overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

19.09.1998 року між сторонами укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області, актовий запис № 767, про що свідчить свідоцтво про одруження. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 113 Сімейного Кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з початку 2019 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

19.09.2008 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 499. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2012 року з причини відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Сумісне господарство між ними не ведеться. Спору про розподіл майна не має. Позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксування судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить змінити їй прізвище на дошлюбне - [PERSON]. В судове засідання відповідач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з березня 2012 року, сумісне господарство не ведеться, спору про розподіл майна не має. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

19.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької обл. був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-НО № 178095. Дітей подружжя не має. В період спільного життя між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, вони втратили повагу одне до одного в звязку з чим припинили шлюбні стосунки та разом не живуть. 20.04.2015 року [PERSON] предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не зявилась, але подала заяву, в якій позов підтримує та просить розірвати шлюб з відповідачем, залишивши їй прізвище «Розуменко», а справу розглянути за її відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не зявився; про причини неявки суд до відому не ставить. Про день, час та місце розгляду справи [PERSON] належним чином повідомлявся судом. Вивчивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 105, 110 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

19.09.2012 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 574, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони від шлюбу дітей не мають. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 26.07.2017 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, позивачка [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

19.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, зазначивши, що його рідна сестра, [PERSON], [INFO] є інвалідом ІІ групи з дитинства і довічно з встановленим діагнозом - помірна розумова відсталість (олігофренія). Через загострення вказаної хвороби [PERSON] не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, а тому, потребує опіки і постійного догляду. Зазначає, що він не може самостійно без згоди сестри вирішити ряд питань соціально-побутового характеру, таких як оформлення спадкового майна, отримання пенсії, субсидій та багатьох інших, пов'язаних з її життєдіяльністю. На підставі вищевикладеного просить суд визнати [PERSON] недієздатною; встановити над нею опіку та призначити його її опікуном. В судовому засіданні заявник та його представник свої заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, навели доводи, аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи - Гребінківської районної центральної лікарні, лікар-психіатр заяву підтримав. Представник Овсюківської сільської ради Гребінківського району в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Прокурор заяву підтримав, заперечень не мав ніяких. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, якими обґрунтовується заява, заслухавши думку учасників процесу, приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], мешканка [ADDRESS] є інвалідом ІІ групи з дитинства і довічно з встановленим діагнозом - помірна розумова відсталість (олігофренія), постійно знаходилася вдома під наглядом батьків, після смерті яких, опікується братами (а.с. 7-9, 15, 16). Згідно акту судово-психіатричного експерта № 134 від 13.03.2014 року, [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді вродженого недоумства (помірна розумова відсталість), що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 29-33). Так, [PERSON] через стан свого здоров'я потребує допомоги та захисту, оскільки не розуміє наслідків своєї поведінки, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заявник являється її рідним братом, має повну цивільну дієздатність, може бути її опікуном (а.с. 5, 10-13). У відповідності до ст. ст. 39, 60, 63 ЦК,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

19.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 21.11.1998 року перебуває з відповідачкою у шлюбі, мають троє спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] народження, дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Проте з 2007 року відносини між ним і дружиною погіршилися, оскільки вона почала зловживати алкогольними напоями. Згодом відпо-відач залишила його та перейшла проживати до своїх батьків. Уже більше двох років подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, стали чужими, тому вирішив розірвати шлюб. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоч була належно повідомлена про дату, час і місце слухання справи, тому за згодою позивача суд вважає можливим вирішити спір в порядку, встановленому ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони одружилися 21.11.1998 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 19 у Верхньолужоцькій сільраді Старосамбірського району Львівської області, при реєстрації одруження відповідач змі-нила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Від подружнього життя сторони мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які про-живають з матір'ю у [ADDRESS] За час спільного життя між сторонами склалися неприязні сто-сунки, у зв'язку з чим припинили подружні відносини, більше двох років проживають окремо: позивач - у селі Верхня Волосянка, а відповідач - [ADDRESS] На підставі ст.111 СК України суд з метою збереження сім'ї сто-рін зупиняв розгляд справи, але безрезультатно. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, сім'я сторін розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить їх інтересам із-за невизначе-ності їх соціального статусу, неможливості влаштувати особисте життя і викликаного цим психологічного дискомфорту, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

19.09.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона мешкала однією сім'єю з відповідачем, від сумісного мешкання вони мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживають окремо, діти мешкають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку кожного місяця та до повноліття дітей. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності й задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів ухваливши заочне рішення. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

19.09.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. При цьому посилається на те, що [PERSON] є донькою [PERSON], померлого [INFO]. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON]. Вважає заповіт недійсним, оскільки її батько ніколи не виявляв намірів щодо складання заповіту, крім того зазначила, що внаслідок тяжкої хвороби позивачу встановлено третю групу інвалідності, позивач з батьком була в нормальних стосунках, тому батько не міг її позбавити права успадкувати належне йому майно. Позивач зазначила, що підпис на заповіті не належить її батьку, тому просить визнати його недійсним. 15.05.2015 року по справі винесено рішення про відмову в задоволенні позову, однак не вирішено питання з розподілу судових витрат. По справі проводились судово-почеркознавчі експертизи, а саме № 1/245 від 06.06.2014 року та №1/466 від 02.04.2015 згідно рахунків за кожну з експертиз мала бути проведена оплата вартості проведення в сумі 900,48 грн. Відповідно до ст. 86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Проте, суд при постановленні рішення не вирішив питання про стягнення заборгованості за договором, хоча з приводу вказаної позовної вимоги надавалися докази та в мотивувальній частині рішення зазначено про наявність заборгованості. Відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст.220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

19.09.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою (а.с.2-3), в якій просить визнати недієздатною його падчерку [PERSON], яка страждає на психічне захворювання, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки та просить призначити його опікуном. Заявник не з'явився в судове засідання, надав заяву (а.с. 35), в якій підтримав вимоги та просив розглянути справу у його відсутності. Представник заінтересованої особи не з'явився в судове засідання, надана заява, в якій визнані вимоги заявника та заявлено клопотання про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 36). Судом винесено ухвалу про розгляд справи у відсутності нез'явившихся учасників судового розгляду. З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення опіки урегульовано ст. ст. 60, 63 ЦК України. Із виписки з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 4), посвідчення про інвалідність (а.с. 7), акту комісійної судово-психіатричної експертизи (а.с. 28-30) вбачається, що [PERSON] має ознаки хронічного психічного захворювання, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Докази на а.с. 8-16, 38 свідчать про можливість призначення заявника опікуном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

19.09.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з цією заяву, вказуючи, що для реалізації права власності на житлову квартиру, належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1997 року, посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-338 та згідно договору конкретного користування частинами житлового будинку від 08.02.1997 року, посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №2-479, що розташована в [ADDRESS], необхідно встановити юридичний факт, що 31/100 частини будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований в [ADDRESS], є житловою квартирою, що розташована в [ADDRESS], оскільки відповідно до технічного паспорту від 13.02.1997 року та дозволу Гайсинської міської ради від 15.04.1997 року дана частина будинку є житловою квартирою. Заявниця в судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути без її участі, вимоги заяви задовольнити (а.с.26). Представник Гайсинської міської ради в судове засідання не з'явився, письмово вимоги заяви визнав повністю, просив справу розглянути без нього (а.с.27). Відповідно до положень ч.2 ст.158, ч.2 ст.197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій осіб, які беруть участь у справі та досліджених доказів, суд визнає за необхідне заяву задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1997 року, посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-338 та згідно договору конкретного користування частинами житлового будинку від 08.02.1997 року, посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №2-479, [PERSON] набула у власність 31/100 частини будинку з відповідною часткою господарських будівель, що розташований в [ADDRESS] (а.с.а.с.7, 8). Згідно технічного паспорту від 13.02.1997 року та дозволу Гайсинської міської ради від 15.04.1997 року, 31/100 частини будинку з відповідною часткою господарських будівель, що розташований в [ADDRESS] є житловою квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS].(а.с.а.с. 5-6, 9) Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку встановлення цих фактів та за відсутності спору про право. Оскільки встановлення факту, що частина будинку з відповідною часткою господарських будівель є житловою квартирою, має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права власника нерухомого майна, а діюче законодавство не передбачає іншого порядку встановлення цієї обставини, то даний факт необхідно встановити рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

19.09.2014 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] яким просять позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS]. Вказують що є власниками зазначеної квартири. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], шлюб з яким розірвано 03.03.2014 р. Відповідач в квартирі не проживає з серпня 2013 року, пішов з житла за власним бажанням, забравши особисті речі, та залишивши ключі від вхідних дверей. Позивачі та представник позивачів [PERSON] надали суду заяви про підтримання позову, та розгляд справи в свою відсутність. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву про визнання заявленого позову. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Наданими позивачем доказами: свідоцтвом про право власності, реєстрацію та розірвання шлюбу, актом з місця проживання судом встановлено що відповідач як колишній член сім»ї власників квартири, в житлі не проживає більш ніж один. Правовідносини між сторонами регулюються ст.405 ч.2 ЦК України згідно норм якої - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ст.405 ч.2 ЖК України,

Outcome: approved