Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

19 вересня 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 29 серпня 2009 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1117 . Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Впродовж останніх років подружнє життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу у них народилась дитина: [PERSON], [INFO], яка перебуває лише на її утриманні. Позивачу одній важко утримувати дитину. Відповідач відмовляється від надання їм матеріальної допомоги у добровільному порядку. За час проживання у шлюбі з відповідачем вони придбали ? частини квартири, яка знаходиться по [ADDRESS]. Угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, між ними не досягнуто. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила шлюб розірвати, визначити місце проживання сина з нею, та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, провести поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, а саме: виділити їй в натурі ? частину квартири [ADDRESS]. визнати за нею право власності на ? частину вищевказаної квартири . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просила змінити позовні вимоги щодо поділу майна подружжя та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Представник третьої особи покладалася на думку суду, та надала суду розпорядження, в якому зазначено, що враховуючи інтереси дитини, слід визначити місце проживання малолітнього сина з матір'ю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 29 серпня 2009 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1117 , про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27 серпня 2013 року. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому шлюб між сторонами слід розірвати. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу у сторін народилась одна дитина: син - [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 лютого 2012 року, виданим виконкомом Піддубцівської сільської ради Волинської області. (а.с.5). Судом встановлено, що неповнолітня дитина на даний час, проживає з позивачем, перебуває на її утриманні. Відповідач є батьком дитини, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання, вихованням дитини не займається. Згідно висновку органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, враховуючи інтереси дитини, доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] За таких обставин, суд прийшов до висновку, що слід визначити місце проживання неповнолітньої дитини сторін з матір'ю. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін, і приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 650 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що за час проживання у шлюбі сторонами було набуто спільне сумісне майно, а саме: ? частини квартири, яка знаходиться по [ADDRESS], про що свідчить Договір купівлі - продажу від 07.02.2013р., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №133 (а.с.11-12). Згідно статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому, у власність позивача [PERSON] слід виділити ? частину вищевказаної квартири . Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) в сумі 524,90 грн. Крім того, слід стягнути з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Outcome: approved