Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

17 серпня 2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власника, визнання осіб втратившими права користування житлом та зняття з реєстрації житлового будинку № 19 по вул. Базарна в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області (а.с. 3-4). Позивач [PERSON] або її представник в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи без участі позивача, яка позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити, на заочне рішення позивач згодна. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі «Слобідський край» від 22.10.2015 року № 126, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. За змістом ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року №5464-X, із наступними змінами (далі ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області 10.03.2015 за реєстровим № 1517, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.03.2015 року, гр. [PERSON] на праві особистої приватної власності належить житловий будинок № 19 по вул. Базарна в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області, яка купила цей будинок у відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 7-8). В даному житловому будинку з 1993 року були зареєстрований як попередні власники житлового будинку відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Довідкою виконавчого комітету Довгенськівської сільської ради від 30.07.2015 року № 02-30/282 підтверджується той факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані у житловому будинку № 19 по вул. Базарна в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області, але не проживають та не користуються жилим приміщенням з 15 грудня 2014 року по цей час (а.с. 9). Вказані факти відповідачами не оспорювалися. Оскільки судом установлено, що з 15 грудня 2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у житловому будинку № 19 по вул. Базарна в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області не проживають і не користуються житловим приміщенням у зв'язку із продажем цього житлового будинку, відповідачі порушують права позивача тим, що не знялися з реєстрації як особи, які не проживають і не користуються приміщеннями вказаного житлового будинку без поважних причин. За таких встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в частині усунення перешкод у здійсненні права власника шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в іншій частині позову щодо зняття з реєстрації слід відмовити. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судові витрати суд залишає за позивачем згідно її вимогам (а.с. 2).

Outcome: partial