Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

18.03.2016 позивач через свого представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 86 844,72 грн. та моральну шкоду у сумі 3000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 09.10.2015 на перехресті проспекту Червонозоряний, вул. Кайсарова, вул. Кіровоградскій в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під його керуванням, та автомобіля КАМАЗ, д.н.з. [NUMBER], який належить Локомотивному депо м. Гребінки Полтавської області, яке є філією ПАТ «Укрзалізниця», і яким керував водій [PERSON]. Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON], який визнав свою вину та був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Солом'янського районного суд м. Києва від 18.12.2015. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено його автомобіль [NUMBER], дані пошкодження зафіксовані в акті огляду транспортного засобу, складеному ПАТ «СК «Країна». Розмір заподіяної матеріальної шкоди визначено рахунком- фактурою від 16.10.2015, виготовленого ТОВ «Автосаміт ЛТД» на підставі Акту огляду транспортного засобу та становить 136 141, 64 грн., а з врахуванням виплати, сплаченої ним за діагностування транспортного засобу у сумі 703, 08 грн., загальний розмір заподіяної йому майнової шкоди становить 136 844, 72 грн. Оскільки на момент ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з Локомотивним депо м. Гребінки Полтавської області, яке є філією ПАТ «Укрзалізниця», а філія не є самостійною юридичною особою, вважає, що за шкоду, завдану працівником має відповідати саме ПАТ «Укрзалізниця». Згідно з полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, відповідальність відповідача було застраховано у ПАТ СК «Країна». Страхова компанія розглянувши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та документи, здійснила виплату страхового відшкодування в максимальному розмірі 50 000 грн., а тому, вважає, з вирахуванням виплаченого страхового відшкодування, розмір заподіяної йому шкоди становить 86 844, 72 грн.. Також, зазначає, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн., т.я. пошкодження автомобіля потягнуло за собою неможливість його використання протягом певного періоду, що завдавала йому незручностей у повсякденному житті та зайнятті підприємницькою діяльністю, а тому він просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, уточнивши, що з врахуванням висновків експерта просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 80 787,97 грн., а не 86 844,72 грн., як зазначав у позовній заяві, а також, просив стягнути з відповідача судові витрати та витрати на проведення експертизи у справі. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись, зокрема на те, що розмір зазначених позивачем збитків значно завищений і нічим не підтверджено, що всі пошкодження його автомобіль отримав саме під час ДТП, яка сталася 09.10.2015. Третя особа [PERSON] проти позову заперечував. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Судом встановлено, що 09.10.2015 на перехресті проспекту Червонозоряний, вул. Кайсарова, вул. Кіровоградскій в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля КАМАЗ, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. В результаті даної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], власником автомобіля [NUMBER], є позивач [PERSON]. З протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] вбачається, що автомобіль КАМАЗ, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], належить Локомотивному депо м. Гребінка Полтавської області, яке, як встановлено судом, є виробничім підрозділом регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Відповідно до копій Трудової книжки [NUMBER], посвідчення про відрядження № [NUMBER] та наказу керівника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Гребінка» ДП «Південна залізниця» № 401/вд від 08.10.2015, [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував свої трудові обов'язки. Як вбачається з копії заяви на видачу готівки № 6 від 25.12.2015 позивачу ПАТ СК «Країна» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 000, грн., т.я. згідно полісу № АІ/7341037 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] була застрахована в ПАТ СК «Країна». Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.12.2015 [PERSON] визнано винним в порушенні п.п. 13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином враховуючи наведене, суд вважає вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.10.2015 року доведеною. Також, суд вважає встановленим та доведеним факт перебування [PERSON] на момент ДТП у трудових відносинах з відповідачем та виконання своїх трудових обов'язків. Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи № 16237/16-52/16238/16-54 від 23.01.2018 визначено, що пошкодження в задній частині автомобіля [NUMBER], зафіксовані в актах огляду від 12 і 16.10.2015, та виявені при експертному огляді автомобіля, могли виникнути в процесі ДТП 09.10.2015 (при попутному зіткненні з ним автомобіля КАМАЗ). Також, даним висновком експертів встановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП від 09.10.2015 станом на дату складання висновку з врахуванням прийнятих обмежень та застережень може складати 130784,97 грн.. Відповідно до копії розрахунку № 7209 від 26.10.2016 вартість проведеної експертизи складає 2 202, 00 грн.. В судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав даний висновок та дав відповіді на всі поставлені питання. В той же час доводи відповідача про те, що розрахунок матеріального збитку заявлений позивачем у завищеному розмірі, а також, що заначені пошкодження автомобіль міг отримати пізніше, вже після ДТП, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Крім цього, такі доводи відповідача спростовуються висновком експерта, наведеним вище, та іншими матеріалами справи у їх сукупності. Отже, відповідачем в супереч положень 12, 81 ЦПК України не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу заперечень проти позову, а саме, що розмір матеріальної шкоди насправді є меншим ніж заявлений позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки судом встановлено, що дана шкода фактично завдана позивачу особою, яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та на момент ДТП виконувала свої посадові обов'язки. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги належить відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідачем були порушені права позивача, а також не встановлено, що з вини відповідача позивачу була завдана будь-яка матеріальна шкода, душевні страждання чи завдано незручностей у повсякденному житті, то суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. В силу ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволенні позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 1 % від суми присудженої до стягнення - 807, 84 грн., а також витрати за проведення експертного дослідження в сумі 2 202,00 грн.. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 6,7, 12-13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: partial