Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

18 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 18 червня 2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем, сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сімейне життя не складалося, вони стали проживати окремо. Позивач вказує, що мешкає з дитиною окремо від відповідача, а відповідач матеріально не допомагає, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню доньку в розмірі ј частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідач в судовому засідання позов про стягнення з нього аліментів визнав в повному обсязі, однак заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн., посилаючись на те, що це позивач ініціювала питання розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а він і так надавав кошти на утримання дитини. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в частині стягнення аліментів, та частковому задоволенню в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 679, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). З копій свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є відповідач [PERSON] (а.с.9). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання доньки. Суд також приймає до уваги, що відповідач позов визнав, згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини від свого заробітку. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 18 квітня 2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно з вимогами ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 18 квітня 2018 року (а.с.10). У матеріалах справи міститься квитанція про оплату адвокату гонорару за надані послуги на загальну суму 1500 грн (а.с.12), із яких: 200 грн. за надання усної консультації (1 год.) та 1300 грн. за підготовку проекту позовної заяви (2 год. 30 хв.). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд вважає, що розмір витрат за оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1500,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи (стягнення аліментів на одну дитину) та з часом, затраченим адвокатом на виконання відповідної роботи, тому підлягає зменшенню до 750,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 750,00 грн. витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved