Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

18.06.2021 року адвокат Ільїна Х.Я., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що 22 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. було вчинено виконавчий напис № 522 про стягнення з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» заборгованості, яка виникла за договором іпотеки № 1398-Н-1, посвідченим 03.10.2007 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. за реєстровим № 2088, що укладений між ВАТКБ «Надра» в забезпечення за кредитним договором № 8/2007/840-К/1398-Н від 03.10.2007 року, та згідно виписки з рахунку боржника від 02.03.2021 року становить 444059,5 грн., що складається з наступного: 258622,45 грн. - основний борг, 186059,5 грн. - проценти. Про вчинення вказаного виконавчого напису позивач дізнався після отримання за місцем проживання постанови приватного виконавця Ванжи О.В. від 25.05.2021 року ВП № 65554601 про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Так, у 2007 році позивачем було отримано кредит а ПАТ КБ «Надра» в сумі 13500 доларів США на придбання квартири строком до 20.09.2022 року згідно кредитного договору № 8/2007/840-К/1398-Н від 03.10.2007 року. На момент оформлення кредиту курс долара НБУ становив 5,05 грн. за 1 долар США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позивачем з банком було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 1398-Н/1 від 03.10.2007 року, згідно якого передано в іпотеку банку 2-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що до січня 2015 року позивачем належним чином виконувалися умови укладеного кредитного договору. З лютого 2015 року у ПАТ КБ «Надра» було введено тимчасову адміністрацію та оголошено про початок ліквідації банку, внаслідок чого відділення банку в м. Апостолове припинило діяльність і позивачу після дзвінка на «гарячу лінію» повідомлено про можливість погашення кредиту у відділенні банку в м. Дніпропетровськ, проте за збігом вказаних тяжких обставин позивач припинив погашення кредиту згідно кредитного договору. Зазначає, що ймовірно ПАТ КБ «Надра» відступило право вимоги відповідачу за вказаним кредитним договором, але позивач ніяких документів про це не отримував, крім того, ПАТ КБ «Надра» до суду з позовом про стягнення заборгованості не звертався. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо додані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Позивач вказує, що згідно оспорюваного виконавчого напису з нього стягується заборгованість, що виникла за договором іпотеки № 1398-Н/1 від 03.10.2007 року, та згідно виписки з рахунку боржника від 02.03.2021 року становить 444059,5 грн., що складається з наступного: 258622,45 грн. - основний борг, 186059,5 грн. - проценти, при цьому стягнення заборгованості проводиться за період з 01.04.2018 року по 02.03.2021 року, проте жодних повідомлень про початок процедури стягнення заборгованості ні банк, ні відповідач позивачу не направляли, крім того, в матеріалах справи нотаріуса відсутні докази направлення та отримання позивачем вимоги про усунення порушень та дострокове погашення заборгованості, чим порушено вимоги п.2.3 Порядку № 296/5. Також вказує, що нотаріусом невірно визначено розмір заборгованості, є незрозумілим за яким курсом долара США по відношенню до гривні стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам, розмір яких явно завищений. Вказане свідчить про те, що заборгованість за кредитним договором, що зазначена у виконавчому написі, не можна вважати безспірною. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою від 22.06.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. належним чином засвідчені копії документів, що були підставою вчинення 22.03.2021 року оспорюваного виконавчого напису; у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 65554601 з виконання оспорюваного виконавчого напису; у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» витребувано копію договору, укладеного з [PERSON] , копію графіка погашення кредиту, виписку з рахунку заборгованості [PERSON] , а також інші документи, що стосуються оспорюваного виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості на загальну суму 444691,95 грн. 09.07.2021 року на виконання ухвали суду від 22.06.2021 року на адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 65554601, направлені приватним виконавцем Ванжою О.В. 23.07.2021 року на виконання ухвали суду від 22.06.2021 року на адресу суду надійшли копії документів, що були підставою для вчинення виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 522, направлені приватним нотаріусом Ричкою Ю.О. Відповідачем «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» подано відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 26.07.2021 року, відповідно до якого просить залишити позовну заяву без задоволення в зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що 17.07.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів від 22.05.2020 року, між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, за умовами якого відповідач набув права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема, за кредитним договором, що був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Надра», після чого відповідач 20.07.2020 року повідомив боржника, яким є позивач, про відступлення права вимоги та про те, що всі подальші виплати, які підлягають сплаті за умовами кредитного договору, повинні сплачуватися на банківських рахунок нового кредитора. Також відповідач зазначає, що на адресу позивача неодноразово направлялися вимоги/повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та розмір заборгованості в сумі 444691,95 грн., крім того, 23.09.2020 року та 14.12.2020 року позивачу направлялися вимога/іпотечне повідомлення, що свідчить про дотримання новим кредитором вимог чинного законодавства. Вказує, що на виконання вимог діючого законодавства нотаріусу відповідачем було надано всі документи, також відповідач звертає увагу на те, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо спірності суми заборгованості за кредитним договором. 28.07.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що відповідачем порушено п.2.3 Порядку № 296/5, що не було перевірено нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, яким передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договору адресу. Позивач зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів щодо дотримання вищевказаного Порядку, а надані відповідачем копії опису підписані лише з боку відповідача та не містить підпису працівника пошти та штампу поштового відділення, в описі відсутні дата та номер поштового відправлення, а також відсутній чек Укрпошти. Також зазначає, що відповідачем не були надані нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, а саме - оригіналу кредитного договору та виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а також копії вказаних документів не надані до суду, з оспорюваного виконавчого напису незрозуміло за яким курсом долара США по відношенню до гривні стягнута заборгованість, що свідчить про спірність вимог банку, сума яких зазначена у виконавчому написі. Просить відхилити доводи відповідача. Ухвала суду від 22.06.2021 року в частині надання копії графіка погашення кредиту, виписки з рахунку заборгованості [PERSON] відповідачем не виконана, причини невиконання ухвали про витребування доказів відповідачем не повідомлено. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору № 8/2007/840-К/1398-Н від 03.10.2007 року вказаний договір укладено між ВАТ КБ «Надра» та позичальником [PERSON] у простій письмовій формі. Предметом договору є надання банком позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошових коштів у сумі 13500 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, для розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п.2.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів позичальник укладає з банком договір іпотеки придбаного нерухомого майна - квартири, що розташована в [ADDRESS] . Відповідно до пунктів 1.1,4.4,5.1,5.3 умов договору іпотеки № 1398-Н/1, укладеного між ВАТ КБ «Надра» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем і посвідченого 03 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., реєстровий № 54, за цим договором іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». 17.07.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відчужив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними із [PERSON] 23.09.2020 року та 14.12.2020 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» направило [PERSON] вимогу/іпотечне повідомлення, в яких повідомило про існування кредитної заборгованості у розмірі 444691,95 грн. та вимагало в тридцяти денний строк повернути кредитні кошти з нарахованими на них відсотками. Також ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» повідомило боржника про те, що у разі невиконання цієї вимоги буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказані вимоги було направлено на адресу [PERSON] , що зазначена в договорі іпотеки, та відповідно до матеріалів нотаріальної справи, наданої на запит суду, вказані вимоги повернуті ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за закінченням терміну зберігання. 22.03.2021 року директор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 444691,95 грн. На підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надано нотаріусу Ричці Ю.О. лише виписку з рахунку боржника від 02.03.2021 року, яка викладена на офіційному бланку вказаного товариства. Зі змісту вказаної виписки встановлено, що за [PERSON] станом на 02.03.2021 обліковується заборгованість за договором іпотеки № 1398-Н/1, посвідченим 03.10.2007 року приватним нотаріусом Богомоловим В.І. за реєстровим № 2088, укладеного в забезпечення за кредитним договором № 8/2007/840-К/1398-Н від 03.10.2007 року, в розмірі 444691,95 грн. та складається з наступного: 258622,45 грн. - основний борг, 186059,5 грн. - проценти. Також у довідці вказано, що датою останньої операції за вищевказаним договором є 01.03.2021 року. Відомостей щодо розрахунку вищевказаної заборгованості, періоду, за який вказана заборгованість нарахована, яка саме операція вчинені 01.03.2021 року вищевказана виписка не містить. Крім того, докази на підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] відповідачем на виконання ухвали суду від 22.06.2021 року не надано. 22.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп», право вимоги перейшло на підставі договору про відступлення прав вимоги № GL48N718070_I_3, посвідченим 17.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим № 509, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заборгованості, яка виникла за Договором іпотеки № 1398-Н/1, посвідченим 03 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. за реєстровим № 2088, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», в забезпечення за кредитним договором № 8/2007/840-К/1398-Н від 03 жовтня 2007 року та згідно виписку з рахунку боржника від 02.03.2021 року становить 444691,95 грн., та складається з наступного: 258622,45 грн. - основний борг, 186059,5 грн. - проценти. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.04.2018 року по 02.03.2021 року. Розмір плати, сплачений стягувачем у розмірі 2500 грн., підлягає стягненню з боржника. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 522. 24.05.2021 року директором ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подано заяву про примусове виконання виконавчого напису до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. 25.05.2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65554601 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» заборгованості за договором іпотеки у розмірі 444691,95 грн. та витрат, сплачених стягувачем за вчинення виконавчого напису - 2500 грн. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно до п.47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року (справа № 645/1979/15-ц, провадження № 14-706цс19) вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Згідно оспорюваного виконавчого напису від 22.03.2021 року з позивача на користь відповідача стягнуто, зокрема, заборгованість за кредитним договором на загальну суму 444691,95 грн., при цьому виконавчий напис вчинено на підставі договору іпотеки, посвідченого нотаріусом 03.10.2007 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 22.03.2021 року вбачається, що приватний нотаріус Ричка Ю.О. при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст.ст.34, 87-91 Закону України «Про нотаріат» та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» вищевказаного Переліку виконавчий напис може бути вчинено: п.1 - на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; п. 1-1 - на підставі іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. в порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172, а також в порушення умов укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» договору іпотеки № 1398-Н/1 стягнуто заборгованість з [PERSON] на підставі договору іпотеки, укладеного 03.10.2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», тоді як на підставі договору іпотеки нотаріус мав вчинити виконавчий напис лише щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Тобто фактично з [PERSON] при вчиненні виконавчого напису 22.03.2021 року стягнуто заборгованість за кредитним договором на підставі укладеного між ним та ВАТ КБ «Надра» 03.10.2007 року кредитного договору, який укладено у простій письмовій формі. Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 22 березня 2021 року й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом Ричкою Ю.О. 22 березня 2021 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Укладений між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, та позивачем кредитний договір, який також був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. В зв`язку з порушенням нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Слушними є доводи позивача про спірність заборгованості, оскільки відповідно до наданих позивачем копій платіжних документів останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2007 року позивачем здійснено 17.01.2015 року, при цьому позивач вказував, що після січня 2015 року умови договору ним не виконувалися за збігом тяжких обставин. Згідно оспорюваного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 01.04.2018 року по 02.03.2021 року, при цьому документи, що були надані відповідачем приватному нотаріусу Ричці Ю.О. для вчинення виконавчого напису, не містять відомостей щодо порядку розрахунку вищевказаної суми заборгованості, порядку та підстав нарахування процентів в сумі 186059,5 грн., в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити доводи відповідача про відсутність спору щодо розміру заборгованості позивача та відповідність розміру вказаної заборгованості періоду, за який її стягнуто. На спростування вказаних доводів позивача відповідачем в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України належних та допустимих доказів не надано, тому суд доходить висновку про доведеність вимог позивача в даній частині, що також являється підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Доводи позивача щодо порушення відповідачем п.2.3 Порядку № 296/5 є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами нотаріальної справи, що надіслані на виконання ухвали суду від 22.06.2021 року, тому суд відхиляє вказані доводи. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу позивачу [PERSON] надає адвокат Ільїна Х.Я., що підтверджено договором про надання правничої допомоги від 15.06.2021 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 15.06.2021 року вартість послуг адвоката становить 2000,00 грн., які сплачено клієнтом у повному обсязі 15.06.2021 року. Згідно додаткової угоди № 1 адвокатом надано наступні послуги: вивчення документів та попередня консультація, складання позовної заяви до суду, складання клопотання про витребування доказів, складання заяви про забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді в загальному розмірі 2000 грн. Судовий збір згідно приписів ст.141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved