Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

18.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про зобовязання нарахувати та виплатити суму індексації заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В підтвердження позову посилається на те, що 11 листопада 2010 року був обраний сільським головою Веряцької сільської ради Виноградівського району. На підставі рішення 45 сесії VI скликання від 02.06.2015 року №345 звільнений у звязку із достроковим припиненням повноважень відповідно до п.1 ч.1 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На цій підставі 03.03.2016 року ним подано заяву на імя в.о.голови Веряцької сільської ради [PERSON] про видачу довідки про повний розрахунок, проте інформації щодо належних йому до виплати сум не отримав. Крім того, з квітня 2013 року по дату його звільнення головним бухгалтером Веряцької сільської ради Виноградівського району [PERSON] не нараховувалась індексація до заробітної плати. 10.07.2015 року ним скеровано заяву до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області про порушення законодавства про оплату праці, однак жодних результатів таке звернення не принесло. Позивач вважає, що з квітня 2013 року по 03.06.2015 року недонараховано індексацію, яка носить обовязків характер, що суперечить вимогам ст. ст. 22, 33 Закону України «Про оплату праці». У звязку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду з позовом та просить зобовязати Веряцьку сільську раду Виноградівського району нарахувати і виплатити [PERSON] суму індексації заробітної плати з квітня 2013 року по 03.06.2015 року, стягнути з Веряцької сільської ради Виноградівського району середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 01.08.2016 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій вона просить зобовязати Веряцьку сільську раду Виноградівського району Закарпатської області нарахувати і виплатити [PERSON] суму індексації заробітної плати за квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року та грудень 2014 року у сумі 925 (девятсот двадцять пять) гривень 69 копійок; зобовязати Веряцьку сільську раду Виноградівського району Закарпатської області нарахувати і виплатити [PERSON] суму індексації заробітної плати за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року та квітень 2015 року у сумі 1310 (одну тисячу триста десять) гривень 91 копійку, а також стягнути з Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33320 гривень 00 копійок за період з 04.06.2015 року по день звернення до суду 15.07.2016 року. 30.11.2016 року в судовому засіданні представником позивача було збільшено позовні вимоги в частині стягнення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 44863 гривні 00 копійок за період з 04.06.2015 року по 30.11.2016 року. 08.02.2017 року в судовому засіданні представником позивача було знову збільшено позовні вимоги в частині стягнення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 50575 гривень 00 копійок за період з 04.06.2015 року по 08.02.2017 року. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання позов не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно даних трудової книжки позивач був обраний головою Веряцької сільської ради згідно рішення першої сесії VI скликання Веряцької сільської ради від 11.11.2010 року за №1 з 11.11.2010 року. 03 червня 2015 року рішенням 45 сесії VI скликання Веряцької сільської ради від 02.06.2015 року №345 звільнений у звязку з достроковим припиненням повноважень відповідно до п. 1 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування України» (а.с.9). Відповідно до заяви поданої позивачем 29.05.2015 року до Веряцької сільської ради, він складає повноваження Веряцького сільського голови 03.06.2015 року відповідно до ч.1 ст. 20 ЗУ «Про службу в органи місцевого самоврядування», п.1 ч.1 ст.79 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с.12). Згідно до довідки про середню заробітну плату виданою Веряцькою сільською радою Виноградівського району на імя позивача [PERSON] заробітна плата за червень місяць 2015 року не нараховувалась (а.с.14), хоча позивач був присутній на роботі, про що свідчать наступні документи: протокол 45 сесії VI скликання від 02.06.2015 року, де [PERSON] був головуючим (а.с.13); журнал обліку виходу на роботу за червень 2015 року (а.с.38 зворот), де поставлено підпис позивача навпроти його прізвища про його присутність на роботі. Доповідні записки про відсутність позивача на робочому місці в матеріалах справи відсутні, до того ж, як вбачається із запису в трудовій книжці, останній звільнений лише 03.06.2015 року, проте в табелі обліку використовування робочого часу за червень 2016 року відомості щодо обліку виходу позивача на роботу відсутні (а.с.38). Належно оформлену трудову книжку позивачу видали також лише 03 червня 2015 року. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до інформації про нарахування зарплати та повного розрахунку [PERSON] останні нарахування заробітної плати проводили йому в квітні 2015 року, окрім того, була нарахована індексація за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року включно в розмірі 925,69 грн., а також за період з січня 2015 року по квітень 2015 року в розмірі 1310,91 грн. (а.с.19-20). Аналогічні відомості містить і довідка перевірки правильності нарахування індексації заробітної плати працівникам Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року (а.с.37). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому вирішальне значення має невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи при звільненні позивача 03 червня 2015 року йому не було нараховано та виплачено заробітну плату за виходи на роботу в період з 01 по 03 червня 2015 року. В зв'язку з цим він звернувся із вказаним позовом до суду. Фактична виплата коштів не відбулась до цього часу, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Нарахування середнього заробітку проводиться у відповідності з порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сума індексації заробітної плати [PERSON], що підлягає стягненню залишається незмінною та становить 2 236 грн. 60 коп.: за квітень 2014 року, травень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року та грудень 2014 року становить 925 грн. 69 коп.; за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року та квітень 2015 року становить 1310 грн. 91 коп. Згідно листа Міністерства соціальної політики України №9/0/66-17/163 від 23.01.2017 року повідомляється, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII), з січня 2015 року проведення індексації здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Проведення індексації в бюджетних установах мало здійснюватись в залежності від наявних коштів, передбачених фондом оплати праці на ці цілі. При проведенні до грудня 2015 року слід було керуватись положеннями Порядку, які діяли у квітні 2014 року червні 2015 року. Право на індексацію відбувалось, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком, перевищував поріг індексації, встановлений у розмірі 101 відсотків. Отже, нарахування індексації мало відбуватись в залежності від періоду підвищення заробітної плати з урахуванням підвищення тарифних ставок (окладів), доплат та надбавок, які отримував працівник, а з січня 2015 року також в залежності від наявних коштів, передбачених фондом оплати праці на проведення індексації (а.с.88-89). З наведеної вище інформації суд дійшов висновку, що посилання відповідача на відсутність коштів для нарахування індексації не підтверджуються доказами. З інформації про нарахування заробітної плати та повного розрахунку [PERSON] вбачається, що позивачу була нарахована сума індексації за квітень 2014 року, травень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року та грудень 2014 року в розмірі 925 грн. 69 коп., а також за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року та квітень 2015 року в розмірі 1310 грн. 91 коп. (а.с.19-20), яка не була виплачена з невідомих суду причин, а відтак суд дійшов висновку, що така підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Період невиплати належної позивачу заробітної плати становить (з 04.06.2015 року по 08.02.2017 року): червень 2015 року 18 робочих днів; липень 2015 року 23 робочих дня; серпень 2015 року 20 робочих днів; вересень 2015 року 22 робочих дня; жовтень 2015 року 21 робочий день; листопад 2015 року 21 робочий день; грудень 2015 року 23 робочих дня; січень 2016 року 19 робочих днів; лютий 2016 року 21 робочий день; березень 2016 року 22 робочих днів; квітень 2016 року 21 робочий день; травень 2016 року 19 робочих днів; червень 2016 року 19 робочих днів; липень 2016 року 22 робочих дня; серпень 2016 року 22 робочих дня; вересень 2016 року 22 робочих дня; жовтень 2016 року 20 робочих днів; листопад 2016 року 22 робочих дня; грудень 2016 року 22 робочих днів; січень 2017 року 20 робочих днів; лютий 2017 року 6 робочих днів (станом на 08.02.2017 року), що разом становить 425 робочих днів. Відповідно до ч. 2, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, далі по тексту - Порядок) працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до абз. б) п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. Виходячи з вищенаведеної норми, суд дійшов висновку, що при обчисленні середньомісячної заробітної плати позивача за весь період затримки розрахунку необхідно враховувати останні два календарні місяці роботи, тобто березень-квітень 2015 року, без врахування отриманих за цей місяць виплат у звязку із виходом у відпустку, матеріальної допомоги та соціальної допомоги. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Виходячи з наведеного вище, середньоденна заробітна плата становить: 2682 грн. 00 коп. (березень 2015 року) + 2316 грн. 10 коп. (квітень 2015 року без врахування отриманих за цей місяць виплат у звязку із виходом у відпустку, матеріальної допомоги та соціальної допомоги), тобто 42 робочі дні за два останні відпрацьовані місяці роботи (21 робочий день у березні 2015 року та 21 робочий день у квітні 2015 року) = 119 грн. 00 коп.. Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки (з 04.06.2015 року по 08.02.2017 року) становить 50 575 грн. 00 коп. (119 грн. 00 коп. * 425 робочих днів). Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що обставини на підтвердження позовних вимог наведені позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. Враховуючи, вищенаведене, з Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved