Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

18 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що з 29 травня 2014 року вона, [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. У шлюбі в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки. Однак, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів та на даний час існує заборгованість по їх сплаті. Дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Вона, [PERSON] , займається утриманням доньки, її вихованням, дбає про її стан здоров`я, тощо. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому вона просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] . В підготовче судове засідання, яке було призначено на 22 листопада 2019 року о 10.30 год., позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про місце, час та дату розгляду справи. Однак, позивач подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона позов підтримує, просить його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання, яке було призначено на 22 листопада 2019 року о 10.30 год., не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи. Однак, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 05 грудня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В., з якої вбачається, що він визнає позов та просить розглянути справу за його відсутності. Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 22 листопада 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 цього ж Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 19 ЦПК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 08 лютого 2018 року. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Згідно з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 15 липня 2017 року батьками дитини зазначені позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості по аліментах, який виданий державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гавінською І.В. 05 грудня 2018 року, вбачається, що заборгованість боржника [PERSON] із сплати аліментів відповідно до виконавчого листа №466/1618/18 станом на 30 листопада 2018 року становить 45 000 грн. У заяві від 05 грудня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В., [PERSON] зазначає, що участі у вихованні та утриманні малолітньої доньки не приймає. Вищенаведеними доказами підтверджується ставлення батька до доньки, до виконання ним батьківського обов`язку по вихованню дитини, те, що відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] , вихованням дитини не займається, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про її фізичний чи духовний розвиток. Вищенаведене свідчить про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, які ним з його ж вини не виконуються, про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини - [PERSON] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1059 р.( принцип 6) прописано, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Суд не вбачає у діях відповідача [PERSON] почуття відповідальності за майбутнє дитини, за її долю. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved