих видів діяльності ФОП [PERSON] у 2014 році було надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20). Також [PERSON] надано договори оренди вказаних нежитлових приміщень, а саме договір № 25 від 23.09.2016 р., укладений між ФОП [PERSON] і ТОВ «Юридичне бюро «Стайлінг» та договір № 01/03 від 01.03.2018 р., укладений між ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] . Суд вважає, що наявність вказаних договорів оренди жодним чином не свідчить про те, що майно було особистою приватною власністю [PERSON] , тому що першочергово це майно придбане під час перебування сторін у шлюбі за їх спільні кошти, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] . Крім того, договір оренди № 25 з ТОВ «Юридичне бюро «Стайлінг» та договір оренди № 01/03 з ФОП [PERSON] , на які [PERSON] посилається як на доказ мети використання приміщень для здійснення підприємницької діяльності, укладені 03.10.2016 р. та 01.03.2018 р. відповідно, що становлять значний проміжок часу між датами їх придбання (договори купівлі-продажу від 04.12.2013 р. та 06.04.2016 р.) та надання в оренду, а отже ці докази та наявність певних КВЕД у ФОП [PERSON] , суд вважає недостатніми для доведення вказаних обставин. Наявність доходу у податковій звітності також ніяким чином не підтверджує те, що саме доходи від здійснення підприємницької діяльності використані для придбання нерухомого майна, а не спільні кошти подружжя. Таким чином, [PERSON] презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти. Судом приймається до уваги факт зміни правової позиції [PERSON] щодо цих об`єктів нерухомості у відзиві на позов та у його зустрічному позові, викладеному в новій редакції від 10.03.2020 р., зокрема у відзиві [PERSON] вказує про те, що ці об`єкти є спільною власністю подружжя, а у зустрічному позові (в новій редакції від 10.03.2020 р.) про те, що вони є його особистою приватною власністю та набуті за власні кошти. Внаслідок передачі майна до статутного капіталу відбулась зміна власника зі [PERSON] на ТОВ «Барвінок-3000», однак [PERSON] був власником та керівником цього товариства, тобто міг розпоряджатись цим майном на власний розсуд, а [PERSON] була позбавлена такого права. Суд враховує доводи [PERSON] про те, що вона не знала про вибуття майна зі спільної сумісної власності, не надавала згоди на це, а також те, що на час відчуження [PERSON] нерухомого майна, шлюбні відносини між ними вже були припинені. Враховуючи вказані обставини та надані сторонами докази, а також принцип презумпції спільності майна подружжя набутого під час шлюбу, закріплений у ст. 60 СК України, та відображений в постанові Верховного Суду від 12.10.2021 р. у справі № 622/299/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17, суд приходить до висновку, що на момент передачі майна у статутний капітал ТОВ «Барвінок-3000», об`єкти нерухомості, зокрема: нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; група приміщень [ADDRESS] , які складають 18/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебували у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 р. в справі № 372/504/17 сформулювала висновок про застосування норм права, згідно з яким відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. Відповідно до пункту 48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (у редакції станом на 01.03.2018 р.) для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, якій потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України). Судом встановлено, що під час передачі [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Барвінок-3000» спірного нерухомого майна письмової згоди на їх відчуження від [PERSON] отримувалось, а тому вимоги ч.3 ст. 65 СК України та ч.3 ст. 369 ЦК України дотримано не було. Визначаючи справжній зміст дій [PERSON] , суд враховує, що ТОВ «Барвінок-3000» створене (зареєстроване) ним 26.03.2018 р., а нежитлові приміщення передані до статутного капіталу товариства 03.04.2018 р., а тому приходить до висновку, що дії [PERSON] щодо відчуження вказаних об`єктів нерухомості на користь створеного ним товариства без згоди [PERSON] на таке відчуження, свідчать про використання зазначеного майна не в інтересах сім`ї, що відповідно до ч.4 ст. 65 СК України не створює обов`язків для [PERSON] . Вказані дії були вчинені [PERSON] у період, коли шлюбні відносини з [PERSON] фактично були припинені, що підтверджується копією рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08.11.2018 р. у справі № 753/11299/18. Зазначені факти враховуються судом при наданні оцінки правомірності дій та мотивів [PERSON] та ТОВ «Барвінок-3000» щодо вказаного нерухомого майна. У даному випадку правочини щодо відчуження нежитлових приміщень на користь ТОВ «Барвінок-3000» оформлені протоколом № 1 установчих зборів товариства від 21.03.2018 р. та актом приймання-передачі нерухомого майна від 03.04.2018 р. Визначаючи характер правовідносин сторін судом встановлено, що спільне майно вибуло із власності подружжя й перейшло до ТОВ «Барвінок-3000» на підставі протоколу № 1 установчих зборів товариства від 21.03.2018 р. та акту приймання-передачі майна від 03.04.2018 р., в результаті якого були набуті, змінені, припинені права і обов`язки ТОВ «Барвінок-3000», [PERSON] та [PERSON] . За змістом ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст. 65 СК України). Оскарження правочину, оформленого протоколом установчих зборів та актом у розумінні положень статті 202 ЦК України, суд вважає належним способом захисту цивільних прав та обов`язків згідно зі ст. 16 ЦК України (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 р. у справі № 753/10236/14-ц). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном недійсним, зокрема така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17, у постанові Верховного Суду у від 15.06.2020 р. у справі № 430/1281/14-ц, у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 р. у справі № 638/3852/17, а також висновку щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, викладеному упостанові Верховного Суду від 30.06.2021 р. у справі № 576/525/20,постанові Верховного Суду від 05.07.2021 р. у справі № 591/692/19,постанові Верховного Суду від 04.08.2021 р. у справі № 310/6618/17,постанові Верховного Суду від 29.09.2021 р. у справі № 453/320/16-ц, постанові Верховного Суду від 12.10.2021 р. у справі № 622/299/19, постанові Верховного Суду від 18.10.2021 р. у справі № 752/6635/19. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна на користь ТОВ «Барвінок-3000» шляхом внесення до статутного капіталу товариства не відповідає вимогам статей 215, 203 ЦК України та не містило волевиявлення [PERSON] на їх відчуження, а тому приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] , зокрема вважає необхідним визнати недійсними та скасувати протокол установчих зборів ТОВ «Барвінок-3000» № 1 від 21.03.2018 р. та акт приймання-передачі нерухомого майна [ADDRESS] , та нежитлових приміщень [ADDRESS] , а також визнати ці об`єкти нерухомості об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, які підлягають врахуванню при поділі їх майна. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , викладені ним у зустрічному позові, зокрема щодо визнання вказаних об`єктів нерухомого майна особистою приватною власністю, задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю обставин, на які він посилається. Стосовно комплексу будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська, необхідно зазначити наступне. Так, [PERSON] у своєму позові вказує на те, що зазначений об`єкт нерухомості придбано під час перебування нею у шлюбі з [PERSON] на ім`я останнього, у зв`язку з чим просить визнати його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на це майно. Разом з тим, [PERSON] у зустрічному позові також зазначає, що вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на вказане майно. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі 30.01.2014 р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., було набуто у власність комплекс будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська. Вказані обставини сторонами не заперечувались, а саме те, що право власності на вказане майно набуте під час перебування ними у шлюбі та відповідно є їх спільною сумісною власністю. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази та вислухавши думку сторін, суд вважає, що комплекс будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги у частині поділу вказаного об`єкта нерухомості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо майнових прав на однокімнатну квартиру з проектним номером [ADDRESS] , судом встановлено наступне. [PERSON] у своїх позовах просить визнати вказані майнові права об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру. Також зазначає для набуття майнових прав на квартиру сплачувались грошові кошти, які були спільною власністю подружжя. У відзиві на позов [PERSON] вказує, що майнові права на об`єкт нерухомості не можуть бути визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки [PERSON] не надано жодного доказу на підтвердження заявлених вимог. Разом з тим, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, наданих ПП «АН «БК «Ріел» на виконання ухвали від 14.09.2020 р. про витребування доказів, 22.04.2016 р. між [PERSON] та ПП «Агентство нерухомості» «Будівельна корпорація «Ріел» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчено приватним нотаріусом КМНО Петрушком Р.С. Так, згідно з цим попереднім договором сторони зобов`язуються до 30.03.2018 р. укласти договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, проектний номер 67, загальною орієнтовною площею 40,77 кв.м., 1-ша секція на 2-му поверсі багатоповерхового житлового будинку (перша черга будівництва, будинок 4) зі стоянками, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов попереднього договору, протягом квітня-вересня 2016 року, [PERSON] сплачено забезпечувальний платіж у сумі 563500,00 грн. Згідно з платіжними дорученнями № 11 від 16.10.2019 р. та № 1235 від 30.01.2020 р. ПП «АН «БК «Ріел» повернула на рахунок [PERSON] , відкритого у АТ «Кредобанк», забезпечувальний платіж згідно з попереднім договором купівлі-продажу квартири від 22.04.2016 р. у сумі 563500,00 грн. Отже, грошові кошти в сумі 563500,00 грн., що були сплачені за майнові права на однокімнатну квартиру з проектним номером [ADDRESS] , були повернуті на рахунок [PERSON] . Водночас, [PERSON] не надано будь-яких доказів, які підтверджують те, що вказані грошові кошти, які були сплачені за майнові права та у подальшому повернуті на його рахунок, були його особистими коштами. Відповідно до п.6.8 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2016 р. даний договір укладається за згодою другого з подружжя покупця, справжність підпису якої засвідчено нотаріально. При цьому, докази того, що грошові кошти були частково або повністю використані в інтересах сім`ї та/або передані [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом встановлено, що 16.10.2019 р. та 30.01.2020 р. на рахунок [PERSON] , відкритого у АТ «Кредобанк», надійшли (повернулись) грошові кошти, що були сплачені у квітні-вересні 2016 року за майнові права на однокімнатну квартиру з проектним номером [ADDRESS] . Враховуючи вказані обставини та презумпцію спільної власності подружжя на майно, суд приходить до висновку, що вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а тому поділу підлягають не майнові права на однокімнатну квартиру з проектним номером [ADDRESS] , а грошові кошти в сумі 563500,00 грн. Таким чином, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи докази та встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме підлягаютьвизнанню об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу грошові кошти в сумі 563500,00 грн., сплачені за майнові права на однокімнатну квартиру з проектним номером [ADDRESS] , та у подальшому повернуті на рахунок [PERSON] . Щодо грошових коштів у сумі 5757955,00 грн., судом встановлено. [PERSON] у своїх позовах просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 5757955,00 грн. та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати їх приватною власністю [PERSON] , обґрунтовуючи це тим, що під час шлюбу внаслідок продажу трьох об`єктів нерухомого майна [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 5757955,00 грн., які протягом всього часу знаходяться в його розпорядженні. [PERSON] вважає необґрунтованими вимоги щодо вказаних грошових коштів та зазначає, що грошові кошти в сумі 5757955,00 грн. за продаж нерухомого майна не отримував, а дії [PERSON] та [PERSON] щодо продажу цього майна були спрямовані на позбавлення його власності. Так, судом встановлено, що протягом 2013 року (під час шлюбу) на ім`я [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу набуто три об`єкти нерухомого майна, зокрема: нежитлові приміщення № 1 (групи приміщень № 12) та № 1 (групи приміщень № 13) (в літ.А), загальною площею 47,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення № 50 (в літ.А), загальною площею 51,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення № 1 (групи приміщень № 20), нежитлове приміщення (групи приміщень № 21) (в літ.Д), загальною площею 92,0 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, під час розгляду справи сторонами не заперечувався факт того, що вказані три об`єкти нерухомості були спільною сумісною власністю подружжя. З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2017 р. між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1 (групи приміщень № 12) та № 1 (групи приміщень № 13) (в літ.А), загальною площею 47,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін продаж нежитлових приміщень вчинено за 886845,00 грн. Відповідно до п.2.2 договору, підписання продавцем та нотаріальне посвідчення цього договору свідчить про проведення з ним покупцем повного розрахунку та відсутність будь-яких фінансових і матеріальних претензій до покупця. Разом з тим, 30.03.2017 р. між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1 (групи приміщень № 20), нежитлового приміщення (групи приміщень № 21) (в літ.Д), загальною площею 92,0 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін продаж нежитлових приміщень вчинено за 3352251,00 грн. Відповідно до п.2.2 договору підписання продавцем та нотаріальне посвідчення цього договору свідчить про проведення з ним покупцем повного розрахунку та відсутність будь-яких фінансових і матеріальних претензій до покупця. Також, 31.03.2017 р. між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 50 (в літ.А), загальною площею 51,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін продаж нежитлового приміщення вчинено за 1518589,00 грн. Відповідно до п.2.2 договору підписання продавцем та нотаріальне посвідчення цього договору свідчить про проведення з ним покупцем повного розрахунку та відсутність будь-яких фінансових і матеріальних претензій до покупця. Таким чином, загальна вартість вищевказаних об`єктів нерухомості відповідно до договорів купівлі-продажу становила 5757955,00 грн. Судом перевірено доводи [PERSON] щодо неотримання коштів за продаж вказаних трьох об`єктів нерухомості та встановлено, що вони не відповідають дійсності та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. На підтвердження факту повного розрахунку за вказаними договорами [PERSON] власноруч написано три заяви, які були нотаріально посвідчені, що підтверджується їх копіями, які перебувають у матеріалах справи. Крім того, судом встановлено, що отримання [PERSON] коштів підтверджується інформацією та документами з ПАТ «КБ «Акордбанк» та АТ «Комерційний Індустріальний Банк», які були надані суду на виконання вимог ухвали від 13.08.2020 р. про витруювання доказів. Відповідно до інформації ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 29.09.2020 р. [PERSON] 30.03.2017 р. відкрито рахунок № [NUMBER] , на який у той же день зараховано грошові кошти у сумі 886845,00 грн., у якості оплата за нежитлові приміщення № 1 (групи приміщень № 12) та № 1 (групи приміщень № 13) (в літ.А), загальною площею 47,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 30.03.2017 р. Також, 31.03.2017 р. зараховано від [PERSON] грошові кошти у сумі 1518589,00 грн. як оплата за нежитлове приміщення № 50 (в літ.А), загальною площею 51,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 31.03.2017 р. Зазначене підтверджується випискою по вказаному рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] . Згідно з листом АТ «Комерційний Індустріальний Банк» від 15.09.2020 р. [PERSON] 31.03.2017 р. відкрито рахунок № [NUMBER] , на який у той же день зараховано від [PERSON] грошові кошти у сумі 3352521,00 грн. як оплата за нежитлове приміщення № 1 (групи приміщень № 20), нежитлове приміщення (групи приміщень № 21) (в літ.Д), загальною площею 92,0 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 30.03.2017 р. Зазначене підтверджується випискою по вказаному рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] . Зазначені обставини свідчать про те, що 30.03.2017 р. та 31.03.2017 р. [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність грошові кошти на загальну суму 5757955,00 грн., які були зараховані на рахунки [PERSON] . Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] використав вказані кошти в інтересах сім`ї та/або передав їх [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошові кошти у сумі 5 757 955,00 грн. підлягають визнанню об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу між [PERSON] та [PERSON] . Стосовно квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , суд зазначає наступне. [PERSON] у своїх позовах пред`явлено до [PERSON] вимогу про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину кожної з вказаних квартир. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] стверджує, що майнові права на квартири набуті [PERSON] за час перебування з ним у шлюбі на підставі двох договорів про участь у фонді інвестування будівництва, укладених [PERSON] з ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Предметом цих договорів є передача грошових коштів Управителю в управління на праві довірчої власності з метою подальшого отримання у власність нерухомого майна (квартир). [PERSON] вважає, що в силу положень ст.ст. 60, 61 СК України такі майнові права на квартири виникли й у нього, тому просить суд визнати квартири об`єктом спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину кожної з квартир. Разом з тим, [PERSON] подано зустрічний позов з вимогами до [PERSON] про визнання квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] стверджує, що право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] зареєстровано за нею 15.12.2018 р., тобто вже після розірвання шлюбу, а загальна вартість цих квартир, яку вона сплатила самостійно власними коштами для набуття на них права власності, а також подальші ремонті роботи та їх утримання, майже вдвічі перевищує вартість спірних квартир. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі між [PERSON] та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» (далі - Управитель) укладено договори про участь у фонді інвестування будівництва, зокрема: договір № 36 від 26.05.2015 р. та договір № 121 від 19.02.2016 р. про передачу грошових коштів Управителю в управління на праві довірчої власності з метою подальшого отримання у власність нерухомого майна (квартир). На виконання зазначених договорів під час перебування у шлюбі [PERSON] сплачено грошові кошти у наступних розмірах: 250920,00 грн. - на виконання умов договору № 36 від 26.06.2015 р.; 262720,00 грн. - на виконання умов договору № 121 від 19.02.2016 р. Крім того, 27.11.2018 р. на виконання вказаних договорів [PERSON] сплатила на рахунок Управителя 52568,90 грн., а також 42323,48 грн. на виконання договору № 1-2711 про надання послуг ФОП [PERSON] (консультаційні послуги щодо підбору об`єктів нерухомості та передачі об`єктів нерухомості). Після цього [PERSON] отримала від Управителя наступні документи: довідку № 1 від 27.11.2018 р. про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування: квартиру [ADDRESS] , змінено на квартиру [ADDRESS] ; довідку № 1 від 27.11.2018 р. про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування: квартиру [ADDRESS] , змінено на квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 15.12.2018 р. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартири виникло на підставі довідок про право довірителя на набуття у власність об`єктів інвестування та на підставі технічних паспортів. Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] з приводу квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Частина 4 статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 520/1740/15-ц. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, зокрема, договори про участь у фонді інвестування будівництва (договір № 36 від 26.05.2015 р. та договір № 121 від 19.02.2016 р.), укладені між [PERSON] та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», суд вважає, що за своєю суттю ці договори є договорами купівлі-продажу майнових прав. Грошові кошти в розмірі 250920,00 грн. та 262720,00 грн., які визначені як пай за цими договорами, були сплачені у період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується платіжними дорученнями від 26.06.2015 р. та 19.02.2016 р. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] підлягають визнанню об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу. Щодо квартири [ADDRESS] , судом встановлено наступне. Так, [PERSON] у своїх позовах просить визнати недійсною та скасувати кооперативну угоду № 1/17 від 23.06.2016 р, укладену між ОК «Ідея» та [PERSON] , та акт прийому-передачі квартири від 20.10.2016 р., витребувати вказану квартиру з незаконного володіння [PERSON] , а також визнати квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та порядку поділу визнати за нею право власності на квартиру. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що квартиру набуто у спільну сумісну власність 26.01.2017 р., тобто у період перебування з [PERSON] у шлюбі. В подальшому квартиру декілька разів було незаконно відчужено, що призвело до її вибуття з спільної сумісної власності. У відзиві на позов від 04.07.2018 р. [PERSON] зазначено про те, що 29.06.2016 р. на підставі кооперативної угоди № 1/17 про сплату пайового внеску ним була придбана зазначене квартира. У відзиві від 07.07.2020 р. [PERSON] вказує, що квартиру набуто у спільну сумісну власність подружжя на підставі кооперативної угоди № 1/17 від 23.06.2016 р. та оформлено на його ім`я, проте у подальшому квартира неправомірно вибула з його власності. При цьому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити на підставі того, що на час розгляду справи майно у власності жодного з подружжя не перебуває та відсутня можливість визначити реальну вартість цього об`єкта нерухомості. Разом з тим, ОК «Ідея» також подано відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на правомірність набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Також ОК «Ідея» зазначає про те, що [PERSON] не було виконано зобов`язання зі сплати кооперативного внеску (паю) і кооперативна угода між ОК «Ідея» та [PERSON] стосується іншої квартири, ніж та, щодо якої висунуто вимоги. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що під час перебування з [PERSON] у шлюбі [PERSON] на підставі кооперативної угоди про сплату пайового внеску № 1/17 від 29.06.2016 р., укладеної між ним та ОК «Ідея», технічного паспорту від 23.09.2016 р., довідки ОК «Ідея» від 01.11.2016 р. та акту прийому-передачі квартири від 01.11.2016 р., набуто у власність вказану квартиру, що 26.01.2017 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначені обставини підтверджуються документами, які долучені до матеріалів справи [PERSON] разом з відзивом від 04.07.2018 р., інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та поясненнями сторін. Відповідно до наявних матеріалів, зокрема інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2020 р., вбачається, що спірна квартира відчужувалась декілька разів, а саме 21.10.2016 р., 26.01.2017 р., 14.09.2017 р., 26.09.2017 р., 30.07.2018 р. та 10.08.2018 р. Судом досліджено всі зміни, які призвели до переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] від 30.07.2018 р. та встановлено наступне. [PERSON] на підставі кооперативної угоди № 1/17 від 23.03.2016 р. про сплату пайового внеску, акту прийому-передачі квартири та технічного паспорту набув право власності на квартиру, яке 26.01.2017 р. було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторонами в судовому засіданні підтверджено та судом встановлено, що [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] , на підставі кооперативної угоди № 1/17 від 23.03.2016 р., тобто під час перебування ним у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої головою правління ОК «Ідея» [PERSON], станом на 07.07.2016 р. [PERSON] згідно з умовами кооперативної угоди про сплату пайового внеску № 1/17 від 29.06.2016 р., вніс суму у розмірі 423200,00 грн. Зазначені обставини також встановлені у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2021 р. в справі № 359/7343/19, яким відмовлено ОК «Ідея» в задоволенні позову до [PERSON] про розірвання кооперативної угоди про сплату пайового внеску. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 30.07.2018 р. відбувся перехід права власності на квартиру від [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до заявлених позовних вимог [PERSON] просить визнати недійсною та скасувати кооперативну угоду № 1/17 від 23.06.2016 р., укладену між ОК «Ідея» та [PERSON] та акт прийому-передачі квартири від 20.10.2016 р., витребувати квартиру з незаконного володіння [PERSON] , а також визнати квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу визнати за нею право власності на квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсність правочину може бути прямо встановлена або законом, або судом. Враховуючи вищевикладене, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання недійсною та скасування кооперативної угоди № 1/17 від 23.06.2016 р., укладеної між ОК «Ідея» та [PERSON] , не підлягає задоволення з огляду на те, що [PERSON] не зазначила, з яких саме підстав ця угода підлягає визнанню недійсною та не надала на підтвердження своїх доводів достатніх доказів. З огляду на зазначене, суд вважає, що оскільки позовна вимога [PERSON] про визнання недійсною та скасування кооперативної угоди № 1/17 від 23.06.2016 р., укладеної між ОК «Ідея» та [PERSON] , задоволенню не підлягає, а тому суд приходить до висновку, що й похідні від неї вимоги з приводу витребування квартири з незаконного володіння [PERSON] , визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу визнання за [PERSON] право власності на квартиру, також не підлягають задоволенню. Щодо комбайна зернозбирального марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , суд зазначає наступне. [PERSON] у своєму зустрічному позові просить визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на комбайн зернозбиральний марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовуються тим, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машини серії [NUMBER] , виданим на підставі договору купівлі-продажу (договору комісії) № 0057-167 від 10.05.2016 р., він набув у власність вказаний комбайн. При цьому, [PERSON] зазначає, що він придбавав комбайн для використання у діяльності ТОВ «СФГ Гермес» відповідно до договору оренди сільськогосподарської техніки № 0106-2016, укладеного між ТОВ «СФГ Гермес» і ФОП [PERSON] , та 01.06.2016 р. передав його в оренду ТОВ «СФГ Гермес», однак корпоративні права ТОВ «СФГ Гермес» перейшли у власність [PERSON] [PERSON] у відзиві на зустрічний позов [PERSON] вказує, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не відповідають дійсності та спростовуються тим, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2019 р. у справі № 204/5567/19, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та встановлено факт набуття [PERSON] права власності на комбайн проти волі дійсного власника майна - [PERSON] , а саме: визнано недійсним договір купівлі-продажу комбайну № 0057-167 від 10.05.2016 р.; визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію машини, згідно з яким власником комбайну став [PERSON] ; зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію права власності на комбайн за [PERSON] та відновити становище шляхом поновлення реєстрації права власності на комбайн за [PERSON] . [PERSON] стверджує, що комбайн не є спільною сумісною власністю подружжя, не є набутим під час шлюбу у спільну сумісну власність, не придбаний за спільні кошти та не може бути включений до переліку майна, яке підлягає поділу, оскільки належить іншій особі. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі № 204/5567/19 зупинено дію рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2019 р. до закінчення його перегляду в касаційному порядку. З огляду на зазначене, суд не враховує доводи [PERSON] щодо обставин, встановлених у справі № 204/5567/19. Інші докази щодо належності комбайну іншій особі у матеріалах справи відсутні. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] набуто право власності на комбайн зернозбиральний марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 18.05.2016 р. Враховуючи презумпцію спільності власності подружжя, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині включення комбайну в спільне сумісне майно подружжя та його поділу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З приводу транспортного засобу марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] , судом встановлено наступне. У зустрічному позові [PERSON] просить визнати недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу транспортного засобу № 99А/14 від 12.12.2014 р., зокрема транспортного засобу марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] , укладеного між ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» (продавець) та [PERSON] (покупець), перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] . Визнати транспортний засіб об`єктом спільної сумісної власності подружжя, включивши його в обсяг спільного майна, що підлягає поділу та в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на нього. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що між ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» та [PERSON] 12.12.2014 р. укладено договір купівлі-продажу № 99А/14, відповідно до якого продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується оплатити товар - новий транспортний засіб марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] , характеристика якого вказана у п.4.1 договору. Ціна товару за договором склала 926320,00 грн. На виконання договору 20.12.2014 р. підписана видаткова накладна № РН-0000826 від 20.12.2014 р., акт приймання-передання товару до договору купівлі-продажу № 99А/14 від 12.12.2014 р., акт приймання-передання документів до договору купівлі-продажу № 99А/14 від 12.12.2014 р. У період з 12.12.2014 р. по 04.02.2015 р. сплачено повну вартість автомобіля у розмірі 926320,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. [PERSON] стверджує, що кошти на придбання транспортного засобу були спільним майном подружжя, а таке придбання здійснювалось фактично для [PERSON] , яка з часу придбання по теперішній час на постійній основі користується цим транспортним засобом, а не [PERSON] , яка лише формально вказана покупцем у договорі купівлі-продажу. На підтвердження доводів [PERSON] разом із зустрічним позовом надано висновок № 3-31/07 за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 31.07.2018 р., проведеного експертом Українського центру судових експертиз Ткачук І.А., відповідно до якого підписи на документах щодо транспортного засобу (видатковій накладній № РН-0000826, акті приймання-передання товару, акті приймання-передачі документів до договору) виконані [PERSON] [PERSON] вважає, що реальним покупцем транспортного засобу є [PERSON] , а кошти на його придбання були спільним майном подружжя, його майнові права щодо даного об`єкта спільної сумісної власності є порушеними, тому він заявив позовну вимогу про визнання недійним договору купівлі-продажу транспортного засобу в частині покупця та переведення права покупця на [PERSON] . [PERSON] зазначає, що рухоме майно не має ніякого відношення до спільної сумісної власності подружжя, оскільки належить сторонній особі. Посилання на те, що транспортний засіб купувався за спільні сімейні кошти є необґрунтованим та не підтверджується ніякими доказами. Вважає, що висновок почеркознавчого дослідження № 3-31/07 від 31.07.2018 р. не є належним, допустимим та достовірним доказом, а тому не може бути врахований судом. В задоволенні позовних вимог [PERSON] у даній частині просить відмовити. Разом з тим, [PERSON] у відзиві на зустрічний позов зазначила, що доводи [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вона є одноособовим власником транспортного засобу, а кошти [PERSON] та [PERSON] не мають ніякого відношення до купівлі нею транспортного засобу. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначено, що між [PERSON] та ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» 12.12.2014 р. укладено договір купівлі-продажу, який був зареєстрований на ім`я [PERSON] . Оплата за придбаний транспортного засобу була здійснена [PERSON] , будь-які інші відомості про інших власників у ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД» відсутні. В задоволенні позовних вимог [PERSON] також просило відмовити. Судом встановлено, що як на підставу для задоволення позовних вимог щодо транспортного засобу [PERSON] посилається на висновок № 3-31/07 за результатами почеркознавчого дослідження від 31.07.2018 р., проведеного експертом Українського центру судових експертиз Ткачук І.А., відповідно до якого підписи на документах виконані [PERSON] . Зі змісту вказаного висновку вбачається, що для дослідження експерту надані документи, походження та зміст яких є невідомим суду. При цьому, це стосується як документів на транспортний засіб, так і документів, з яких взяті зразки підпису. При цьому, у висновку не вказано відомості про посаду експерта та відсутні можливість з його змісту встановити інформацію про наявність кваліфікації у судового експерта Ткачук І.А . Також у висновку відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та не вказано про те, що його підготовлено для подання до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судове експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Згідно з ч.3 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч.6 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.. Згідно з ч.5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до ч.7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У висновку почеркознавчого дослідження № 3-31/07 від 31.07.2018 р. відсутнє попередження про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відсутні відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За таких обставин, суд вважає, що висновок почеркознавчого дослідження № 3-31/07 від 31.07.2018 р. не є належним, допустимим та достовірним доказом, а тому не приймає його до уваги. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі № 522/1029/18, постановах Верховного Суд від 30.06.2021 р. у справі № 523/7115/18, від 01.04.2020 р. у справі № 676/90/17-ц, від 25.05.2020 р. у справі № 475/793/17 та від 21.10 2020 р. у справі № 303/2642/18. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Враховуючи те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, а інші докази на підтвердження позовних вимог щодо транспортного засобу матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що [PERSON] не доведено обставин, на які він посилається як на підставу для своїх вимог, а тому відмовляє [PERSON] в задоволенні позовних вимог у частині, що стосується транспортного засобу марки «Lexus NX 300h», номер кузова [NUMBER] . Щодо боргових зобов`язань на суму 2923000,00 грн., суд зазначає наступне. [PERSON] у своєму зустрічному позові просить визнати грошовий борг [PERSON] перед [PERSON] згідно договору позики від 02.08.2012 р. в сумі 615000,00 грн., перед [PERSON] згідно договору позики від 12.08.2013 р. в сумі 1028000,00 грн., перед [PERSON] згідно договору грошового займу від 29.01.2014 р. в сумі 280000,00 грн., перед [PERSON] згідно договору позики від 20.06.2015 р. в сумі 1000000,00 грн., а всього борг у загальній сумі 2923000,00 грн., спільним боргом подружжя, а [PERSON] - солідарним боржником за вказаними зобов`язаннями. [PERSON] стверджує, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] , в інтересах сім`ї було укладено чотири вищевказані договори на загальну суму 2923000,00 грн. Так, 02.08.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 615000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 31.12.2017 р. [PERSON] зазначає, що вказані кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання квартири [ADDRESS] , загальною площею 84,5 кв.м. та вартістю 612346,00 грн., набуту на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.08.2012 р. 12.08.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1028000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 11.08.2013 р. [PERSON] вказує, що кошти за договором були витрачені в інтересах сім`ї на придбання трьох об`єктів нерухомості: нежитлові приміщення № 1 (групи приміщень № 12) та № 1 (групи приміщень № 13) (в літ.А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.08.2013 р., вартістю 372840,00 грн.; нежитлове приміщення № 1 (групи приміщень № 20), нежитлове приміщення (групи приміщень № 21) (в літ.Д), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.09.2013 р., вартістю 644000,00 грн.; нежитлове приміщення № 50 (в літ.А), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 26.09.2013 р., вартістю 654260,00 грн. 29.01.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір грошового займу на суму 280000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 29.01.2018 р. Згідно із зустрічним позовом [PERSON] вказані кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання квартири [ADDRESS] , вартістю 279470,00 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2014 р. 20.06.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1000000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 01.02.2018 р. У зустрічному позові [PERSON] стверджує, що вказані кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання майнових прав відповідно до договору № 36 від 26.06.2015 р. про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», вул.Маршала Рибалка, 3-А із ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень», відповідно до якого [PERSON] взяла участь у ФФБ і набула майнові права на об`єкт інвестування однокімнатної квартири № 1306, орієнтовною площею 27,88 кв.м., загальною вартістю 250920,00 грн. та майнових прав відповідно до договору № 121 від 19.02.2016 р. про участь у ФФБ виду «А», вул.Маршала Рибалка, 3-А із ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень», відповідно до якого [PERSON] взяла участь у ФФБ і набула майнові права на об`єкт інвестування однокімнатної квартири № 1307, орієнтовною площею 32,84 кв.м., загальною вартістю 262720,00 грн. [PERSON] у зустрічному позові вказує, що були здійснені додаткові витрати за договором доручення, укладеним 26.06.2015 р. між [PERSON] і ФОП [PERSON] , та договором доручення, укладеним 29.07.2015 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] . У зустрічному позові зазначено, що боргові зобов`язання, витрачені в інтересах сім`ї, залишились непогашеними, позикодавці за усіма договорами мають боргові претензії, тому [PERSON] просить визнати борг за вказаними договорами на загальну суму 2923000, 00 грн. спільним боргом подружжя та визнати [PERSON] солідарним боржником за вказаними зобов`язаннями. Разом з тим, [PERSON] у своїх позовах зазначає, що про існування договорів дізналась тільки після отримання відзиву на позов та зустрічного позову [PERSON] , раніше про наявність цих договорів не знала, при цьому ніколи не отримувала та не використовувала кошти за цими договорами на придбання нерухомого майна або на інші потреби сім`ї. Водночас [PERSON] вказані кошти на придбання нерухомого майна також не використовував, про що він зазначає у своєму зустрічному позові. [PERSON] стверджує, що договори позики взагалі не укладалися, мають штучний характер, а грошові кошти за цими договорами [PERSON] фактично не отримував. Також вона не надавала згоду на те, щоб [PERSON] укладав ці договори позики. [PERSON] вказує про те, що у матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження того, що гроші за договорами позики були використані на придбання саме тих об`єктів, про які [PERSON] вказує у зустрічному позові. Представником [PERSON] в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи документів з метою встановлення дійсного часу складення правочинів та написання розписок, за якими [PERSON] отримано у борг грошові кошти. Ухвалою від 10.12.2020 р. задоволено клопотання представника [PERSON] та призначено судово-технічну експертизу документів. Також зобов`язано [PERSON] у строк до 30.12.2020 р. надати суду на час проведення експертизи документів оригінал вказаних договорів та розписок, складених [PERSON] на виконання вказаних договорів. Ухвалою від 01.03.2021 р. задоволено заяву [PERSON] та доручено проведення призначеної у справі ухвалою від 10.12.2020 р. судово-технічної експертизи документів експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 13645/21-34 від 29.06.2021 р. повідомлено суд про те, що ухвали від 10.12.2020 р. та від 01.03.2021 р. про призначення судово-технічної експертизи документів залишаються без виконання, оскільки клопотання експерта від 23.04.2021 р. про надання оригіналів досліджуваних документів не виконано, що унеможливлює організацію проведення експертизи. Таким чином, призначена судом експертиза для встановлення дійсного часу складання наданих [PERSON] правочинів, не була проведена з вини [PERSON] у зв`язку з тим, що він не надав оригінали документів, при цьому причин їх ненадання не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи [PERSON] не надано оригіналів документів, якими він обґрунтовує позовні вимоги щодо боргових зобов`язань на суму 2923000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з приписами ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено. З огляду на вищевикладене, суд не бере до уваги докази, якими [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги щодо боргових зобов`язань, а саме договори на суму 2923000,00 грн., розписки, претензії та відповіді на претензії. Крім того, суд звертає увагу на те, що [PERSON] не довів використання грошових коштів, одержаних від договорів позики та грошового займу, в інтересах сім`ї, зокрема, на придбання нерухомого майна, майнових прав тощо, при цьому доведення цих юридично важливих обставин є його процесуальним обов`язком. Враховуючи вищевикладене, вислухавши надані сторонами пояснення та повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спільним боргом подружжя 2923000,00 грн. та визнання [PERSON] солідарним боржником за вказаними зобов`язаннями, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-612цс15, від 16.12.2015 р. у справі № 6-2641цс15, від 26.11.2020 р. у справі № 263/11354/17. Поділ майна подружжя здійснюється за наслідком установлення всього обсягу спільно нажитого майна, наявного на час фактичного припинення шлюбних відносин. Верховний Суд у постанові від 28.07.2021 р. у справі № 487/3037/16-ц зазначив, що під час вирішення справи щодо поділу майна подружжя суди повинні враховувати все майно подружжя, в тому числі й рухоме та нерухоме, позовні вимоги про поділ такого майна взаємопов`язані між собою. Так, суд в силу встановлених під час розгляду даної справи обставин дійшов до висновку, що під час перебування [PERSON] з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у їх спільну сумісну власність набуто наступне майно, на яке поширюється статус спільного сумісного майна подружжя, що матиме наслідком поділ такого майна, а саме: - нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А) з облаштуванням додаткового входу, загальною площею 98,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вартість об`єкта складає 1271800,00 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку від 19.04.2018 р.; - 18/100 частин нежитлового приміщення, загальною площею 139,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість об`єкту складає 521712,00 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку від 19.04.2018 р.; - комплекс будівель та споруд № 2, загальною площею 599,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська. Вартість об`єкта складає 99400,00 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку від 19.04.2018 р.; - грошові кошти у сумі 563500,00 грн. за майнові права на однокімнатну квартиру, проектний номер 67, загальною орієнтовною площею 40,77 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які 16.10.2019 р. та 30.10.2020 р. надійшли на рахунок [PERSON] у АТ «Кредобанк»; - квартира [ADDRESS] . Вартість об`єкта складає 1170480,66 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку нерухомого майна від 27.06.2018 р.; - квартира [ADDRESS] . Вартість об`єкта складає 1227116,82 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку нерухомого майна від 27.06.2018 р.; - грошові кошти у сумі 5757955,00 грн., які 30.03.2017 р. та 31.03.2017 р. надійшли на рахунки [PERSON] , відкриті у ПАТ «КБ «Акордбанк» та АТ «Комерційний Індустріальний Банк» як: 1) оплата за нежитлові приміщення № 1 (групи приміщень № 12) та № 1 (групи приміщень № 13) (в літ.А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 30.03.2017 р.; 2) оплата за нежитлове приміщення № 50 (в літ.А), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 31.03.2017 р.; 3) оплата за нежитлове приміщення № 1 (групи приміщень № 20), нежитлове приміщення (групи приміщень № 21) (в літ.Д), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 30.03.2017 р.; - комбайн зернозбиральний марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1651269,70 грн., що підтверджується звітом про визначення ринкової вартості об`єкту - сільгосптехніка від 22.06.2018 р. Таким чином, поділу між сторонами підлягає нерухоме майно загальною вартістю 4290509,48 грн., рухоме майно вартістю 1651269,70 грн. та грошові кошти у сумі 6321455,00 грн., що разом складає 12263234,20 грн. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11). При вирішенні спору суд виходить з того, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність окремі об`єкти нерухомого майна та грошові кошти. Сторонами не заявлені вимоги про поділ неподільних об`єктів зі стягненням компенсації за втрату частки у неподільному об`єкті спільної власності. Такий спосіб поділу майна відповідає приписам ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). При вирішенні питання щодо розподілу зазначених спільного сумісного майна між сторонами, суд враховує, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - це ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку (постанови Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі № 61-22089св18, від 08.09.2021 р. у справі № 216/3170/16-ц). Судом встановлено, що у власності [PERSON] перебуває таке спільне майно: грошові кошти у сумі 5757955,00 грн. (отримані від продажу трьох об`єктів нерухомого майна); грошові кошти у сумі 563500,00 грн. (отримані за майнові права на однокімнатну квартиру, проектний номер [ADDRESS] ); комплекс будівель та споруд № 2, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська, вартістю 99400,00 грн.; комбайн зернозбиральний марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1651269,70 грн., а разом - 8072124,70 грн. Разом з тим, у власності [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] , вартістю 1170480,66 грн. та квартира [ADDRESS] , вартістю 1227116,82 грн., що разом складає 2397597,48 грн. Водночас, ТОВ «Барвінок-3000» належать два об`єкти нерухомого майна, які підлягають поділу між [PERSON] та [PERSON] , загальною вартістю 1793512,00 грн., а саме: - нежитлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4 (групи приміщень № 55) (в літ.А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1271800,00 грн.; - 18/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 521712,00 грн. Враховуючи фактичне перебування та порядок користування спірним майном кожним із подружжя, що склався на час розгляду справи, дії [PERSON] щодо відчуження майна, проживання дитини разом з [PERSON] , та приймаючи до уваги оцінку вартості спірного майна, суд приходить до висновку про поділ спільного майна подружжя у наступному порядку: - нерухоме майно загальною вартістю 4191109,48 грн. (квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] та два об`єкти нерухомості, які були передані у статутний капітал ТОВ «Барвінок-3000») та грошові кошти у сумі 1940507,61 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] , що разом складає 6131617,09 грн., необхідно визнати особистою приватною власність [PERSON] ; - нерухоме майно вартістю 99400,00 грн. (комплекс будівель та споруд № 2, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с/рада Катеринопільська), рухоме майно (комбайн зернозбиральний марки «Claas Dominator 204-Mega», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) вартістю 1651269,70 грн. та грошові кошти у сумі 4380947,39 грн., що разом складає 6131617,09 грн., необхідно визнати особистою приватною власністю [PERSON] ; - задля забезпечення принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 1940507,61 грн., що є різницею від вартості отриманого у власність кожного з подружжя майна (щоб частка [PERSON] була рівною з часткою [PERSON] та складала 6131617,09 грн.). Таким чином, суд вважає, що при такому поділі зберігається принцип рівності часток, оскільки вартість нерухомого майна, яке визнається особистою приватною власності [PERSON] , складає 4191109,48 грн., а грошові кошти, нерухоме та рухоме майно, яке визнаються особистою приватною власністю [PERSON] , складають 6131617,09 грн. (при цьому поділу між сторонами підлягає нерухоме майно загальною вартістю 4290509,48 грн. та грошові кошти у сумі 6321455,00 грн., що разом складає 12263234,20 грн.). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 р.). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial