Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

17.12.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним цивільним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що вона одержала у спадок після смерті матері [PERSON], яка померла 13.12.2012 року, житловий будинок № 91 з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Куйбишева в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак, будучи власницею вказаного будинку, вона не має можливості відчужити його, оскільки земельна ділянка на якій розташований зазначений будинок перебуває у власності відповідача [PERSON], а тому посилаючись на приписи ст.ст. 120, 140 ЗК України, просила припинити право власності останнього на земельну ділянку площею 0,06 га для обслуговування даного житлового будинку та визнати таке право вже за собою. 22.12.2018 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] під час судового розгляду справи, посилаючись на обставини викладені нею у позові, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання 21.01.2019 року та 04.03.2019 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивача, 04.03.2019 року постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 19.05.2014 року, позивачка [PERSON], успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 01 грудня 2012 року, житловий будинок № 91 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Куйбишева в м. Новий Буг, Миколаївської області (а.с.10). Набуте право власності на вказаний будинок зареєстроване також у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за р./№ 363320448245 (а.с. 11). Однак, за вказаним Свідоцтвом про право на спадщину був успадкований лише будинок, питання про прийняття у спадок земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при оформленні спадкових прав позивачкою не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,06 га, яка приватизована попереднім її власником, відповідачем [PERSON], та значиться за ним відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №046408, виданого 24.01.1996 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 23.01.1996 року за № 17 (а.с. 14). Згідно ч. 1\~ст.\~120\~ЗК України\~у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право власності,\~право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. З часу успадкування спірної земельної ділянки [PERSON] і до цього часу цільове призначення даної землі не змінилося. З огляду на викладене, зважаючи на те, що у звязку з успадкуванням позивачкою [PERSON] вищезазначеного житлового будинку, остання також фактично набула права і на земельну ділянку на якій розміщений цей будинок з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, а тому суб'єктивне право громадянина [PERSON], який володів цією земельною ділянкою на праві власності, в силу вимог ч. 1 ст. 120, п. «в» ст. 140 та п. «е» ст. 141 ЗК України вважається припиненим. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,06 га, для обслуговування житлового будинку, розташованої по вул. Куйбишева, 91 в м. Новий Буг та визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved