Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ часток із майна, що є у спільній сумісній власності, та визнання права власності. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON]. Вона з донькою - [PERSON], стали спадкоємцями першої черги спадкування майна померлого за законом, а у силу ч.З ст.1268, ст.1270 ЦК України, єдині прийняли за ним спадщину. В свідоцтві про право власності на житло немає чітко визначених часток кожного із співвласників, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом на підставі ст.ст. 328, 368, 370, 372, 1218, 1226, ч.3 ст. 1268, 1270 ЦК України. У судове засідання позивач не з'явилася, згідно поданої заяви просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідачі не з'явилися подали до суду заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд констатує таке. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що квартира [ADDRESS] у м.Мукачево Закарпатської області, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], та членам їх сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 01.03.2007 року виконавчим комітетом Мукачівської міської ради (а.с.3). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданим відділом РАЦС по місту Мукачеву Мукачівського МРУЮ, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.8а). [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с.4). [PERSON] є донькою померлого [PERSON] (а.с. 5, 6). [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.7, 8). Довідкою ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» № 3-013559 від 17.09.2015 року підтверджується факт, що в [ADDRESS], на момент смерті [PERSON] [INFO] року за даною адресою були зареєстровані: померлий [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.9). У відповідності зі ст.41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України) Згідно зі статтею 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 372 ЦК України передбачено порядок поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Так, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід всіх прав та обов'язків від фізичної особи ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Вимоги ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3 та ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України). На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наведені в позовній заяві підстави не можна вважати забороненими. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає позов обґрунтованим, а тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved