Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

19.06.2019 року Виконком Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області, як орган опіки і піклування в інтересах малолітніх дітей, звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що згідно свідоцтв про народження матір`ю дітей значиться відповідач [PERSON] , яка ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально дітям не допомагає, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання та виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми взагалі, що зумовило звернення до суду. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей. Відповідачка у судовому засіданні позовну заяву не визнала, заперечувала проти її задоволення, просила суд не позбавляти її батьківських прав щодо її дітей. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування, підтримав позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх матір`ю зазначена [PERSON] (а. с. 21, 22, 23, 24, 25, 26) - відповідач у справі. Відповідно до довідки № 02-10/274 від 14.06.2019 р. виданою Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області вбачається, що [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу сім`ї входять: донька [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; співмешканець [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до характеристики № 02-10/272 від 14.06.2019 р.виданою Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області вбачається, що [PERSON] , зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до зловживання алкогольних напоїв та вживає їх, веде аморальний спосіб життя, не забезпечує необхідними умовами проживання та розвитку своїх дітей (а.с. 12). Відповідно до повідомлення № 40/11182 від 20.11.2017 р., №40/3945 від 16.04.2019 р., Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків (а.с. 9, 10). Згідно наданих суду копій актів обстеження умов проживання [PERSON] та її дітей за адресою: [ADDRESS] , виявлено антисанітарні умови проживання. Окрім того, зазначено, що [PERSON] вживає алкогольні напої, ніде не працює, за дітьми не слідкує (а. с. 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19). Виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області було прийнято рішення № 11-VІІ від 10.06.19 р. про негайне відібрання малолітніх дітей[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). Виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області було прийнято рішення № 12-VІІ від 10.06.19 р. про доцьльність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 32). Відповідно до актів про негайне відібрання дитини у батьків а бо осіб, що їх заміняють від 11.06.2019 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було відібрана у їх матері [PERSON] (а.с. 27, 28, 29). Згідно довідки № 28 від 11.06.2019 р. Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , влаштовані до закладу 11.06.2019 р. на повне державне забезпечення (а.с. 30). Згідно висновку Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області,як органу опіки та піклування, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 6-7). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позивачем надано суду достатні відомості, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідача [PERSON] від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення їх батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання ними батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні з досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, матеріально не забезпечує, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Невиконання батьківських обов`язків відповідачем підтверджується письмовими доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ніякої уваги дітям не приділяють. На даний час діти перебуває в Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та знаходиться на повному державному утриманні. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дітей, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи усі вищевикладені обставини, що мають істотне значення для справи, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійокпідлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача про стягнення аліментів. На підставі ст. ст. 15, 150, 152, 155, 164, 165, 166, 171 СК України, ст. ст. 7, 8, 19, 76-81, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved