Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

19 березня 2020 року представник позивача ректор В .А. Капустник звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути з [PERSON] заборгованість за навчання у сумі 2109 тисяч доларів США (54192,25 грн) та судовий збір в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ХНМУ та відповідачем 30.10.2013 року було укладено договір № 2617/338 про підготовку фахівця з вищою освітою та наказом № 596-с від 31.10.2013 року [PERSON] , [INFO] , громадянина Ізраїлю, було зараховано на 1 курс в число студентів 6 факультету з підготовки іноземних студентів ХНМУ. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язаний вчасно вносити оплату за навчання. Розмір оплати за весь строк навчання становить еквівалент 23100 доларів США. Свої зобов`язання за договором № 596-с від 30.10.2013 року відповідачем не виконано належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 2109,00 доларів США, що дорівнює 54192,25 грн. за курсом НБУ станом на 14.08.2017 року. Згідно з наказом ХНМУ № 54-с від 29.01.2016 року [PERSON] було відраховано з 01.09.2015 року за невиконання навчального плану. Свої зобов`язання відповідач до цього часу не виконав, заборгованість не сплатив, що змусило позивача звернутися до суду з цим позовом. Представником позивача в позовній заяві зазначено про слухання справи за відсутності представника університету, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Інших заяв, клопотань від учасників до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. За приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 73 закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Відповідно до ч. 6 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. Договір про надання послуг навчання відноситься до договорів про надання послуг, питання про які регулюються главою 63 ЦК України. Судом встановлено, що наказом № 596-с від 31.10.2013 року [PERSON] , [INFO] , громадянина Ізраїлю, було зараховано на 1 курс в число студентів 6 факультету з підготовки іноземних студентів ХНМУ. 30 жовтня 2013 року між ХНМУ та [PERSON] було укладено договір № 2617/338 про підготовку фахівця з вищою освітою. Відповідно до п. 4.1, п. 4.3, п. 4,4, п. 4.5. укладеного договору відповідач зобов`язаний вчасно вносити оплату за навчання до 20 вересня того навчального року, на момент оплати якого студент навчається, шляхом перерахування грошових коштів як у гривні, так і в іноземній валюті на рахунок Університету. Розмір оплати за весь строк навчання становить еквівалент 23100 доларів США. Свої зобов`язання за договором № 2617/338 від 30.10.2013 року відповідачем не виконано належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 2109,00 доларів США, що дорівнює 54192,25 грн. за курсом НБУ станом на 14.08.2017 року. Згідно з наказом ХНМУ № 54-с від 29.01.2016 року [PERSON] було відраховано з 01.09.2015 року за невиконання навчального плану. 13.06.2017 позивачем було направлено на адресу проживання відповідача письмову вимогу про сплату заборгованості за навчання. Семиденний строк на виконання зобов`язання витік і саме тому відповідач [PERSON] є боржником, що просрочив виконання грошових зобов`язань. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зміст правочину не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачкою не виконано належним чином зобов`язання за договором № 2617/338 від 30.10.2013 року, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за навчання у повному обсязі. Згідно платіжного доручення № 441 від 25 лютого 2020 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним за подання позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved