Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

19.09.2018 позивачі звернулись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, в якій просять : визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. Крім них у квартирі також зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] - [PERSON], який не проживає у квартирі без поважних причин більше року. Позивачі також вказують, що наявність зареєстрованої у квартирі особи, яка не є членом їх родини, створює їм не зручності та не відповідає їх інтересам. Факт реєстрації відповідача в квартирі порушує їх права, як власників. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач про дату час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира [NUMBER], яка розташована за адресою : [ADDRESS], що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.03.2004 та від 05.03.2010 (а.с. 10-11). Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] - відповідач [PERSON], що підтверджується копією паспорта та інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Київській області (а.с. 8-9, 18). Відповідач у вказаній квартирі не проживає понад рік, що підтверджується актом обстеження житлових і матеріально-побутових умов, який складений депутатом Бориспільської міської ради Верес О.О. (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом ч.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення . С уд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, за змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд також враховує, що відповідно до ст.10 Закону Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 2 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, який зареєстрований в належній позивачам квартирі, тривалий час, без поважних причин не проживає, він втратив право користування вказаним жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved