Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

17 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 серпня 2020 року стягнуто з нього на користь відповідача по справі, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі ј частина всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що не може сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки у нього складне матеріальне становище. Зокрема, він має грошове зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі понад 13 000 грн., окрім цього, згідно рішення суду він щомісячно сплачує аліменти на іншу дитину у розмірі 1/6 частина всіх видів його заробітку, а також має на утриманні вагітну дружину та на утриманні її неповнолітню дитину. Всі ці обставини роблять для нього непосильною сплату аліментів у визначеному судом розмірі, а тому змушений звернутися до суду та просити зменшити їх розмір з ј частини всіх видів його заробітку щомісячно на 1/6 частину всіх видів його заробітку щомісячно. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, в своїх поясненнях послався на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Додатково вказав, що після звернення до суду з даним позовом у нього народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, вважаючи, що визначена судом сума аліментів є обґрунтованою, а аліментів не вистачає на повноцінне забезпечення їхньої спільної дитини. Додатково пояснила що також має двох неповнолітніх дітей, окрім спільної з позивачем доньки, усі витрати по утриманню дітей несе вона, на даний час не може працювати, оскільки перебуває по догляду за дитиною до досягнення віку трьох років. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з`ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з відповідачем по справі позивач проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 серпня 2020 року стягнуто з нього на користь відповідача по справі, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі ј частина всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дані обставини сторонами не оспорюються та стверджуються копіями судового рішення та свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , фактично проживає з матір`ю, відповідачкою по справі [PERSON] , яка несе витрати по її утриманню та вихованню, що стверджується товарними та фіскальними чеками, наданими відповідачкою. Дану обставину підтвердила також свідок [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що не може сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки у нього складне матеріальне становище. Зокрема, він має грошове зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі понад 13 000 грн., окрім цього, згідно рішення суду він щомісячно сплачує аліменти на іншу дитину у розмірі 1/6 частина всіх видів його заробітку, а також має на утриманні вагітну дружину та на утриманні її неповнолітню дитину, а у даний час на дату ухвалення рішення - новонароджену дитину. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що дійсно матеріальний стан позивача змінився, зокрема у нього з`явились двоє утриманців, а саме новонароджена дитина та тимчасово непрацездатна дружина, тому розмір аліментів, встановлений рішенням суду від 18 серпня 2020 року, підлягає зменшенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні нового розміру аліментів суд також враховує рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач є здоровим працездатним чоловіком, проходить військову службу за контрактом. У відповідності до ч.1 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За даною нормою праця є правом людини, а не її обов`язком. Кожна людина вправі самостійно визначати потребу свого працевлаштування. Разом з тим відповідач є батьком, який у відповідності до Закону зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей та повинен самостійно визначати необхідність та достатність своїх доходів, які мають бути еквівалентними та в повній мірі кореспондуватися із обов`язковими витратами, до яких в даному випадку відносяться аліменти на утримання неповнолітніх дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів суд першочергово враховує життєво необхідні потреби всіх дітей, матеріальне ставище відповідача, яка самостійно не здатна забезпечити їм необхідний рівень проживання та розвитку. Проводячи аналіз з приводу встановлення справедливого балансу для визначення розміру участі кожного з батьків в утриманні дітей, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , необхідно визначити в розмірі по 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Необхідність стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а саме -1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, позивачем не доведено, і, на думку суду, є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої доньки. При цьому суд зазначає, що згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial