Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

19.05.2020 року позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 21.05.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву залишено без руху та надано строку для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.06.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.12.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки відсутні докази утруднення або неможливості отримати позивачем довідки про склад сім`ї за адресою місце розташування квартири, власником якої є позивач. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлявся за допомогою судових повісток та оголошення, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку відповідача та згоду позивача на заочний розгляд справи, про що постановлена ухвала, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири, відповідач проживав за даною адресою із матір`ю, яка продала квартиру, знялася з реєстрації та виїхала. Відповідач виїхав з даної квартири декілька років назад до іншого місця проживання. Позивач змушена сплачувати комунальні послуги по кількості зареєстрованих осіб. Реєстрація місця проживання відповідача створює перешкоди для позивача в отриманні соціальних пільг. Відповідач не є членом сім`ї власника, тому втратив правові підстави для користування майном, в утриманні квартири не приймає участі. Крім того зазначено посилання на ст. 391 ЦК України, а саме: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності. З договору купівлі-продажу від 14.11.2019 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188842003 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування в даній справі є обставин, викладений в позові щодо не проживання відповідача в квартирі, щодо перешкод в користування квартирою внаслідок місця реєстрації відповідача тощо. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач, посилаючись в позовній заяві на дані норми права, не надала суду доказів на підтвердження перешкод у користуванні нерухомим майном у зв`язку з наявністю місця реєстрації проживання відповідача в квартирі. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту нарахування комунальних платежів у відповідності до кількості зареєстрованих осіб за адресою нерухомого майна, суду не надано. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що факт реєстрації відповідача в будинку є перешкодою для отримання субсидії або інших соціальних пільг позивачем, суду не надано. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації проживання з 2009 року, як зазначено у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed