Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

19 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Відповідно до позовної заяви зазначає, що 29.04.2006року між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . 10.05.2018р. вони придбали 3-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . На початку 2021року шлюбні відношення між ними погіршилися. 12.07.2021року шлюб між ними розірваний Після розірвання шлюбу визначено прізвище позивача - [PERSON] . На стадії розлучення стало на вирішення питання розподілу спільного нажитого майна, а саме квартири. Відповідач запропонував їй наступний варіант розподілу: вона передає йому у дар свою Ѕ частку квартири за адресою [ADDRESS] і він стає одноособовим власником , а відповідач в свою чергу зобов*язується не чинити їй перешкод у користуванні і проживанні в цій квартирі, а також відповідач зобов*язується протягом 2місяців з дня укладення договору дарування придбати на ім.*я доньки окрему однокімнатну квартиру, яка була б рівноцінною її частки в спірній квартирі та в який вони б з донькою могли проживати. У випадку, якщо вона не погодиться то відповідач погрожував їй створити нестерпні умови для проживання у спірній квартирі. 03.06.2021року вона подарувала свою Ѕ частку квартири за адресою [ADDRESS] , що оформлено договором дарування від 03.06.2021року посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводою В.В. Фактично одразу після укладення спірного договору дарування та ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу відповідач почав чинити їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі. 30.09.2021року вона зверталась до Кременчуцького відділу поліції з заявою на протиправне позбавлення її житла. Вважає, що вчинила спірний правочин на вкрай невигідних себе умовах та який має бути визнаний недійсним і через порушення відповідачем досягнутих між ними домовленостей - позбавлення її можливості проживати у спірній квартирі та не придбання відповідачем їй з донькою однокімнатної квартири, тобто під впливом помилки, щодо обставин, які мають істотне значення. Прохала суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила, що перебувала в шлюбі з відповідачем. Будучи у шлюбі вони в 2018році придбали квартиру. Сімейне життя не склалось і вона з 22.02.2020року пішла з сім*ї. Відповідач постійно погрожував їй. Він не давав згоду на розлучення, вимагав щоб вона подарила йому частку квартири, а за це він не буде забороняти їй користуватися квартирою і через пів року придбає доньки квартиру. Зараз відповідач відмовляється від ціх угод. У нотаріуса вона намагалася прописати ці умови в договорі, але нотаріус відмовила в цьому. Нотаріуса обирав чоловік, тому що вона є подругою його жінки. Вона постійно перебуває у стресі. До правоохоронних органів не зверталась., з квартири нічого не брала. 15.11.2021року в квартирі не була. В судовому засіданні представник позивача адвокат Астахов В.П. позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, прохав суд позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Радзинська Я.Л. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Вказала, що 03 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Вариводою Вікторією Вікторівною за реєстровим номером 2623. При укладанні спірного договору дарування була дійсна спрямованість волі сторін на його укладання. Особисті підписи сторін договору та посвідчення правочину нотаріусом свідчать про те, що сторони однаково розуміли значення, умови та його правові наслідки. Спірний договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент укладання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за його доброю волею. Відповідач вважає безпідставними посилання позивача на те, що спірний договір дарування вчинений під впливом помилки, щодо обставин, які мають істотне значення, а також, що спірний правочин вчинений на вкрай невигідних умова. Позивач зазначає, що погодилася укласти договір дарування належної їй частки квартири на умовах, які викладені в позовній заяві, а саме відповідач зобов`язується не чинити перешкоди у користуванні та проживанні в квартирі, а також зобов`язується протягом двох місяців з дня укладання договору дарування, придбати на ім`я доньки окрему квартиру. Але, зазначене не відповідає дійсності, оскільки будь-яких угод між [PERSON] та [PERSON] не було, між нами не існувало жодних умов та домовленостей, за яких зазначений договір дарування мав би укладатися. В тексті спірного договору дарування відсутні такі умови. Відповідно до чинного законодавства, взагалі, будь-які умови при укладанні договору дарування є такими, що протирічать нормам діючого законодавства. У 2020 року [PERSON] знайшла іншого чоловіка і вирішила покинути сім`ю. У вересні 2020 року остання остаточно виїхала з квартири та вивезла свої речі. З 01 вересня 2020 року [PERSON] за даною адресою не проживає, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 16 листопада 2021 року. Неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] залишилася мешкати разом з батьком, зазначене підтверджено Актом про не проживання/проживання особи за місцем реєстрації від 16 листопада 2021 року, в якому зазначено, що [PERSON] з 18 травня 2018 року по серпень 2021 року проживала за адресою: [ADDRESS] . З 2020 року і до вересня 2021 року дитина знаходилася на повному утриманні батька. Позивач [PERSON] в цей період взагалі не надавала належної уваги та матеріальної допомоги дочці, не піклувалася про її фізичний та психічний стан, життям дитини не цікавилася. [PERSON] була ініціатором розлучення з відповідачем, в результаті чого Крюківським районним судом м. Кременчука 12.07.2021 року було винесено рішення про розірвання шлюбу. При винесені рішення судом було встановлено, що шлюбно-сімейні відносини тривалий час вже припинені. Проживаючи у квартирі [ADDRESS] разом з дочкою, відповідач - [PERSON] повністю утримує квартиру та здійснює оплату комунальних послуг, особові рахунки відкриті на його ім`я, що підтверджується квитанціями на оплату комунальних послуг та договорами й заявами-приєднання до умов публічного договору на отримання комунальних послуг, які долучені до матеріалів цивільної справи. Представник відповідача зазначає, що позивач [PERSON] зазначає, що відповідач змінив дверні замки і вона не має можливості потрапити до квартири. Але, це не відповідає дійсності, оскільки дверні замки в квартирі не змінювалися, остання має ключі та має можливість вільно заходити до квартири. Зазначений факт підтверджується викликом поліції від 15.11.2021 року з приводу відсутності особистих речей відповідача, який повернувся цього дня з відрядження. [PERSON] повідомив працівникам поліції про те, що належними йому речами незаконно заволоділа колишня дружина [PERSON] , оскільки ключі від квартири окрім відповідача та неповнолітньої доньки залишилися після припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин також у [PERSON] . Відповідно до п. 14 Договору дарування 1/2 частки квартири, сторони особистими підписами свідчать, що у них відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору, вони однаково розуміють значення, умови цього договору та його правові наслідки. Долучені позивачем до справи докази не спростовують неможливість позивача розуміти значення своїх дій та самостійно виконувати свої цивільні обов`язки під час укладання договору дарування. В судовому засіданні приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Варивода В.В. пояснила, що дійсно засвідчувала договір дарування частки квартири. Дійсно до неї звернулися сторони і вона провела правовий аналіз матеріалів та наданих документів. Договір дарування був зачитаний в голос сторонам, роз`яснені наслідки підписання договору. Запитань у сторін не виникло. Вона особисто роз*яснила позивачу наслідки підписання договору, її права. Будь яких заперечень з її боку не було. Дійсно раніше сторони зверталися до неї коли придбавали квартиру, вона посвідчувала договір купівлі продажу квартири. Ніяких зауважень, заперечень, прохань не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її двоюрідною сестрою. На весні 2021року вона приїхала до тітки де в той час був відповідач, який був схвилеваний, балакали про квартиру, щоб відповідач придбав дочки квартиру через пів року. Потім їй відомо зі слів сестри, що відповідач поміняв замки в квартирі. Постійно погрожував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач є її дочкою. Відповідач її бувший зять, дуже агресивний., постійно погрожував дочці. Вимагав від дочки, щоб та подарувала їй частку квартири. Поміняв замки. Причиною розлучення ї агресія з боку відповідача. 20.02.2021року вона прийшла в гості до них, вони поводили себе дуже дивно. Відповідач вимагав від дочки подарувати йому частку квартири, а він зобов*язувався не чинити перешкоди у користуванні квартирою та через пів року придбати для дочки окрему квартиру. Заявлений стороною позивача свідок [PERSON] відмовилася від дачі пояснень та письмово повідомила, що відмовляється від показів, та повідомляє, що викладені в позовній заяві обставини є надуманими та такими що не відповідають дійсності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідача більше 10 років, є кумом. Дійсно відповідач постійно їздить на заробітки. Дійсно сторони в 2018році придбали квартиру. Починаючи з 2020році сімейне життя у них не склалося. Приблизно в кінці літа 2020року дружина відповідача зібрала речі та пішла до іншого чоловіка, а дитину залишила на батька. Відомо, що [PERSON] подарувала свою частку квартири чоловіку. Відповідач самостійно утримував доньку та квартиру, його бувша дружина не проживала в квартирі, а проживала у свого нового чоловіка. Відповідач тривалий час чекав дружину, намагався повернути, але марно. Ніякого тиску на позивача не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з відповідачем знайомий більше 25 років, є його кумом. Відомо, що бувша дружина відповідача знайшла у себе на роботі іншого чоловіка та покинула його кума. Він намагався поверну її додому, але вона відмовилась. Він особисто неодноразово, на прохання відповідача намагався поговорити з [PERSON] , щоб вона повернулась, але йому відмовили. Дійсно він позичав відповідачу кошти на придбання квартири в сумі 3тисячі гривень, які до цього часу не повернуті. Кошти заробляв відповідач на заробітках. Ніякого тиску не було. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, з 29.04.2006 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . 10.05.2018року сторони придбали 3-х кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . На початку 2021року шлюбні відношення між ними погіршилися. 12.07.2021року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу визначено прізвище позивачки - [PERSON] . 03 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір дарування Ѕ частки квартири, засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводою В.В. Відповідно до укладеного договору між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , які вирішили, що [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність Ѕ частку трикімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63.7кв.м., житловою площею - 39.9кв.м. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість спадкового договору, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Проте, Верховний Суд наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах. Судом встановлено, що при посвідчені договору дарування нотаріусом було роз`яснено характер правочину, який укладався, що засвідчено підписом [PERSON] . Позивач діяла без примусу, вільно, розуміла, що укладає саме договір дарування , безоплатно передає частку житлового будинку [PERSON] . Позивач не надала суду належних доказів, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилилася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки його укладення. Таким чином встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину позивач мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину Нотаріусом, до укладення договору, позивача було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, які регулюють укладений сторонами правочин, що підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаного позивачем. Сторони укладеного договору дарування ствердили, що цей договір відповідає їх інтересам. Волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків які обумовлені в ньому . Наступна зміна рішення позивача або ставлення до його наслідків після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивача станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. За встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину. Наявність у позивача [PERSON] спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом в постанові № 447/2297/19 провадження № 61-3096св21. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 229-233, 717 ЦК України,

Outcome: dismissed