overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась в Іллічівський міський суд Одеської області з зазначеним позовом (а.с.3-6). Позивачка просить суд: - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди позивачці у здійсненні нею права власності на майно - квартирою [ADDRESS]; - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Іллічівським бюро технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] належить їй та третій особі [PERSON] по справі на праві приватної власності. 05 січня 2014 року між третью особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] шлюб розірвано, цей факт підтверджується рішенням Іллічівського міського муду Одеської області від 15 січня 2014 року по справі № 501/3841/13-ц. Відповідач після розірвання шлюбу у спірній квартирі не проживав. Наявність зареєстрованого відповідача на спірній квартирі утворило для власника незручності щодо її користування. Позивачка та треті особи в судове засідання не з'явились, про слухання справи сповіщені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. У разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення.(а.с.35, 37, 39) Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, також за допомогою оголошення через газету «Одеські вісті». Причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За реєстраційними посвідченнями № 360 від 09 лютого 2006 року, № 455 від 15 червня 2007 року, № 2722 від 15 червня 2007 року, договором купівлі-продажу від 28 січня 2008 року; свідоцтва про право на спадщину від 20 червня 2007 року [PERSON] та третя особа - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.12-16) З 19 квітня 2013 року відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі. (а.с. 22) 15 січня 2014 року третя особа [PERSON] розірвала шлюб з відповідачем [PERSON] (а.с.21). За приписами ст. 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності зі ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідач не є членом сім'ї власника спірної квартири. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин вимоги позову [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Круючись ст.ст. 10, 11, 208, 209, 212 213, 214, 215, 224 ЦПК України, ст.ст.383, 391 ЦК України, ст.ст.158, 168 ЖК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з заявою, в якій просить визнати недієздатним брата [PERSON], 1966 року народження. Свої вимоги мотивує тим, що брат має тяжкий хронічний, стійкий психічний розлад, перебуває на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері № 5. Він є інвалідом ІІ групи та за станом здоров'я потребує постійного стороннього нагляду та догляду. Через психічну хворобу він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У судовому засіданні 24 березня 2016 року заявник подала до суду заяву, в якій також просить встановити над братом опіку та призначити її опікуном. У судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації у суді не заперечувала проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], є братом заявника. Він страждає стійким хронічним психічним захворюванням: Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (інтоксикаційно-травматичного) з враженим психоорганічним синдором. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року в справі призначена судово-психіатрична експертиза. Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта № 39 від 21 січня 2016 року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням: Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (інтоксикаційно-травматичного) з враженим психоорганічним синдором (F07.09, згідно з МКХ-10), і за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над ним опіки (а.с. 30-31). За таких обставин, є підстави визнати [PERSON] недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З подання Органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації № 108-2957 від 25 лютого 2016 року вбачається, що останній вважає за доцільне у разі визнання судом [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку і призначити опікуном [PERSON] (а.с. 50-51). Перешкод для встановлення опіки та призначення [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] судом не встановлено. З огляду на наведене, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 травня 2011 року. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], 30 жовтня 2011року народження, сина [PERSON], [INFO]. У липні 2014 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через різні погляди на питання сімейного життя, виникаючи через це непорозуміння. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Крім того, у звязку з тим, що відповідач з родиною не проживає, на утримання дітей матеріально не допомагає, просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дітей. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] на повторний виклик у судове засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. У звязку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 11 травня 2011 року, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], 30 жовтня 2011року народження, сина [PERSON], [INFO], які після розлучення залишаться на вихованні у позивачки. У липні 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їхніх малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дітей, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/3 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дітей, відповідача. На підставі ст.ст.104,105,112,180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 12 січня 2011 року зареєструвала з відповідачем шлюб, а [INFO] у них народилась дочка, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, на утримання дитини матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дочки. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідач позов визнав повністю та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його доходу, враховуючи, що у нього на вихованні знаходиться дочка [PERSON], [INFO]. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 12 січня 2011 року зареєстрували шлюб, а [INFO] у них народилась дочка, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/6 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та відповідача, наявність на утриманні останнього малолітньої дитини від першого шлюбу. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві та судовому засіданні посилалась на те, що вони з відповідачем одружені з 07 вересня 2011 року, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні позивача. Між сторонами було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства, через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині. Враховуючи вищевикладене, позивач зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам, тому позивач звернулась до суду та просила суд шлюб розірвати (а.с. 2-3). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 вересня 2011 року, шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1020, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с. 8,9). Також у судовому засіданні встановлено, що з вересня 2014 року між сторонами по даній цивільній справі були припиненні подружні стосунки, ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині. Зберігати сім'ю сторони не бажають й вважають, що це не можливе, а також суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, дані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд визнає доведеними обставини, вказані позивачкою, що шлюбні відносини припинені сторонами остаточно, сім'я розпалась і фактично не існує. Суд вважає недоцільним надання строку на примирення, на чому наполягають і самі сторони, доводи позивачки про втрату любові та поваги до відповідача суд визнає обґрунтованими, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], колишній чоловік позивача, проте за даною адресою він не проживає, не оплачує комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 11.12.1998 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, р.№1-4210. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], колишнього чоловіка позивача, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області та довідкою комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» від 27.04.2015 року. Відповідно до акту №881 від 25.04.2015 року, який складено комісією у складі паспортистів ЖС-2, який підтверджено підписами сусідами, в будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає тривалий час, з квітня 2010 року. В судовому засіданні допитано свідків, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які повідомили суду, що є сусідами позивача, вказали, що за вказаною адресою позивач проживає з сином, більше 3 років колишній чоловік позивача за адресою [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 лютого 2011 року виконавчим комітетом Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, вказавши, на протязі останніх років відносини між ними погіршувались, через непорозуміння та різні погляди на вирішення сімейних питань. Чоловік проявляє до неї неповагу, що привело до припинення шлюбних відносин. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги. Надання строку на примирення не бажає. У разі відсутності відповідача проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2011 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 1. Від спільного шлюбу народився син [PERSON], [INFO] року. Через непорозуміння між ними та неналежну поведінку відповідача сім'я розпалась. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вирішує справу по суті, - тому вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 21.11.2003 р. Позовну заяву обґрунтовує тим, що від даного шлюбу в сторін є дитина: Юліана, [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Останнім часом стосунки між сторонами погіршилися. Відповідач зловживає алкогольними напоями у них різні характери та різні погляди на життя. Позивачка намагалася зберегти сімю, однак ці спроби були марними та безрезультатними. Все це призвело до того, що сімя фактично розпалася. Більше двох років вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Їх шлюб існує формально. Примирення неможливе. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, покликаючись на наведені у позовній заяві обставини. Додала, що намір розірвати шлюб є остаточним. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позову. Пояснив, що останнім часом вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально, примирення вважає неможливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, зясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини та мотиви розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 21.11.2003 р. Від даного шлюбу в сторін є дитина Юліана, [INFO] Судом встановлено, що останнім часом стосунки між сторонами погіршилися, у них різні характери та різні погляди на життя. Все це призвело до того, що сімя фактично розпалася. Більше двох років вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Їх шлюб існує формально. Сторони відмовилися від запропонованого судом терміну на примирення. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, цей шлюб слід розірвати. Спору про поділ майна не заявлено. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 28 грудня 1996 року в Нововолинському відділі реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 373. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем мають дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, припинили шлюбні стосунки, сімя фактично розпалась, шлюб носить формальний характер, не ведуть спільного господарства, наміру відновлювати сімейні відносини немає, примирення між нею та відповідачем [PERSON] неможливе. Враховуючи ці обставини, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала із наведених в ньому підстав, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивача [PERSON], суд вважає, що позов підлягає до задоволення та розриває шлюб між [PERSON] та [PERSON] Прізвище позивача після розірвання шлюбу не змінюється. Також до стягнення з відповідача на користь позивача належить 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

18 травня 2015 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси і Кредит» на її користь суму вкладу в розмірі 4 940,00 доларів США., що еквівалентно 113\~620,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 11 грудня 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) №313731/50446/7-14 «Пенсійний». Згідно з п.1 договору №313731/50446/7-14 «Пенсійний» загальна сума вкладу (депозиту) складає 1560,00 доларів США, що підтверджується квитанціями в кількості 8 шт. від 11 грудня 2014 року про внесення коштів на відповідний рахунок позивачем. Згідно з п.4 договору №313731/50446/7-14 позивач додатково поповнювала вклад, шляхом внесення готівкових коштів в касу банка. 26 грудня 2014 року в сумі 3000,00 доларів США. 14 січня 2015 року в сумі 190,00 доларів США. 15 січня 2015 року в сумі 190,00 доларів США. Тобто загальна сума вкладу становить 4940,00 (чотири тисячі девятсот сорок доларів США 00 центів).

Outcome: approved