Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

19.10.2020 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що відповідач є батьком останнього, і вже тривалий час не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини. [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на її повному утриманні. За рішенням суду з [PERSON] стягуються на її користь аліменти на утримання дитини, однак відповідач їх не сплачує, у зв`язку з чим має заборгованість майже 115 000 грн. Відповідач зв`язок з дитиною не підтримує, не відвідує її, не спілкується та ухилялась від усіх зобов`язань щодо сина, зовсім не цікавиться станом його здоров`я, розвитком, навчанням, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.09.2020 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.10.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов на тих підставах, що в ньому зазначені. На питання суду щодо мотивів звернення із даним позовом до суду [PERSON] пояснила, що вважає відповідача таким, що втратив зацікавленість у дитині, хоч вона не проти їх спілкування. Крім того, [PERSON] займається у спортивній секції і часто виїжджає за кордон на змагання, тому виникають проблеми зі згодою батько на такі переїзди. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Зазначив, що бажає спілкуватися з дитиною, однак фактично не має змоги цього робити, оскільки проживає з ним у різних містах. Він телефонує сину, але той рідко відповідає на дзвінки. Раніше не спілкувався з дитиною, оскільки не хотів травмувати сина. Зараз він не має можливості повністю забезпечувати [PERSON] , оскільки не працює. З травня по жовтень 2020 року він працював у ПрАТ «ЗАТП 12329», його дохід за цей період склав 6 521 грн. (тобто у середньому по 1 304 грн. на місяць). Зараз працювати не має можливості, оскільки доглядає за трьома своїми дітьми, які народились у нього від шлюбу із [PERSON] . При цьому зазначив, що найстарша дитина [PERSON] , має діагноз: ДЦП, спастичний тетрапарез. Представники третіх осіб - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування та виконавчого комітету Мелітопольської міської ради як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явились, надали до суду з заяви про розгляд справи без їх участі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що з 2013 року проживає разом з позивачем [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. Пояснив, що [PERSON] не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не цікавиться його життям. Лише декілька місяців сплачував аліменти на утримання [PERSON] , але потім перестав. Під час судового розгляду суд поспілкувався з дитиною - [PERSON] , який не виявив бажання спілкуватись з батьком, зазначивши, що відповідач дійсно інколи телефонує, але йому не цікаво спілкуватись з батьком. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення позивача, відповідача, показання свідка, суд дійшов до такого. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Обов`язки батьків щодо дитини закріпленні в ст. ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13.11.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1137 від 13.11.2008 року). За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.02.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2011 року і до повноліття дитини. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.04.2019 року зменшено розмір стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , з 1/3 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що за період з 01.05.2012 року по 30.11.2018 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 110 933,97 грн. Згідно довідки Мелітопольської гімназії № 1 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 03.08.2020 року за № 110, [PERSON] навчається у 6-Б класі, батько дитини не приймає участі у навчанні та вихованні сина, не відвідує батьківські збори, дитиною опікується мати - [PERSON] . З довідки виданої директором ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» від 11.08.2020 року за № 2641 вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] мешкає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Департаменту реєстраційних послуг на запит суду, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 20.11.2020 року, складеного службою у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області, [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2011 році. З того часу батько не проживав з родиною. По теперішній час, батько спілкувався з сином лише декілька разів. Зі слів [PERSON] батько не допомагає їй утримувати сина, виховувати його. Спочатку аліменти на утримання дитини сплачував частково, а зараз перестав їх сплачувати у будь-якому обсязі. [PERSON] не бажає спілкуватись з батьком. Стосунки сина з матір`ю гарні. Згідно акту обстеження умов проживання від 11.11.2020 року, складеного відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Родина [PERSON] складається з: [PERSON] (дружини), [PERSON] (дідуся), [PERSON] (тітки) та трьох дітей: [PERSON] , 2015 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., [PERSON] , 2020 р.н. Між членами сім`ї доброзичливі стосунки. [PERSON] має бажання займатись вихованням сина [PERSON] , заперечує проти позбавлення батьківських прав. Наразі, він намагається спілкуватись із сином по телефону, але дитина дуже рідко відповідає на дзвінки. В подальшому [PERSON] планує звернутись до служби у справах дітей для встановлення графіка спілкування з дитиною. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року і ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З аналізу зазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що батьки свідомо ухиляються від їх виконання, адже ухилення від виконання обов`язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. А це значить, що батьки наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (ЄДРСРУ № 89209715). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. В даному випадку, з досліджених судом доказів, не вбачається свідомого ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків. За матеріалами даної справи відсутність участі у вихованні дитини через проживання батька в іншому місці, наявність у нього інших малолітніх дітей, та відсутність у [PERSON] бажання спілкуватись з батьком, не може свідчити про злісне ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, оскільки це об`єктивно ускладнює спілкування та його участь у вихованні. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку виконавчого комітету Мелітопольської міської ради як органу опіки та піклування від 15.04.2021 року за № 86/18 вбачається, що питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Враховуючи, що станом на 05.04.2021 року, батько змінив поведінку у позитивний бік, виявляє бажання спілкуватись із дитиною, піклуватись про її розумовий, духовний, фізичний розвиток, беручи до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази, що батько дитини є особливо неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам малолітньої дитини, комісія пришла до висновку, що на сьогоднішній день підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] відсутні. У даному випадку суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, вважає його таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У даній справі відповідач зазначає про те, що він бажає спілкуватись з дитиною, піклуватися про неї, брати участь у вихованні та утриманні у міру можливостей, які наразі обмежені наявністю у нього ще трьох малолітніх дітей (один з яких, є дитиною з інвалідністю), а також значним віддаленням місця проживання дитини від його місця мешкання. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що застосування такого крайнього виключного заходу, як позбавлення батька батьківських прав, сприятиме якнайкращим інтересам дитини, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed