Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

17 лютого 2021 року керівник Могилів - Подільської місцевої прокуратури звернувся до суду із вищевказаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Томашпільської селищної ради до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що 14 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та [PERSON] укладено договір оренди землі № 917. Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,2793 га. Відповідно до п. 8 Договору № 917 договір укладено на 10 років. Пунктами 14-16 договору, передбачено, що земельна ділянка передається для сінокосіння і випасання худоби. Цільове призначення земельної ділянки - для сінокосіння та випасання худоби. Водночас встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0523982600:05:000:0600, яка перебуває в оренді [PERSON] , використовується не за видом цільового використання, оскільки дана земельна ділянка розорана та використовується останнім для вирощування зернових (пшениці) по всій площі. Зазначена обставина, у відповідності до умов договору оренди та чинного законодавства тягне за собою розірвання договору оренди земельної ділянки, тому позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відкрито провадження у справі. 06.04.2021 року від представника відповідача - адвоката Ковальчука О.М. надійшов відзив, в якому позов не визнає та просить в ньому відмовити, оскільки відповідач вносив орендну плату за користування земельної ділянки площею 8,2793 га вчасно у грошовій формі з дотриманням вимог п.9 Договору оренди землі. Відповідно до законодавства орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Земельні ділянки, віднесені до однієї тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистем ними функціями, видом господарської діяльності. Розорання та засівання земельної ділянки сільськогосподарськими культурами пшениці та сої здійснювалося [PERSON] з метою сівозміни для перешкоджання виснаженню сільськогосподарських угідь, сіножаті та пасовища, що знаходяться в його оренді. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року залучено Тульчинську окружну прокуратуру Вінницької області (23600 вул. Гагаріна, 14 м. Тульчин Вінницької області) до участі у справі як правонаступника Могилів- Подільської місцевої прокуратури Вінницької області. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданніпрокурор Мазур І.А. позов підтримав, просить його задовольнити. Пояснив, що земельна ділянка, яка знаходиться в оренді [PERSON] використовується не за цільовим призначенням. Представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. позов підтримує, просить його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковальчук О.М. позов не визнав, пояснив, що [PERSON] проводив сівозміну на земельній ділянці площею 8,2793 га для перешкоджання виснаження даної земельної ділянки. Чинним законодавством не передбачено обов`язок особи отримати дозвіл орендодавця на даний вид робіт або попереджувати його про проведення такої сівозміни. Зазначив, що сіножаті та пасовища це земельні ділянки, які можуть бути розорані з метою їх поліпшення. [PERSON] вносив добрива, розробляв земельну ділянку для її поліпшення та родючості. Також наголосив, що головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є неналежним позивачем у даній справі та представляти інтереси прокуратура немає повноважень, оскільки вона представляє інтереси територіальної громади, а не держави. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника Томашпільської селищної ради, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області в особі начальника Коника О.М., з одного боку та [PERSON] , з другого, укладено договір оренди землі № 917, яким передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 8,2793 га, кадастровий номер : 0523982600:05:000:0600 із цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу Липівськї сільської ради ( за межами населеного пункту) Томашпільського району Вінницької області (а.с.25-30). Пунктом 8 договору сторони погодили, що строк його дії становить 10 років. Відповідно до п.п.14, 15, 16 договору розділу «умови використання земельної ділянки» земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння і випасання худоби. Цільове призначення земельної ділянки - для сінокосіння і випасання худоби (код цільового призначення -01.08). Пунктом 16 договору сторони погодили, що умови збереження стану об`єкта оренди : використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства та дотримання режиму природоохоронного використання земель. Відповідно до п.30 договору орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому чинним законодавством порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом або договором землі; дотримуватись режиму використання земель природно-заповідного природоохоронного призначення тощо. Згідно п.«а» ч.3 ст.22 ЗК України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення надаються громадянам для: ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Абзац 2 ч.5 ст.20 ЗК України передбачає, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Зокрема, ст. 34 ЗК Кодексу передбачає, що землі для сінокосіння і випасання худоби є окремим видом використання земельних ділянок. Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» визначено обов`язок орендаря дотримуватися обмежень у користуванні земельною ділянкою, визначених законом або договором. З пунктів 14, 15, 16 спірного договору вбачається, що забороняється нецільове використання земельної ділянки окрім як для сінокосіння і випасання худоби. Водночас встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0523982600:05:000:0600, яка перебуває в оренді [PERSON] , використовується не за видом цільового використання, пасовище розоране, на ньому вирощувалася соя, чим порушено вимоги п.2 ст.211 ЗК України. Зазначене підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 18 серпня 2020 року, переданої [PERSON] для сінокосіння та випасання худоби, який складено старшим державним інспектором (а.с.18-19). Також вказаний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 18.08.2020 року, в якому вказано, що [PERSON] маючи у користуванні земельну ділянку площею 8,2793 га, цільове призначення якої « для сінокосіння і випасання худоби» використовує не за цільовим призначенням, а для вирощування сої (а.с.21-22). Таким чином, зібрані матеріали свідчать про допущення [PERSON] порушень вимог ч.5 ст.20, ч.1 ст.96 ЗК України, пунктів 15-16 укладеного договору оренди землі. В силу ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначення, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. За приписами ч.5 ст.20, ст.34 ЗК України земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише в межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобов`язаний був використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченому умовами договору. В судовому засіданні доведена та обставина, що [PERSON] допустив порушення виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії цільового призначення земель сільськогосподарського призначення та засіяв на спірній земельній ділянці на площі 8,2793 га сою. Також, встановлено, що відповідач із відповідними заявами про зміну виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення до уповноваженого органу не звертався. Своїми діями орендар самостійно змінив вид цільового використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, в той час коли питання про визначення виду використання земельної ділянки належить до компенсації органів виконавчої влади та місцевого самоврядування та через нецільове призначення відповідачем спірної земельної ділянки бюджету спричинено втрати у вигляді недоодержання орендної плати за використання земельної ділянки як ріллі. Згідно з ст. Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі, і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використання орендованої земельної ділянки не за передбаченим договором видом цільового призначення, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру та відповідачем [PERSON] , договір оренди землі, підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка поверненню у розпорядження Томашпільській селищній раді. Твердження представника відповідача, про неналежного позивача Держгеокадастру у Вінницькій області суд до уваги не бере, оскільки стороною у справі у якості позивача також є Томашпільська селищна рада. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved