Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

17 липня 2013 року позивач подала до суду позов до відповідача, в якому просить суд ухвалити рішення яким визначити частку відповідача [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі 2/3, визнати за нею, [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON], в якості часткового погашення заборгованості на суму 238917,33 грн., яка існує згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2010 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 27.04.2011 року, крім цього просить судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач [PERSON] згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2010 року з врахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2011 року, є солідарним боржником разом із третіми особами у справі [PERSON] та [PERSON] перед нею, позивачем [PERSON] та винна їй грошові кошти в сумі 265111,34 грн. Рішення суду набрало законної сили. Однак на протязі більш як двох років воно не виконано та відповідачем не вчинено жодних дій на погашення вищевказаної заборгованості. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачу належить на праві власності 2/3 частки квартири на [ADDRESS] та враховуючи, що у відповідача іншого майна на яке можна було б звернути стягнення в погашення існуючого боргу перед позивачем немає, позивач змушена звернутися до суду з позовом про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на долучені до матеріалів справи письмові заперечення на позов, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішення Шевченківського районнго суду м. Львова від 03.09.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з врахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2011 року, яким частково було змінено рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2010 року, позов задоволено та солідарно стягнуто на користь позивача [PERSON] суму коштів в розмірі 265111,34 грн. Рішення набрало законної сили. Як вбачається з листа-відповіді Начальника ВПВР управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області від 12 липня 2-13 року № 09-01-36/В-5/12049 на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з виконання листа № 2-1139/2010 виданого 10.06.2011 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 249710 грн. відшкодування вартості невід'ємних поліпшень квартири [ADDRESS], 13481,34 грн. витрат на загальнообов'язкові роботи на МЖК, в тому числі 7127 грн. основного боргу, а також 5499 грн. інфляційних витрат. В ході примусового виконання даного виконавчого провадження проводиться реалізація трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Станом на 12 липня 2013 року відомості щодо погашення заборгованості по вищевказаному рішенні суду в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Як вбачається з долученої до матеріалів справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.10.2004 року № 64 та витягу про реєстрацію права власності від 05.01.2005 року № 6139852 відповідачу [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира на [ADDRESS] на підставі розпорядження Української академії друкарства № 64 від 04.10.2004 року. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. В зв'язку з наведеним, відкрилася спадщина на частку [PERSON] у зазначеній квартирі. Спадкоємцями [PERSON] - відповідачем (дружиною) та третіми особами (дітьми) спадщина прийнята у встановленому законом порядку. Однак, станом на сьогодні свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на належну йому частку у квартирі спадкоємцям (відповідачу та третім особам) не видано через накладення арештів на зазначену квартиру, дана обставина підтверджується долученим до матеріалів справи листом № 2022 від 05.03.2010 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання за нею права власності на 2/3 частку відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS], покликається на ст. 366 ЦК України. Відповідно до правил ст. 366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Відповідно до ст. 371 ЦК України, передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. При цьому, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми ЦК України, суд приходить до висновку, що законом передбачені певні обов'язкові підстави для виникнення у кредитора права на звернення стягнення на частку боржника у спільній сумісній або частковій власності. Такими умовами є недостатність у боржника іншого майна та можливість реального виділу частки майна боржника в натурі. Отже у сенсі розуміння ст. 366 ЦК України, зокрема звернення стягнення на майно боржника може здійснюватися у процесі виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». За ч. 6 ст. 50 цього Закону у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. На думку суду даний аналіз норм чинного законодавства є правильним, оскільки рішення суду про стягнення з відповідача суми боргу набрало законної сили та перебуває на стадії його виконання. Як роз'яснено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб ДВС та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003р. частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з обов'язковим викликом у судове засідання не лише державного виконавця, боржника, стягувача й прокурора (у випадках здійснення останнім представництва інтересів громадянина або держави в суді) а й учасників спільної власності на майно та з додержанням вимог ст.. 29 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування. Крім того слід зазначити, що у відповідності до ч. 6 ст. 52 Законом України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги про звернення стягнення на майно здійснюється у процесі виконавчого провадження в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Outcome: approved