Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Форт Геліос» (далі - ТОВ «Форт Геліос»), Реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (далі - Реєстраційна служба ОМРУЮ), в якій просить визнати недійсною державну реєстрацію права власності ТОВ «Форт Геліос» на нерухоме майно, а саме - на гараж з підсобними приміщеннями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вказане майно знаходиться у його користуванні, однак 14 червня 2014 року директором ТОВ «Форт Геліос» було здійснено незаконне проникнення, без його присутності як законного користувача в спірний гараж, в якому знаходиться належне йому майно. Зазначає, що його право користування гаражем підтверджується рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2007 року у справі № 22ц-1597/07, в якому зазначено, що гараж та майстерня знаходяться у його ([PERSON]) користуванні, який був засновником малого підприємства «Роксолана» і цим рішенням в задоволені позовних вимог ТОВ «Форт Геліос» відмовлено, оскільки позивач не довів, що є власником спірного гаражу. Вважає, що він є добросовісним користувачем вказаного гаражу, оскільки ТОВ «Форт Геліос» з 12 вересня 2007 року рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржувало та інших позовів до нього не подавало і згідно, ч. 3 ст. 61 ЦПК України, зазначене рішення є преюдиційним і не потребує доведення, що спірний гараж знаходиться у його користуванні. Посилаючись на викладене, а також на ч. 1 ст. 344 ЦК України, просив про задоволення позову. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що спірний гараж знаходиться у його користуванні з 2004 року, перейшов він йому від малого підприємства «Роксолана», засновником якого він був. Однак 14 червня 2014 року йому стало відомо, що ТОВ «Форт Геліос» у вересні 2013 року зареєстрував своє право власності на цей гараж в Реєстраційній службі ОМРУЮ. Вважає, що вказана реєстрація була проведена на підставі документів, які були надані ТОВ «Форт Геліос», при цьому стверджуючи, що документи, які надані до Реєстраційної служби ОМРУЮ а саме: договір купівлі-продажу від 01 березня 2006 року про придбання ТОВ «Форт Геліос» у колективного риболовецького господарства «Чорноморець» нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] з зазначенням об'єктів, з якого воно складається, акт прийому-передачі про передачу нерухомого майна згідно вказаного договору від 01 березня 2006 року та рішення постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 14 березня 2006 року, яким вказаний договір визнано дійсним є підробленими, оскільки перелік зазначених в них об'єктів не співпадає з такими ж документами, від тих же дат, що були надані до суду у 2006 році, в яких гараж не входив до переліку об'єктів, з яких складалася продана споруда, в зв'язку з чим просив визнати недійсною державну реєстрацію права власності ТОВ «Форт Геліос» на спірний гараж, що була проведена Реєстраційною службою ОМРУЮ. Представники відповідача - ТОВ «Форт Геліос» в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити та, крім того, просили застосувати позовну давність, посилаючись на те, що державна реєстрація права власності ТОВ «Форт Геліос» на об'єкт нерухомого майна, в тому числі гараж за адресою: [ADDRESS] була здійснена Очаківською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації ще 02 травня 2006 року, а у 2013 році було проведено перереєстрацію права власності на нерухоме майно у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону), що вступив в силу 01 січня 2013 року та у відповідності до нового Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У заперечення проти позову пояснили, що позивачем не доведено, що саме він має право на користування спірним гаражем або що саме цей гараж належить йому на прав власності. Викладені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях і ТОВ «Форт Геліос» є законним власником об'єкту нерухомого майна - гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS], що входить до цілісного майнового комплексу ТОВ «Форт Геліос». Представник відповідача - Реєстраційної служби ОМРУЮ в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що реєстраційною службою під час державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS], були виконані дії в межах та у відповідності до вимог діючого законодавства, а тому в позові просила відмовити. Крім того зазначила, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст.4 Закону. Як вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2006 року Очаківською міською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, в порядку, передбаченому законодавством України, що діяло на момент вчинення правочину, за ТОВ «Форт Геліос» було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS], до опису об'єктів яких, крім інших, входить спірний гараж, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 28-29). Відповідно до положень зазначеного Закону, державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01 січня 2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з частиною першою статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як вбачається з копії реєстраційної справи (а.с. 46-71), 13 вересня 2013 року до Реєстраційної служби ОМРУЮ ТОВ «Форт Геліос» була подана заява про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі та споруди з доданими до неї документами, а саме: квитанції про сплату за надання інформації, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія паспорта директора юридичної особи, договору купівлі-продажу від 01 березня 2006 року про придбання ТОВ «Форт Геліос» у колективного риболовецького господарства «Чорноморець» нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з зазначенням об'єктів, з якого воно складається, серед яких є спірний гараж, акту прийому-передачі про передачу нерухомого майна згідно вказаного договору від 01 березня 2006 року, рішення постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 14 березня 2006 року, яким вказаний договір визнано дійсним. 13 вересня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 5838207, а саме щодо проведення державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Форт Геліос». Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема їх правочинів. Статтею 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Таким чином, твердження позивача про те, що рішенням, яке є преюдиційним, апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2007 року у справі № 22ц-1597/07 (а.с.4-5), визнано його право користування спірним гаражем, є безпідставними, оскільки зазначеним рішенням ТОВ «Форт Геліос» відмовлено в усуненні перешкод в користуванні нерухомим майном, а тому воно не може бути підставою виникнення права користування [PERSON] спірним гаражем. Крім того, позивач зазначав, що у 1992 році за договором купівлі-продажу, укладеному між колективним риболовецьким господарством «Чорноморець» та малим підприємством «Роксолана» був придбаний спірний гараж з підсобними приміщеннями, який після ліквідації малого підприємства «Роксолана» був переданий йому як засновнику юридичної особи, однак доказів, які б підтверджували передачу спірного майна позивачеві при здійснені ліквідаційної процедури малого підприємства «Роксолана» суду не надано. Також безпідставними є посилання позивача на те, що він набув право власності на спірний гараж на підставі ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду, однак таких доказів також суду не надано. З долучених до матеріалів справи позивачем копій договору купівлі-продажу від 01 березня 2006 року про придбання ТОВ «Форт Геліос» у колективного риболовецького господарства «Чорноморець» нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з зазначенням об'єктів, з якого воно складається, акту прийому-передачі про передачу нерухомого майна згідно вказаного договору від 01 березня 2006 року та рішення постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 14 березня 2006 року, яким вказаний договір визнано дійсним (а.с.78-81) дійсно вбачається, що перелік вказаних об'єктів не співпадає з переліком об'єктів, які зазначені в таких же документах (договорі купівлі-продажу, акті, рішенні третейського суду) (а.с. 15-20), що надані ТОВ «Форт Геліос» до суду та були надані до Реєстраційної служби ОМРУЮ, однак доказів, що саме надані ТОВ «Форт Геліос» зазначені документи є підробленими або договір купівлі-продажу нерухомого майна, до складу якого входить спірний гараж визнаний недійсним суду не надано. Таким чином, аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що Реєстраційною службою ОМРУЮ державна реєстрація права власності на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Форт Геліос» була проведена відповідно до вимог законодавства, а тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Крім того представником відповідача ТОВ «Форт Геліос» заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Як встановлено в судовому засіданні, позивач просив визнати недійсною державну реєстрацію права власності за ТОВ «Форт Геліос» нерухомого майна, серед об'єктів якого є спірний гараж, що була проведена Реєстраційною службою ОМРУЮ 13 вересня 2013 року, а тому суд вважає, що підстав для застосування позовної давності немає.

Outcome: dismissed