Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

18 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратившими право на користування будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], однак в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не проживають з 2004 року. Таким чином реєстрація відповідачів в будинку створює незручності, додаткові витрати на його утримання, порушує її право, як власника на вільне користування та розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим просять позов задовольнити. Представник позивача змінив позовні вимоги, просив усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратившими право на користування житлом :будинком [ADDRESS] Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла заяви про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. Причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. Представник Мукачівського районного сектору Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 22.02.2008 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №17895387 від 27.02.2008 року. Згідно з актом від 11.02.2015 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають з 2004 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, а також втратили право на користування будинком [ADDRESS], у зв'язку з їх відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому змінений позов є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно солідарно стягнути 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: approved