Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

18.07.14 року позивач звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просить визначити розмір ідеальних часток у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та померлим 01.01.2011 року [PERSON] рівними по ? ідеальній частці за кожною особою, визнати за [PERSON] , яка є рідною дочкою і єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] Васильовчиа в порядку спадкування за законом право власності на належну померлому спадкодавцю ? 2-х кімнатної квартири, загальною площею 44,4 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Свій позов [PERSON] мотивувала тим, що 28 вересня 1994 року я, [PERSON], та її рідний батько - [PERSON], відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і на підставі Розпорядження органу приватизації № 45454 від 28 вересня 1994 року, разом приватизували 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 44,4 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS] про що було видано Свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до цього Свідоцтва про право власності на житло № 19-2486 від 28 вересня 1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, зазначена квартира належить [PERSON]В та [PERSON] на правах приватної спільної сумісної власності. 01 січня 2011 року [PERSON], помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини вищезазначеної квартири. Крім позивачки інших спадкоємців не має. Позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на спадкове майно після смерті батька, однак останній відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні докази постійного проживання спільно із спадкодавцем і фактичного прийняття спадщини, відсутні підстави для закликання позивачки до спадкування, а також відсутні документи, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності за померлим спадкодавцем, зокрема не зазначена частка у праві власності на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 44,4 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS], яка належала спадкодавцю за життя, тобто вступити у права спадкування позивач не в змозі оскільки не встановлені частки у квартирі, що стало причиною для звернення до суду. Представник позивача [PERSON], [PERSON], яка діє на підставі довіреності, до суду надала заяву, в якій позов підтримує та просить його задовольнити та слухати справу за їх відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ОМР повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, наданні докази, вважає позов підлягаючим задоволенню, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. На підставі розпорядження органу приватизації за № 45454 від 28 вересня 1994 року [PERSON] ( а.с.23) , було видане Свідоцтво про право власності на житло 28 вересня 1994 року, а саме: на квартиру № 12, яка розташована: м. Одеса, вул. Терешкової, будинок № 1 ( а.с.27). Вищезазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та членам його сімї [PERSON]. Зазначене право власності зареєстровано в КП «ОМЮТІ та РОН» 26.02.1997 року за №143 пр стр109 р 380. Позивачка завжди мешкала з батьком у зазначеній квартирі, в тому числі і під час його смерті, який помер 01.01.2011 року, що підтверджується актом про сумісне проживання від 16.07.14 року (а. с. 15) Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], померлого 01.01.11 року є позивачка, інших спадкоємців не має. Позивачка, у звязку з тим, що постійно мешкала разом з померлим, вважала, що вона фактично прийняла спадщину, однак при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак вступити у спадкові права не в змозі. Так, листом № 188/01-16 від 21.08.2013 року та листом № 200/02-14 від 30.08.2013 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу письмово відмовила позивачці у оформленні спадщини через те, що нібито відсутні докази її постійного проживання спільно із спадкодавцем і фактичного прийняття спадщини, відсутні підстави для закликання її до спадкування, а також відсутні документи, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності за померлим спадкодавцем, зокрема не зазначена частка у праві власності на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 44,4 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS], яка належала моєму батькові за життя. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду . У зв`язку з тим, що при приватизації квартири між сторонами була відсутня домовленість про визначення часток в праві спільної сумісної власності вважається, що їх частки є рівними, тобто по 1/2 у кожного. З обліком викладеного суд визнає документально підтвердженим факт про те, що [PERSON] та [PERSON] , померлому 01.01.2011 року належить спірне приміщення в рівних частках, по 1/2 частині квартири кожному. Згідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 355 ч.2 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положення ст. 357 ч.1 ЦК України наголошує на те, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників або законом. З положень ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду На підставі ст. 364 ч.1 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя,який його пережив та батьки. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Положенням ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача заявлені правомірно, відповідно до діючого законодавства України та без його порушень. На підставі викладеного і

Outcome: approved