Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

17 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату після звільнення, у сумі 12 367 грн 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 102 грн 80 коп. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач, у порушення вимог трудового законодавства України в день звільнення не провів повний розрахунок і не сплатив усі належні до виплати суми, чим порушив його трудові права. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.02.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 02.03.2020, на виконання вимог ухвали судді від 19.02.2020 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки та надано суду оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 840 грн 80 коп. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2020 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.02.2020. 23.02.2020 розгляд справи відкладено на 08.04.2020, у зв`язку з незакінченням п`ятнадцятиденного терміну, наданого відповідачу для подачі відзиву на позовну заяву. У судове засідання, призначене на 08.04.2020, позивач не з`явився, у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку свого позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача, який повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав, у зв`язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» та обіймав посаду слюсара-складальника радіоелектронної апаратури та приладів, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 7-10). На підставі наказу №129/к від 11 вересня 2019 року позивач звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату, чисельності працівників, відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України (а.с. 11). Заборгованість по заробітній платі ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем становить 12 367 грн 99 коп., що підтверджується розрахунковими листками долученими позивачем до позову (а.с. 5-6). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 73 095 грн 70 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За правилом пункту 8 даної постанови Кабінету Міністрів України нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Сума середньоденної заробітної плати позивача становить 580 грн 40 коп. З 13.09.2019 по 17.02.2020 пройшло 107 робочих днів, а відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 107 днів х 580,40 = 62 102 грн 80 коп. (з даної суми не утримані податки і обов`язкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена вказана сума після відрахування податків і обов`язкових платежів. Погоджуючись з наданим позивачем розрахунком середнього заробітку, зробленим у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та враховуючи передбачені ст. ст. 12, 13 ЦПК України принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 62 102 грн 80 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved