Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

18 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зазначивши, що з 25.10.2014 р. позивач та відповідач знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину- сина [PERSON],[INFO] , який проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.Відповідач працює,має можливість сплачувати аліменти .Відповідач також сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] ,[INFO] у розмірі 1/6 частини доходу. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON],[INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття Відповідач [PERSON] до судового засідання не з»явився , про час,дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , надав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/45 частини всіх видів доходу (а.с.24). Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши , що відповідач має заборгованість по аліментам на утримання дочки [PERSON], сплачує з заробітної плати 50 % аліментів , в т.ч. й на погашення заборгованості. Позивач та відповідач проживають разом та метою стягнення аліментів на сина , є бажання позивача та відповідача зменшити на її користь відрахування з заробітної плати відповідача .Димитровським міським судом від 02.12.2015 р. за позовом відповідача зменшено розмір аліментів ,які утримуються на її користь на утримання дочки [PERSON] , з ? частини на 1/6 частину доходу відповідача. Вважає, що аліменти на дитину позивача повинні бути стягнуті у розмірі 1/8 частини. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази у їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 25.10.2014 р р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] ,[INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. (а.с.9,10,11). В судовому засіданні встановлено , що позивач не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею віку трьох років. В судовому засіданні встановлено , що відповідач працює дорожнім робочим 2 роз. В філії Красно армійський автодор « ДП «Донецький облавтодор» та отримує середньомісячний дохід після відрахування податків 2398,84 грн. (а.с.12). В судовому засіданні також встановлено , що відповідач на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09.12.2008 р. сплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON],[INFO],у розмірі ? частини всіх видів доходів,але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02.12.2015 р. змінено розмір аліментів ,які утримуються з відповідача на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON],[INFO] , з 1 /4 частини на 1/6 частину всіх видів доходів відповідача ,але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 18.11.2015 р. до повноліття дитини (а.с. 22-23). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна з сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь по справі. Відповідно до ст.213 ЦПУ України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні . Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами , внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання .Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів , що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.1 ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м.Страсбург 25 січня 1996 р., реєстраційний код 37216/2006 ) предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав , надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища , при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується .Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей , визначається розглядом сімейних справ , зокрема тих , що повязані зі здійсненням батьками своєї відповідальності , наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «субєкти батьківської відповідальності » - батьки та інші особи чи органи , які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність . Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини ( ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91 )в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. мала громадянства. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства » батьки мають право та зобовязані виховувати дитину , піклуватися про її здоровя , фізичний , духовний і моральний розвиток . Відповідно до ст.. 4 Конвенції про контакт з дітьми , підписана 15.05.2003 р.,набрала чинності для України 01.04.2007 р., дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним, такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді , коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з батьків. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від вказаного обовязку не звільняються особи, позбавлені батьківських прав, що передбачено ч.2 ст.166 СК України. Відповідач добровільно матеріальної допомоги, передбаченої ст.180 СК України на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин , що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням вимог ст. ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дитини, ураховуючи матеріальне становище та стан здоровя відповідача працює, інвалідності не має, наявності на утриманні відповідача інших утриманців- дочки [PERSON],[INFO] , ураховуючи матеріальне становище позивача, стан здоровя дитини , суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] ,[INFO], у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття, внаслідок чого будуть гарантовані права дитини на належне утримання з боку відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial