Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до Краснокутського районного суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач вказала, що 24 квітня 2009 року помер її дід [PERSON], баба позивачки [PERSON] померла 27 липня 2013 року Після їх смерті відкрилася спадщина на майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Польова № 18 в с. Мурафа Краснокутського району Харківської області, яку позивач має намір успадкувати. За життя померлим [PERSON] було складено заповіт посвідчений Мурафською сільською радою, відповідно до якого належне йому майно заповів своїм дітям [PERSON] та [PERSON]. Однак діти померлого, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не бажають приймати спадщину. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємицею за законом. Інших спадкоємців не має. Отримати спадщину нотаріальним шляхом позивачка не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок . Викладені обставини змусили [PERSON] звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування після смерті діда [PERSON] В судове засідання позивач не прибула, причину неявки суду не повідомила. Представник позивача, яка діяла на підставі ордеру, у відкритому судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та прохала їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в відкрите судове засідання не прибули, проте через канцелярію суду надали заяви про підтримання заявлених позовних вимог та прохали розглядати справу без їх присутності. Представник третьої особи - Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позову не заперечує. Згідно положень норм Цивільного Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, заслухавши представника позивача , дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ВЛ № 219607 виданого Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області [PERSON], помер 24 квітня 2009 року. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав [INFO], про що свідчить довідка Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області № 2272 від 04.11.2016 року. 27 липня 2013 року померла [PERSON], за життя - дружина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 408680 виданого Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області. За життя померлим [PERSON] було складено заповіт посвідчений Мурафською сільською радою, відповідно до якого належне йому майно заповів своїм дітям [PERSON] та [PERSON]. Що підтверджено довідкою Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області № 494 від 10.03.2017 року та копією заповіту. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Інших осіб, крім перелічених вище , у заповіті [PERSON] не зазначено. Відомостей щодо його зміни чи скасування також суду не надано. Посилання позивача на ту обставину, що спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] не бажають приймати спадщину, не підтверджені належними та допустимими доказами. А тому, пояснення представника позивача , щодо визнання позову відповідачами суд оцінює критично. Посилання представника та довідку Мурафської сільської ради № 2272 від 04 листопада 2016 року, щодо проживання позивача разом зі спадкодавцем на момент його смерті суд також оцінює критично в зв`язку з тим, що ці відомості не підтверджені поясненнями свідків. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою [INFO] (а.с. 3). Окрему увагу суд звертає на наступне. У відповідності до вимог статті 256 Цивільного Кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до вимог статті 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог статті 260 Цивільного Кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. У відповідності до вимог статті 253 Цивільного Кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що правовідносини стосовно спадщини [PERSON] виникли з дня його смерті, тобто 24 квітня 2009 року. Будь яких заяв чи клопотань про поновлення процесуального строку , а також доводів на їх обґрунтування позивачем взагалі надано не було. За таких обставин суд доходить висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Outcome: dismissed