Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

18 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства культури України, Державного підприємства «Запорізький державний цирк» про скасування наказу Міністерства культури України про звільнення, поновлення дії контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який в ході судового розгляду справи, 10.01.2014 року, уточнив. В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2013р., у повному обсязі задоволено його позовні вимоги, частково визнано незаконною атестацію, яка відбулася 23.04.2013р., в частині визнання директора Державного підприємства «Запорізький державний цирк» - [PERSON] таким, що не відповідає займаній посаді, та скасовано всі накази про його звільнення. Наказом міністра Міністерства культури України № 796/0/17-13 від 13.11.2013р., саме в день проголошення ухвали апеляційного суду Запорізької області по вище вказаній справі, було припинено дію контракту № 497 від 11.2011р. та звільнено [PERSON] 13 листопада 2013 року з посади директора Державного підприємства «Запорізький державний цирк» на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з неявкою на роботу понад чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Посилаючись на те, що звільнення відбулося з грубим порушенням положень чинного законодавства про працю, позивач просив суд скасувати наказ Міністерства культури України № 796/0/17-13 від 13.11.2013 року про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Запорізький державний цирк» на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, поновити дію контракту № 497 від 10.11.2011 року укладеного між Міністерством культури та туризму України в особі міністра [PERSON] та [PERSON], поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Запорізький державний цирк», тягнути з Державного підприємства «Запорізький державний цирк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судових засіданнях позивач та його представник підтримували позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до позовної заяви. Зокрема зазначали, що позивач безперервно перебував на лікуванні (з різними діагнозами та в різних медичних установах) з 04.06.2013 року-30.08.2013 року, що відповідно складає 2 місяці 26 днів. У лікарняному зазначено, що стати до роботи позивач мав 31.08.2013 року. Проте, 31.08.2013 року та 01.09.2013 року були вихідними днями, у зв'язку з чим першим його робочим днем повинно було бути 02.09.2013 року. З 02.09.2013 року - 18.10.2013 року, що становить 1 місяць 20 днів, він знову перебував на лікуванні з різними діагнозами та в різних установах. Йому видано останній листок непрацездатності, відповідно до якого він мав стати до роботи 19.10.2013 року. Проте, враховуючи те, що 19.10.2013 року та 20.10.2013 року були його офіційними вихідними днями, він повинен був вийти на роботу з 21.10.2013 року, але з цієї дати по день подання позову він знову перебував на лікуванні. Враховуючи те, що у його непрацездатності два рази робились перерви, і дні виходу на роботу припадали на вихідні дні, позивач вважає, що безперервності у його непрацездатності не було, а тому і не було підстав для застосування п. 5 ст. 40 КЗпП України. Крім того, суттєвою умовою для застосування п. 5 ст. 40 КЗпП України є наявність одного й того ж самого захворювання за останні дванадцять місяців. Проте, у нього, протягом його тимчасової непрацездатності було встановлено різні діагнози, що свідчить про відсутність стійкого чи необоротного характеру одного й того ж самого захворювання. До того ж, у позивача, як у керівника підприємства є ненормований трудовий розпорядок. У зв'язку з цим 31.08.2013 року, що припадало на суботу, в день коли він мав перерву між лікарняними, він, як директор ДП «Запорізький державний цирк» підписав договір з ДП «Державна циркова компанія» про реструктуризацію заборгованості та договір із [PERSON] про наміри на участь останнього у ювілейному концерті оркестру Запорізького цирку, що на думку позивача та його представника свідчить про те що в цей день він безпосередньо виконував свої обов'язки, як керівника підприємства. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просив задовольнити, стягнувши його у розмірі 41 792,03 коп., який позивач розрахував за період з 13.11.2013 року по 26.03.2014 року. Представники Міністерства культури України у судовому засіданні також заперечували проти позовних вимог, вважали їх безпідставними. Зокрема зазначали, що позивача було звільнено на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом 4 місяців підряд Тимчасова непрацездатність [PERSON] більше ніж 4 місяці підряд на час звільнення його з посади директора підтверджувалась відповідними листками непрацездатності та відмітками у табелі обліку робочого часу. У вказаний період позивач не виходив на роботу та не приступав до виконання своїх обов'язків. Посилання позивача на те, що у нього були перерви у його тимчасовій непрацездатності є безпідставними, оскільки ці дні перерви припадали на вихідні дні і відповідно в ці дні [PERSON] не міг виконувати свої обов'язки, як директор підприємства. На час тимчасової непрацездатності позивача виконуючими обов'язки директора призначались інші особи, що підтверджується відповідними наказами по підприємству. Наказу про приступлення до роботи позивача у період, як він зазначає, що переривався, по підприємству не було, а тому договори від 31.08.2013 року, які укладені [PERSON], як директором ДП «Запорізький державний цирк», були підписані неповноважною особою, оскільки в день підписання договорів від 31.08.2013 року виконання обов'язків директора ДП «Запорізький державний цирк» було покладено на директора-розпорядника [PERSON] Крім того, станом на 31.08.2013 року діяв наказ про звільнення [PERSON] як такого, що не відповідає займаній посаді, а тому в перший день його виходу на роботу він повинен був бути звільненим з посади директора ДП «Запорізький державний цирк» на підставі наказу Міністерства Культури України від 03.06.2013 року. ДП «Запорізький державний цирк» спочатку направило суду заяву про визнання позову, яку згодом відізвало. Представник вказаного відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях на позов. Посилався на те, що звільнення відбулося у встановленому законом порядку. Позивач не виходив на роботу протягом 4-х місяців підряд, що підтверджується листками тимчасової непрацездатності та табелями обліку робочого часу, що давало Міністерству культури України підстави для звільнення [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.11.2011 року між Міністерством культури та туризму України - Органом управління майном, з одного боку, та [PERSON], з другого боку, укладено контракт, відповідно до умов якого [PERSON] призначено на посаду директора ДП «Запорізький державний цирк» терміном на 5 років з 10 листопада 2011 року по 09 листопада 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Умови припинення зазначеного вище контракту з ініціативи Міністерства до закінчення терміну його дії, передбачено пунктом 5.2.3, зокрема, у випадках встановлених законодавством, яким є ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Наказом Міністерства культури України № 796/0/17-13 від 13.11.2013 року «Про звільнення [PERSON]», припинено дію контракту № 497 від 10.11.2011 року, укладеного між Міністерством культури та туризму України в особі міністра [PERSON] та [PERSON], призначеним на посаду директора ДП «Запорізький державний цирк», з підстав, передбачених законодавством України. Звільнено [PERSON] 13.11.2013 року з посади директора ДП «Запорізький державний цирк» згідно п. 5 ст. 40 КЗпП України (Т. 1 а. с. 102). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2013 року КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» позивачу було видано листок непрацездатності Серія АВА № 981988 із записом від 08.06.2013 року «продовжує хворіти» (Т.1 а. с. 23). 07.06.2013 року позивачу КУ «Міська лікарня № 7» видано лікарняний Серія АВХ № 460821, відповідно до якого він був звільнений від роботи з 09.06. по 11.06.2013р., із позначкою стати до роботи 12.06.2013 року (Т.1 а. с. 24). З 12.06.2013 р. по 01.07.2013 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласний медичний центр серцево-судинних захворювань», про що свідчить лікарняний Серія АВА № 789111 із позначкою «стати до роботи 02.07.2013 року» (Т.1 а. с. 25). З 02.07.2013 р. по 22.07.2013 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна лікарня, відділення нейрохірургії», про що свідчить лікарняний Серія ABC № 173918 із позначкою «стати до роботи 23.07.2013 року» (Т.1 а. с. 26). З 23.07.2013 р. по 02.08.2013 р. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня ЗОР», що підтверджується листком непрацездатності Серія ABC № 174168 із позначкою «стати до роботи 03.08.2013 року» (Т.1 а. с. 27). З 03.08.2013 р. по 19.08.2013 р. позивач знаходився на стаціонарному в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», де було відкрито листок непрацездатності ABC № 099465, відповідно до якого стати до роботи він мав 20.08.2013 року (Т.1 а. с. 28). З 20.08.2013р. по 30.08.2013р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Кагарлицькій центральній районній лікарні Київської області про що свідчить лікарняний Серія АВЯ № 446240 із позначкою «стати до роботи 31.08.2013р.» (Т.1 а. с. 97). За даними табелю обліку використання робочого часу на ДП «Запорізький державний цирк» за серпень та вересень 2013 року, 31.08.2013 р. та 01.09.2013 р. офіційно є вихідними днями, тож стати до роботи позивач повинен був у перший робочий день, яким є 02.09.2013 року. З 02.09.2013 р. по 16.09.2013 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у клінічній лікарні № 15 Подільського району м. Києва, що підтверджується лікарняним листком Серія АБО № 2086 з позначкою стати до роботи 17.09.2013 року (Т.1 а. с. 29). З 17.09.2013 р. по 07.10.2013 р. він знаходився на денному стаціонарі у центральній районній поліклініці Подільського району м. Києва, про що свідчить листок непрацездатності Серія АГЕ № 940554 із позначкою «стати до роботи 08.10.2013р.» (Т.1 а. с. 30). З 08.10.2013 р. по 18.10.2013 р. позивач проходив стаціонарне лікування у Центральному госпіталі МВС України, про що свідчить листок непрацездатності Серія АБТ № 438920 із позначкою «стати до роботи 19.10.2013р.» (Т.1 а. с. 31). За даними табелю обліку використання робочого часу на ДП «Запорізький державний цирк» за жовтень 2013 р. 19.10.2013р. та 20.10.2013р. офіційно є вихідними днями, а тому стати до роботи позивач повинен був у перший робочий день, яким є 21.10.2013 року. З 21.10.2013 р. по 23.10.2013 р. [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні у КУ «Міська лікарня № 7 м. Запоріжжя», про що свідчить листок непрацездатності Серія АГВ № 256509, виданий, де зазначено стати до роботи 24.10.2013 року (Т.1 а. с. 32). З 24.10.2013 року по 18.11.2013 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні, про що свідчить листок непрацездатності Серія АВО № 931999, виданий поліклінікою № 1 Голосіївського району м. Києва (Т.1 а. с. 98). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. При цьому, звільнення працівника із зазначеної вище підстави можливо лише по закінченню чотирьохмісячного строку за умови, що працівник не приступив до роботи та у випадку, якщо працівника, який захворів, неможливо замінити іншим або перерозподілити його роботу серед працюючих, тобто якщо звільнення працівника викликається інтересами виробництва. Крім того, роботодавець може звільнити працівника з цих підстав лише за умови, якщо останній період хвороби перевищив чотири місяці, сумування окремих періодів хвороби, якщо кожний з них продовжувався менше чотирьох місяців, не допускається. Таким чином при звільненні працівника на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України вирішальне значення має, щоб строк однієї хвороби працівника продовжувався не менше чотирьох місяців підряд, у зв'язку з чим він не з'являвся на роботу та нужденність підприємства у працівникові, який хворіє. З матеріалів справи вбачається, що з 12.06.2013 року по 01.07.2013 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «гіпертонічна хвороба, дуже високий ризик, гіпертензійне серце» (Т.1 а. с. 5), з 02.07.2013 року по 22.07.2013 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні із діагнозом: «ДДПП. Діскогенна люмбоішіалгія з радікулопатією» (Т.1 а. с. 6), з 23.07.2013 року по 02.08.2013 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «хронічний панкреатит» (Т.1 а. с. 7-8), з 20.08.2013 року по 30.08.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «нестабільна стенокардія» (Т.1 а. с. 9), з 02.09.2013року по 16.09.2013 року перебував на лікуванні із діагнозом «гіпертонічна хвороба» (Т.1 а. с. 10), з 17.09.2013 року по 07.10.2013 року позивач знаходився лікуванні із діагнозом «поперековий остеохондроз» (Т.1 а. с. 11), з 08.10.2013 року по 18.10.2013 року позивач проходив лікування із діагнозом «гіпертонічна хвороба 2-ї стадії, криз» (Т.1 а. с. 12). Звільнення [PERSON] на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України відбулося у період, коли на розгляді в судах перебував спір за позовом [PERSON] до Міністерства культури України, ДП «Запорізький державний цирк» про визнання незаконною атестацію та скасування наказів Міністерства культури України про звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, як такого що не відповідає займаній посаді за результатами атестаційної комісії. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2013 року, позов [PERSON] задоволено, визнано незаконною атестацію керівників державних підприємств в частині визнання директора ДП «Запорізький державний цирк» [PERSON] таким, що не відповідає займаній посаді та скасовано накази про звільнення позивача із займаної посади (Т.1 а. с. 40-45, Т. 2 а. с. 63-71). В день винесення апеляційним судом ухвали про залишення без змін рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2013 року, 13.11.2013 року, Міністерством культури України винесено наказ № 795/0/17-13, відповідно до якого визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства культури України від 03.06.2013 року № 329/0/17-13 «Про звільнення [PERSON].» (із змінами, внесеними наказами Міністерства від 04.06.2013 року № 334/0/17-13 та від 16.07.2013 року № 414/0/17-13). В цей же день, Міністерством культури України винесено оскаржуваний наказ про звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Запорізький державний цирк» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У період тимчасової непрацездатності [PERSON], внаслідок чого він був відсутній на роботі, виконання його обов'язків було покладено на інших працівників ДП «Запорізький державний цирк», що підтверджується відповідними наказами (Т. 2 а. с. 55-62). Зазначені вище обставини, на думку суду, свідчать про те, що звільнення [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не було результатом потреби та нужденності ДП «Запорізький державний цирк» у цій особі, що є вирішальним для вирішення питання про звільнення працівника з підстав нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, а свідчить про формальний підхід відповідача до звільнення працівника, крім того Міністерством культури України для обчислення 4-х місячного періоду було підсумовано декілька лікарняних, за різними діагнозами, у зв'язку з чим суд, з метою захисту конституційного права громадян на працю, доходить до висновку, що позовні вимоги про скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади, поновлення дії контракту та поновлення на роботі є законними та обґрунтованими, оскільки наказ про звільнення позивача винесено незаконно. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Як роз'яснено в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, суд обчислює суму, що підлягає стягненню без урахування податків та обов'язкових платежів, оскільки справляння податків і сплата обов'язкових платежів є відповідним обов'язком робітника і роботодавця. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, розрахунок середнього заробітку обчисляється за останніх два місяці, що передують події, з якої пов'язана відповідна плата. В інших випадках, коли працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Як вбачається з довідки ДП «Запорізький державний цирк» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 442, 81грн. (Т. 1 а. с. 4). В судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу його незаконного звільнення по 26.03.2014 року. Зазначав, що уточнювати позов він не бажає, а тому просив стягнути вказану суму саме за період з 13.11.2013 року по 26.03.2014 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи викладені обставини суд вважає за необхідне стягнути з ДП «Запорізький державний цирк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2013 року по 26.03.2014 року в сумі 41 792 грн. 03 коп., що відповідає розрахунку (Т. 1 а. с. 177), який ніким із учасників розгляду справи не спростовано. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved