Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

18.12.2017 року батько дитини [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15.03.2014 року він уклав шлюб з відповідачкою, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки припинено, сімя розпалась, подружжя проживає окремо, подано позов до суду про розірвання шлюбу. На даний час син проживає з позивачем та його батьками за адресою: м. Суми, вул. Г. Ващенко, 21. Син відвідує дитячий садок, доглянутий, забезпечений всім необхідним. Позивач вказує, що дитина має прихильність до батька, також теплі стосунки склались у дитини з бабусею та дідусем. Позивач вказує, що він працює, має стабільний заробіток, позитивно характеризується, має нормальний стан здоровя, здатен забезпечити дитині належні умови проживання та розвитку, та бажає виховувати свого сина. Тому позивач просить визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач також просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 1500 грн. щомісячно, однак в ході розгляду справи позивач відмовився від вимоги про стягнення аліментів, в звязку з чим ухвалою суду було закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог. 02.04.2018 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов (а.с.31-32), в якому заперечувала проти позову, вказала, що її син [PERSON] повинен проживати разом з нею матірю дитини, в квартирі, що належить її бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач вказує, що вона любить свого сина, має змогу забезпечити його всім необхідним, вона офіційно працевлаштована, а позивач (батько) перешкоджає їй бачитися з дитиною, він забрав сина на постійне місце проживання до себе без її дозволу. Вихованням дитини фактично займаються баба та дід. Відповідачка вважає, що позивач не може надати того тепла і турботи, яке може надати вона як мати. 03.04.2018 року мати дитини [PERSON] звернулася з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з матірю, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона любить свого сина, має змогу забезпечити дитину всім необхідним. Вона працює, має нормований робочий день, позитивну характеристику. Позивачка (мати) вказує, що відповідач (батько) перешкоджає їй бачитися з дитиною, він забрав сина на постійне місце проживання до себе без її дозволу, заборонив вихователю у дитячому садочку дозволяти матері бачитись з сином. Вказує, що відповідач неодноразово висловлювався з погрозами в її адресу. Позивачка вважає, що вона зможе надати сину турботу та піклування, а батько дитини цього зробити не зможе, так як він по суті не приймає участі у вихованні сина, а цим займаються бабуся та дідусь. За вказаних підстав позивачка просить визначити місце проживання дитини з нею (а.с. 47-49). 26.04.2018 року батько дитини надав письмовий відзив на зустрічний позов, в якому заперечував проти зустрічного позову та зазначив, що позивачка виклала неправдиву інформацію. Так, [PERSON] вказує, що насправді його батьки проживають у [INFO], а він з сином проживає в Сумах. По-друге, батько дитини вказує, що він сам особисто займається вихованням сина, приводить та забирає сина з дитячого садку, відвідує всі заходи, проводить з дитиною весь вільний час. А саме головне він ніколи не перешкоджав і не перешкоджає матері бачитись з дитиною. З 02.11.2017 року син проживає з батьком, при цьому мати дитини ніколи не заперечувала, щоб син проживав з батьком, а навіть сама попросила, щоб дитина пожила з ним, оскільки поки що не має можливості виховувати дитину. Мати сам практично не проявляє інтересу до дитини та не виявляє бажання бачити сина. Так, з січня по квітень 2018 року мати бачилась з дитиною всього 3 рази: забирала святкувати Новий рік, під час якого була з чужими людьми та фактично не приділила дитині уваги, а 2 січня 2018 року коли батько приїхав за дитиною, то побачив що дитина не кормлена та налякана. Другий раз батько дитини сам просив мати дитини, так як йшов на нічну зміну на роботу, це було 21 січня 2018 року. Третій раз 24 березня 2018 року за проханням матері він привів дитину до неї на один день , але коли він прийшов до неї додому, то побачив, що в квартирі у [PERSON] безлад, сама вона була в нетверезому стані та спала. Батьку прийшлось чекати разом з дитиною, поки мати прийде до нормального стану і лише тоді він залишив дитину з нею. Батько дитини пояснив, що коли син хворів в березні 2018 року, то саме він перебував з дитиною на лікарняному протягом 10 днів. За весь цей час мати не відвідала дитину. Відповідач за зустрічним позовом також заперечує проти того, що він нібито погрожував позивачці, і зазначає, що позивачка навмисно вводить суд в оману. Крім того, відповідач вказує, що якщо мати усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, то чому вона все це не робить, адже їй ніхто не заважає бачитись, спілкуватись та піклуватись про дитину. Фактично ж на даний час позивачка за зустрічним позовом налагоджує своє особисте життя, а дитина їй в цьому заважає. Вона тижнями не телефонує і не цікавиться дитиною, не приходить до дитячого садку, не бачить дитину, займаючись лише власним життям. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечували. В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом та її представник проти первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали. В ході розгляду справи судом задоволено клопотання позивача за первісним позовом про виклик та допит свідків. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що 15.03.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 225, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], а відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 16, 17). Дитина [PERSON] зареєстрований по місцю реєстрації батька: м. Суми, вул. Г. Ващенко, 21 (а.с.7-8). Як вбачається з пояснень сторін, і дана обставина підтверджена в судовому засіданні представником служби у справах дітей Сумської міської ради, на даний час подружжя проживає окремо один від одного, а дитина протягом року (з листопада 2017 року) проживає з позивачем (батьком) за адресою: м. Суми, вул. Г. Ващенко, 21. Даний будинок належить на праві власності матері позивача [PERSON] (а.с.143). Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO], дана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (бабуся відповідачки), [PERSON] (мати відповідачки), [PERSON] (відповідачка, дівоче прізвище) (а.с.35). Представник служби у справах дітей в судовому засіданні пояснив, що житлові умови належні у обох батьків, у кожного створені умови для проживання та розвитку дитини, що підтверджується актами обстеження умов проживання (а.с.143, 144). Обидва батьки працюють, мають дохід. Так, позивач [PERSON] працює апаратником прожарювання на ПАТ «Сумихімпром», отримує заробітну плату в середньому 7500 грн. на місяць, на роботі характеризується позитивно (а.с. 9, 10, 12). Відповідачка [PERSON] працює контролером пасажирського транспорту комунального підприємства Сумської міської ради «Електроавтотранс», з посадовим окладом в розмірі 4608 грн., на роботі характеризується позитивно (а.с. 55, 56-58). Крім того, під час розгляду справи батьки з дитиною відвідали практичного психолога, та за результатами консультації та обстеження отримали довідку про психологічне обстеження дитини [PERSON] з рекомендаціями (а.с.121-124). Допитана в суді свідок [PERSON], мати відповідачки, бабуся дитини по материнській лінії, пояснила, що діти одружились у 2014 році, в серпні народився [PERSON]. Свідок в той час жила разом з молодим подружжям у квартирі на Харківській. Після народження дитиною займалась [PERSON], дуже уважно, доглядала дитину вона, а не бабусі. Коли дитина хворіла, також доглядала [PERSON], вона сама прибирала, готувала їсти. [PERSON] в той час часто гуляв з друзями, то риболовля, то пянка, а коли був вдома, то сидів у компютері. [PERSON] часто залишав вдома саму з дитиною. [PERSON] бив [PERSON], але вона не зверталась до поліції. [PERSON] вирішив забрати дитину до себе, у них останнім часом скандали з [PERSON]. [PERSON] була проти, щоб він забирав дитину до себе жити. [PERSON] вона віддає дитину, бо не хоче щоб були скандали. [PERSON] настроює сина проти матері. Свідок пояснила, що вони з [PERSON] нічого не робили, не наполягали забрати дитину, тому що не хотіли скандалу. Свідок підтвердила, що [PERSON] останній рік рідко бачить дитину. Свідок пояснила, що не хоче тріпати собі нерви, бо немає здоровя цим займатися. Зі сватами (батьками [PERSON]) вони не спілкуються, і раніше не дуже спілкувалися. Допитана в суді свідок [PERSON], мати позивача, бабуся дитини по батьківській лінії, пояснила, що батьки дитини розійшлися, дитина проживає з батьком, а з мамою дитини [PERSON] спілкується більше по телефону. Вихованням дитини займається батько, дитина дуже його любить, вони разом весь час. Батько його в садок водить, забирає, а коли вже не встигає, то вони як батьки йому допомагають. [PERSON] вміє готувати їсти, голодні вони не бувають. Свідок пояснила, що їй не відомо, щоб [PERSON] забороняв [PERSON] бачитись з дитиною. Свідок часто питає у онука, чи брала мама його до себе, чи телефонувала. [PERSON] дуже рідко дзвонить і бере дитину. Свідок пояснила, що вона не бачила, щоб [PERSON] бив [PERSON] чи погрожував їй. А як сварилися чула. Весь одяг і харчі купує [PERSON]. З друзями він рідко бачиться, може десь один раз на два тижні. З іншою бабусею вони не спілкуються. Один раз онук був у бабушки Свєти, у червні 2018 року, але сказав, що більше не поїде, бо бабушка Свєта била його ременем. Допитаний в суді свідок [PERSON], колега по роботі позивача [PERSON], пояснив, що він знає [PERSON] та [PERSON] років сім. Раніше спілкувались частіше, сімями. [PERSON] в основному бачить [PERSON] на роботі, іноді в свята бачаться з дітьми. Коли раніше дружили сімями, то увагу дитині приділяли і [PERSON], і [PERSON]. Так, [PERSON] з [PERSON] іноді сварились між собою, але побоїв свідок не бачив. Одного разу бачив [PERSON] гуляла випивша з дитино. [PERSON] в же в той період, коли вони розходились. Свідок запропонував [PERSON] з дитиною зайти до них, тому що було холодно, а до [PERSON] він не міг додзвонитися. На даний час в [PERSON] нібито немає можливості доглядати дитину, тому [PERSON] забрав сина жити до себе, влаштував у дитячий садок, доглядає дитину. [PERSON] до сина дуже добре відноситься. Свідок сам бачив, що [PERSON] сам водить дитину до дитсадочка. Коли [PERSON] на нічній зміні, то його мати (бабуся дитини) приходить ночувати. [PERSON] зараз не випиває, тому що він купив машину. Коли свідок приходив до [PERSON] додому ставити ворота, то дитина була весь час біля них. Він на велосипеді катався, грушу боксував, йому весело було. Про маму дитина нічого не говорила. [PERSON] питав у сина, чи хоче він до мами, але дитина сказала не хоче. Одного разу [PERSON] казав, що [PERSON] подзвонила і хотіла взяти дитину, але [PERSON] з сином вже їхали в село, і тому [PERSON] відмовив. Як часто [PERSON] бере дитину, свідок не знає. Допитана в суді свідок [PERSON], колега по роботі відповідачки [PERSON], пояснила, що вони з [PERSON] знайомі років сім. [PERSON], що [PERSON] не часто дає дитину [PERSON], вона іноді дзвонить йому, а він трубку не бере. Раніше, коли вони жили разом, [PERSON] жалілася, що [PERSON] не допомагає, то у селі, то на риболовлі. Місяць назад вони з [PERSON] брали дитину, [PERSON] привозив. Свідок разом з [PERSON] та дитиною гуляли, ходили до озера Чеха, в [PERSON]. [PERSON] часто розказує про дитину, каже, що хоче бачитись. Свідок пояснила, що вона зараз іноді ночує у [PERSON] вдома, вони дружать. Часто бачаться на вихідних з [PERSON]. Коли [PERSON] жили з [PERSON], на той час свідок рідко спілкувалась з ними. [PERSON] казала, що [PERSON] тоді часто бував на гулянках. Свідку відомо, що спочатку [PERSON] та [PERSON] жили в квартирі Марининої мами на вул. Харківський, разом з батьками [PERSON]. [PERSON] недавно переїхала на Баси. На даний час [PERSON] і [PERSON] живуть окремо. При свідку дитина пару разів ночувала у [PERSON] вдома. [PERSON] привозив дитину до [PERSON], а ще [PERSON] казала, що з садочка забирала дитину десь разів три. Допитаний суді свідок [PERSON], однокласник [PERSON], в минулому друг сімї, пояснив, що [PERSON] він знає ще з практики, яку вони проходили на Хімпромі, років десять. [PERSON] та [PERSON], коли вони ще зустрічались. Іноді спілкуються у місті, [PERSON] приїздить з дитиною. Дитина з ним живе постійно. Свідок був на Новий рік, кожні свята ми проводимо разом, і завжди дитина з [PERSON]. [PERSON] не було з ними. Свідок питав, де [PERSON], а [PERSON] сказав, що вона не хоче, то й не дзвонить. Дитина при свідку про маму не згадувала. Свідок пояснив, що коли [PERSON] та [PERSON] були у шлюбі, то дитина була не дуже доглянута. Коли вони в компанії випивали, то [PERSON] завжди приєднувалась до них, а дитина сама по собі. Колись вони телефонували [PERSON] і казали, щоб він забрав дитину у [PERSON], бо вона була пяна. [PERSON] и бив [PERSON], коли був пяний, свідок не знає, але [PERSON] точно доводила [PERSON] до нервового зриву. [PERSON] робив ремонт в квартирі у [PERSON]. [PERSON] живе в своєму будинку, а [PERSON] окремо своїй в квартирі. Дитина з [PERSON]. [PERSON] свідок з [PERSON] набагато рідше зустрічаються, так як [PERSON] весь час зайнятий дитиною: то гуляють, то на ринок, то в лікарню, то в садок, то книжки читають. Свідок пояснив, що [PERSON], перебуваючи у шлюбі, почала зраджувати чоловіку. [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали цивільним шлюбом, потім одружились, бо народився син. [PERSON], до народження дитини [PERSON] і частіше їздив на різні гулянки, але потім [PERSON] була проти, і він перестав їздити часто. Свідок не знає, чи допомагав [PERSON] по господарству. [PERSON], що [PERSON] часто їздив до батьків у село помагати. Допитана в суді свідок [PERSON], практичний психолог, пояснила, що вона проводила психологічне обстеження дитини [PERSON]. До неї на прийом приходили обидва батьки з дитиною. Ініціатива була у батька, мама більше слухала і мовчала. Хлопчик сидів біля батька, весь час звертався до батька, шукав підтримки у батька. [PERSON] займала позицію спостерігача. Не проявляла зворотної емоційної реакції. Не виявляла емоційного ставлення до дитини. Можливо, мама перебуває у складному психологічному стані, вона пасивна, пригнічена, у неї немає психологічного ресурсу. [PERSON] вона нічого не казала взагалі. Така стриманість мами насторожує. Дитина зацікавлена в матері, але мати не відповідає емоційно. Малюнок дитини свідчить про страх, тривогу та любов. Дитина не знає, як розподілити ролі між членами родини. Всі емоції дитина демонструвала до батька, емоційно привязана до батька. Не можна сказати, що батько налаштовує дитину проти матері. Він був ініціативний, але не домінантний. Батько говорив, тому що мама мовчала. Навпаки, відчувається, що батьку самому важко нести повну відповідальність за дитину, і він дуже хоче, щоб мати також взяла на себе частину цієї відповідальності. Батько намагається простими доступними для розуміння дитини пояснити, де мама. На даний час дитину не можна відривати від батька, це шкідливо для дитячої психіки, дитині треба дати час адаптуватися, знову звикнути до мами. Матері треба демонструвати свою любов та ставлення до дитини, емоційно реагувати, грати, проводити разом час, і не просто знаходитись поруч, а разом щось робити. Свідок пояснила, що вона бачила цю сімю вперше, і вона не дає інструкцій батькам, як себе поводити при співбесіді, а просто фіксує їх поведінку. Свідок пояснила, що вона ж не може давати вказівки мамі, щоб та проявила емоційне ставлення до дитини. Дитина проявляла інтерес до мами, хотіла йти до неї, але мама поводила себе пасивно, тому дитина тулилася до батька. Стан батька більш стабільний, у батька більше енергетичного ресурсу сил, енергії, щоб виховувати дитину. Підказувати дитині ніхто не намагався. Звичайно, діти це зусилля, час, бажання. Матері самій потрібен час, щоб вийти з її пригніченого стану. Меншим стресом для дитини зараз буде звична для неї ситуація, тобто проживання з батьком, а мама повинна налагодити емоційний зв'язок з дитиною і відновити привязаність дитини до матері. Службою у справах дітей Сумської міської ради з урахуванням всіх обставин справи було надано висновок про визначення місця проживання дитини, згідно якого служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 137-142). Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання\~\~ в його\~\~сімейне життя, крім випадків,\~\~ встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин\~\~здійснюється\~\~\~\~з\~\~\~\~урахуванням\~\~права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного\~\~Суду\~\~України\~\~від\~\~20\~\~січня\~\~2012 року № 2-рп/2012). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини з одним з батьків відбувається втручання в право сторін та їх дитини на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В даній справі судом встановлено, що обоє батьків не відмовляються виконувати свої батьківські обовязки, є фізично і психічно здоровими, не зловживають алкоголем, не допускають протиправної поведінки щодо дитини, мають самостійний дохід, кожен має належні умови для проживання дитини, обоє люблять свого сина, піклуються про дитину та намагаються створити їй умови для повноцінного розвитку. Взаємні обвинувачення батьків у тому, що інший не зможе надати дитині належної уваги, турботи та тепла суд вважає не чим іншим, як взаємним почуттям образи та розчарування у особистих стосунках. В ході розгляду справи жоден з батьків не довів суду належними доказами, що лише він один займався вихованням та утриманням дитини. Спір між батьками щодо місця проживання дитини, на думку суду, обумовлений, перш за все, їх особистими неприязними відносинами, які загострились протягом останнього часу в результаті розпаду їх шлюбу, руйнування надій та сподівань на щасливе сімейне життя, невиправдання взаємних очікувань. Суд з розумінням ставиться до права на повагу до сімейного і приватного життя як позивача, так і відповідача, однак в даному випадку обовязком суду є дослідження питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини». В даній ситуації суд, уважно вислухавши доводи та аргументи кожної сторони, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. [PERSON] принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: - Погляди дитини; - Індивідуальність дитини; - Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; - Піклування, захист і безпеку дитини; - Вразливе положення; - Право дитини на здоров'я; - Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Виходячи з принципу рівності прав та обовязків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам. 1. Погляди та думка дитини. Щодо права дитини бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України) суд зауважує, що в звязку з малим віком дитини (на час початку розгляду справи в суді [PERSON] виповнилось 3 роки 4 місяців) дитина за рівнем розвитку та психологічними особливостями ще не в повній мірі здатна висловити свою думку. Крім того, з метою уникнення психологічного травмування дитини незвичною для неї обстановкою, суд вирішив не приводити допит малолітньої дитини безпосередньо в суді. 2. Піклування про дитину і безпосередня участь батьків у догляді за дитиною. Судом встановлено, що на даний час батько відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обовязків, приділяючи дитині батьківську увагу. Мати ж останній рік приділяє дитині недостатньо часу та уваги. Судом встановлено, що з народження дитина протягом трьох років проживала з обома батьками за місцем реєстрації матері по вул. Харківській. З народження дитина більше часу проводила з матірю, оскільки мати знаходилась вдома і доглядала за дитиною, а батько працював. Однак в подальшому, коли стосунки між батьками погіршились і подружжя стало проживати за різними адресами, дитина деякий нетривалий час проживала з матірю, а потім з листопада 2017 року дитина проживає з батьком. Суд бере до уваги, що протягом останнього року дитина постійно проживає з батьком, який утримує дитину, піклується, виховує, водить до дитячого садка, проводить з дитиною вільний час. Протягом останнього року мати дитини стала менше приділяти уваги дитині, рідко бере дитину до себе додому, не приходить до дитячого садка щоб поцікавитись розвитком дитини. Доводи матері про те, що батько перешкоджає їй бачитись з дитиною чи обмежує її у спілкуванні не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Зокрема, на питання суду, скільки разів відповідачка бачилась з дитиною з часу останнього судового засідання 27.09.2018 року і до 14.12.2018 року відповідачка пояснила, що один раз, оскільки у неї не було достатньо вільного часу. Також не підтвердились і пояснення відповідачки про вчинення відповідачем домашнього насильства відносно неї, відсутні звернення відповідачки до органів поліції з цього питання, чи до інших органів, які займаються допомогою жертвам домашнього насильства. 3. Утримання дитини. Матеріальним забезпеченням сімї займався батько [PERSON], який працював на час народження дитини та продовжує працювати. Відповідачка після народження дитини не працювала, так як доглядала за дитиною. З 16.02.2018 року відповідачка працює, отримує дохід, має можливість утримувати дитину. 4. Індивідуальність та розвиток дитини. Питаннями розвитку дитини протягом останнього року займається батько дитини. Він водить дитину до дитячого садочку, проводить з дитиною свій вільний час, возить на риболовлю, відвідує розважальні та розвиваючі заходи. Згідно пояснень матері, в ті дні, коли вона бере дитину до себе додому вони грають іграшками, вона також водить дитину на прогулянки, на річку, в розважальні центри. 5. Особиста прихильність дитини. Враховуючи пояснення сторін, показання свідків та пояснення психолога, суд робить висновок, що дитина в силу постійного перебування з батьком більш прихильна саме до батька позивача [PERSON], і відповідачкою вказана обставина не спростована. При цьому суд приймає до уваги і пояснення відповідача [PERSON] з приводу того, що дитина без примусу йде до матері і проводить з нею час. 6. Вразливе положення та психоемоційний стан дитини. Суд приймає до уваги довідку про психологічне обстеження дитини [PERSON], складену практичним психологом [PERSON] (а.с.121-124), оскільки це дослідження проводилось психологом в присутності обох батьків, які мали змогу висловлювати свої думки під час бесіди з психологом. Щодо узагальнюючих результатів психологічного дослідження дитини суд приймає до уваги висновок, що у дитини не сформована привязаність до біологічної матері, вона не є ключовою в оточенні дитини і не приймає активної участі у його житті. На даний час хлопчик хронічно перебуває в стресовому стані. У [PERSON] присутній страх втратити родину (з якою уособлюється батько), та маму, до якої у хлопчика також є амбівалентні почуття. Розвиток та виховання мають здійснюватися в умовах повноцінного режиму та системної організації життя дитини. Для дитини є небажаним переживання стресу та різкої зміни соціального середовища (а.с.121-124). 7. Вік дитини. Суд враховує, що дитина відповідно до її малого віку (чотири роки) потребує особливого режиму дня, денного сну, дитячого харчування (способу приготування їжі, кількості прийомів їжі), режиму прогулянок, занять, розваг, відпочинку, тощо. Вказаний режим можливо забезпечити дитині або при постійному перебуванні когось з батьків з дитиною, або при знаходженні дитини в дошкільному навчальному закладі, або за допомогою найнятої няні. Суд приймає до уваги, що дитина відвідує дитячий садок, батько особисто відводить та забирає дитину, проводить з сином весь свій вільний час, дитина звикла перебувати з батьком, звикла по певного місця проживання, до обстановки та режиму дня. Суд вважає, що новий переїзд, порушення режиму та зміна звичної для дитини обстановки може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. 8. Здоровя дитини. Медичної документації суду не надано, іншої інформації щодо стану здоровя дитини чи наявність у дитини будь-яких хронічних захворювань не надано. Виходячи з цього, суд робить висновок, що даний фактор не є визначальним при визначенні місця проживання дитини, та як періодичні обстеження та лікування дитини можна проводити як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька. 9. Захист та безпека дитини. Відповідач повідомила суду про те, що відповідачем відносно неї вчинялись насильницькі дії (побиття), однак жодних доказів цьому не надано, звернень до органів поліції не було, а відповідачем та свідками дана інформація не підтверджена. Доказів того, що хтось з батьків вчиняв протиправні дії щодо дитини не надано. Суд вважає, що поведінка батьків не загрожує безпосередньо фізичній безпеці дитини, але негативні відносини між батьками створюють неблагополучне психологічне середовище, в звязку з чим з метою уникнення конфліктів та сварок, на теперішній час батькам дитини слід обмежити спілкування між собою, та утримуватись від провокаційно-образливої поведінки та негативного відношення один до одного під час спільного перебування з дитиною. Враховуючи все вищевикладене, та виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вважає, що необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: м. Суми, вул. Г. Ващенко, 21. За вказаних підстав, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. Стосовно збереження сімейного оточення і підтримання відносин дитини з матірю, суд приходить до наступного висновку. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 151 СК України\~передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2\~ст. 157 СК України\~законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі\~ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. На даний час сторони не мають між собою спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зокрема, батько дитини [PERSON] протягом всього часу розгляду справи наголошував на тому, що він не створює перешкоди матері, а навпаки бажає, щоб вона частіше спілкувалась з сином, брала дитину до себе додому, відвідувала у дитячому садочку, тощо. В свою чергу пояснення матері дитини [PERSON] про те, що батько нібито створює їй перешкоди в спілкуванні з сином не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Більше того, відповідачка не змогла не змогла переконливо пояснити суду, чому вона так мало часу приділяє дитині, і так рідко спілкується з сином. В звязку з вищевикладеним, суд звертає особливу увагу обох батьків: [PERSON] та [PERSON] на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, повязаних з вихованням їх спільної дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів дитини. Суд радить батькам приборкати прояви своєї неприязної поведінки один до одного, невиправданих амбіцій та усвідомити свою відповідальність за подальшу долю їх спільної дитини, її розвиток та психічне здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, , в звязку з задоволенням первісного позову в частині вимоги про визначення місця проживання дитини, судовий збір сплачений позивачем за цю вимогу в розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню на його користь з відповідачки. На підставі ст.ст. 24, 56, 84, 110, 112, 141, 153, 157, 159, 161, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved