Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

18 грудня 2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 22.07.2018 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW X3», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Skoda Octavia», д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача. Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 727/18-Т/Дп/02 від 17.07.2018, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «BMW X3», д/н [NUMBER] . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2018 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія [PERSON] . У зв`язку з настанням страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] у розмірі 27 444,60 грн., відшкодувавши матеріальний збиток. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована жодним чинним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача [PERSON] , а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання 24.03.2021 не з`явився, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог. Також просив розглянути справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 24.03.2021 повторно не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою, згідно відповіді ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 19.01.2020. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 22.07.2018 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW X3», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Skoda Octavia», д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2018 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія [PERSON] . Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 727/18-Т/Дп/02 від 17.07.2018, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «BMW X3», д/н [NUMBER] . На підставі заяви потерпілої сторони ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 27 444,60 грн. відповідно до суми відновлювального ремонту автомобіля. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, неправомірними діями відповідача [PERSON] , пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] цивільно-правова відповідальність якої застрахована у позивача, було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу та виплачено [PERSON] завдану шкоду в розмірі 27 444,60 грн. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 27 444,60 грн. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 27 444,60 грн., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мала до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved