Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

19 листопада 2019 року до суду \~звернулася [PERSON] із заявою про \~встановлення факту смерті її баби [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті - [INFO] , проживала у м. Луганськ, котре на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. Зазначила, що факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 серпня 2019 року серії [NUMBER] , видане Ленінським відділом запису актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Луганської Народної Республіки. Вказала, що встановлення даного факту необхідне для реєстрації смерті її баби та отримання допомоги на поховання. Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області заявнику відмовлено у державній реєстрації смерті баби. У судове засідання заявник [PERSON] не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, про що надала письмову заяву. Представник заінтересованої особи - Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не прибув, керівництво було повідомлено належним чином про час, дату та місце судового засідання. Суд,\~вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~«Відповідно до статей\~255,\~271 ЦПК України\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення». Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - вказано про те, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені \~Конституцією\~та законами України.\~Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] . Даний факт постає з наступного. Так, згідно свідоцтва про шлюб № [NUMBER] , видане 29 серпня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, постає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 29 [INFO] року, актовий запис № 302. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно - « [PERSON] ». З свідоцтва про народження [PERSON] серії IV [NUMBER] , видане 30 березня 1993 року, постає, що у відомостях про батьків заявника зазначено батьком - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00024477340 від 07 листопада 2019 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1295. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно - « [PERSON] ». З свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] , яке було видано 19 листопада 1970 року, вбачається, що у відомостях про батьків матері заявника зазначено батьком [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Тобто [PERSON] доводиться рідною бабою [PERSON] Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , і на час смерті проживала у м. Луганськ. На підтвердження смерті баби, заявником надано копію свідоцтва про смерть від 17 серпня 2019 року серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом запису актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Луганської Народної Республіки, яка долучена до матеріалів справи. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від\~15 квітня 2014 за №\~1207-VII (в редакції станом на день смерті [PERSON] та на день розгляду справи) м. Луганськ є тимчасово окупованою територією України. Реєстрація смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також свідоцтво про його смерть на території України відповідними відділами ДРАЦС не здійснювалася та не видавалося. Кременчуцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відмовив заявнику у здійсненні реєстрації смерті її баби та видачі свідоцтва про смерть з посиланням на те, що не було пред`явлено документ про факт смерті [PERSON] , який було б видано уповноваженими на те державними органами України та, що документи про смерть були видані органами невизнаної держави, яка окупувала м. Луганськ, як частину території України. Заінтересована особа не подала належних і допустимих доказів щодо спростування таких обставин і заяви в цілому. Суд вважає, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок, Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку\~статті 317 ЦПК України. На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що необхідно встановити факт смерті [INFO] [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Кисилівськ Кемеровської області Російської Федерації, та яка проживала на день смерті у м. Луганськ, як на тимчасово окупованій території України, враховуючи, що факт смерті [PERSON] не оспорюється органами влади України, зокрема заінтересованою особою. Рішення про\~встановлення факту\~смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: approved