Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

17 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 березня 2000 року між ним та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0431. Обидві сторони виконали всі умови договору відповідачі передали йому у власність зазначену вище квартиру, а він її прийняв та сплатив відповідачам ціну, обумовлену договором. У теперішній час він не може розпорядитися зазначеним нерухомим майном, оскільки договір купівлі-продажу оформлений з порушенням діючого законодавства, В зв'язку з чим нотаріуси вважають його недійсним. Посилаючись на викладене, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно копії актового запису про смерть № 206 від [INFO] року складеного відділом ДРАЦС РС Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] померла [INFO] року. Відповідач [PERSON] в судове засідання будучи належним чином у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦК України, повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи -Південної товарної біржі - у судове засідання не з'явився. Про час розгляду справи третя особа повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Третя особа - [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON] - у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 09 березня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], який зареєстровано Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0431, що підтверджується копією цього письмового договору (а. с. 6). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за цим договором, а саме відповідачі передали у власність позивачу продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачам ціну цього майна, обумовлену договором, що також підтверджується зазначеною вище копією договору. 15 березня 2000 року за позивачем на підставі вказаного договору Очаківською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією відповідного реєстраційного посвідчення № 2533 (а. с. 7). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 206 від [INFO] року складеного відділом ДРАЦС РС Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а. с. 39). Єдиним правонаступником померлої [PERSON], як вбачається з копії спадкової справи № 6/2011, заведеної після її смерті приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] є [PERSON] (а. с. 45-62). 27 листопада 2013 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за вих. № 251/01-16 позивачу роз'яснено, що вказаний вище договір купівлі-продажу не відповідає чинному законодавству та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визнання його дійсним (а.с.10). Крім того, як вбачається з п.4 договору купівлі-продажу нерухомого майна № 0431 відчужувана квартира знаходилася під забороною Ощадного Банку України м.Очакова № 3159. Проте, як вбачається з листа Очаківського відділення Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку № 3159 від 15 вересня 1999 року Банк звертався до Другої Очаківської державної нотаріальної контори про зняття заборони № 12 та № 13 від 30 травня 1996 року на квартиру [ADDRESS] в зв'язку з погашенням суми боргу по кредитному договору від 30 травня 1996 року та згідно довідки Другої Очаківської державної нотаріальної контори №1561/01-16 від 30 грудня 2013 року заборона за № 12 та №13 від 30 травня 1996 року відносно квартири [ADDRESS] яка належала [PERSON], [PERSON], була знята на підставі листів Очаківської філії № 3159 Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку від 15 вересня 1999 року(а.с.12, 64). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за власним клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved