Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

18 вересня 2015 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з зазначеною позовною заявою в якій просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн., щомісяця до настання повноліття дитини та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 500,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння між сторонами. Разом з чоловіком вони не проживають, матеріальної допомоги на утримання дитини чоловік не надає. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі,вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2013 року /а.с.21/. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. /а.с.6/ Судом встановлено, що на теперішній час сторони проживають окремо, а їх дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи що причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин стали відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння між сторонами, та те що відповідач має ігрову залежність. Як слідує із заяви позивача, сімейно-шлюбні відносини припинені з 2015 року. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні встановлено, що сім'я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Спору про поділ майна подружжя між сторонами немає. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, та моральним засадам суспільства. Згідно ст.180, ч.2 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як слідує із пояснень позивача, викладених у позовній заяві, офіційно відповідач не працює, має нестабільний мінливий дохід, тому суд вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінюючи надані докази, суд вважає\~за необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 18.09.2015 року до повноліття дитини, на користь позивачки; та стягнути із відповідача аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 18.09.2015 року до досягнення дитиною трирічного віку. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Згідно вимог ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved