Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

19.01.2015 р. позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. посилаючись на те , що визначений за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 р. розмір аліментів , які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] є недостатнім для утримання дитини , її лікування , розвитку здібностей та організації відпочинку . В ході розгляду справи представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог , відповідно до якої позивач просить : 1. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 4 000 грн . 2. Щомісячно стягувати з відповідача на користь позивача додаткові витрати на розвиток та навчання сина [PERSON] у розмірі - 1000 грн. на місяць . 3. Одноразово стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на придбання художнього та музичного інвентарю для сина [PERSON] у розмірі 1 750 грн . 4. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн . Ухвалою суду від 30.04.2015 р. провадження в справі в частині позовних вимог про зобов»язання відповідача придбати автомобільне крісло та перевозити дитину в машині в автомобільному кріслі - закрито . В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги , які були збільшені підтримала з обставин , що викладені у позовній заяві . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав їх необгрунтованості та недоведеності . Одночасно зазначив про те , що на час звернення позивача до суду з вищезазначеним позовом його доходи не збільшились , щомісячний розмір аліментів на утримання дитини визначався позивачем з урахуванням наведених у позовній заяві обставин . Також відповідач зазначив , що має від попереднього шлюбу доньку [PERSON] , [INFO], яка є студенткою денної форми навчання , їй не виповнилося 23-х років та якій він надає матеріальну допомогу на період навчання . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково , виходячи з наступного . Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 12.06.2014 р. і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів , визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками , може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану , погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках , передбачених цим Кодексом . Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків , з кого присуджено стягнення аліментів на дитину , а також той з батьків , до кого вимога про стягнення аліментів не була подана , зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину , що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини , її хворобою , каліцтвом тощо) . Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду , з урахуванням обставин , що мають істотне значення . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово , періодично або постійно . Враховуючи встановлені по справі обставини , оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави визначені ст.192 Сімейного кодексу України для збільшення розміру аліментів судом не встановлені. Вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню частково. З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається , що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проходить лікування за призначенням лікаря-ортопеда , гастроентеролога , логопеда . За призначенням лікаря - ортопеда позивачем в період з березня 2014 р. по березень 2015 р. були придбані для дитини ортопедичне взуття , устілки . Загальна вартість понесених позивачем витрат склала 1 430 грн. Зазначені витрати суд вважає за можливе віднести до додаткових витрат на дитину у зв»язку з її хворобою та стягнуто одноразово з відповідача на користь позивача . Вимога позивача про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на розвиток та навчання дитини у розмірі 1 000 грн. не підлягає задоволенню , оскільки позивачем не доведено та належним чином не обгрунтовано, що зазначені витрати є витратами , що викликані особливими обставинами . Вимога позивача про одноразове стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на придбання художнього та музичного інвентарю для сина у розмірі 1 750 грн . не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду справи позивачем такі витрати не понесені та розмір фінансування зазначених витрат наперед позивачем належними доказами не обгрунтований . Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати , пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права , несуть сторони , крім випадків надання безоплатної правової допомоги . Гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом . Відповідно до роз»яснень, що містяться в п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи 10.04.2015 р. між позивачем та адвокатом Захаровим П.С. був укладений Договір про захист і представництво у цивільній справі № 2/с . На підставі зазначеного договору адвокат Захаров П.С. приймав участь у судовому засіданні 30.04.2015 р.. Розрахунок витрат на правову допомогу позивачем та особою , з якою був укладений вищезазначений договір не надано , що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу . Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп . На підставі викладеного ,

Outcome: partial