Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

18.08.2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд: розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 01 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 747; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 30 відсотків від заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що з 01 серпня 2015 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилась донька - [PERSON], 2015 року народження. Позивач зазначає, що одруження виявилось невдалим. Останнім часом між сторонами у справі все частіше почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвели до напруження відносин, втрати почуття кохання, фактичного припинення сімейно-шлюбних стосунків, ведення спільного господарства. Малолітня донька знаходиться на утриманні матері, батько не приймає участі в матеріальному утриманні дитини. Примирення з відповідачем, як і збереження сім'ї, позивач вважає неможливим. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій також надала згоду на постановлення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 747, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 01.08.2015 року. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 05.01.2016 року. Відповідно до даних свідоцтва батьками [PERSON], 2015 року народження, є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх доньки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх малолітньої доньки, враховуючи обставини та відносини, які склалися між сторонами у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, судом також встановлено, що спільна дитина сторін у справі перебуває на утриманні матері [PERSON] Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки, відповідачем в розпорядження суду надано не було. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом положень частини другої вказаної вище статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи те, що батько є працездатним, перестав надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, доказів про наявність на утриманні відповідача інших малолітніх осіб та/або непрацездатних осіб на утриманні в розпорядження суду не надано, суд надходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки, оскільки зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. За вказаних обставин, з урахуванням положень ст.ст. 182, 183 СК України з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки підлягають стягненню аліменти у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 640 грн. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial