Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

18 вересня 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав (а.с.2-7). В ході розгляду справи позивач змінила підстави позову, в обґрунтування яких зазначила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON], рідною сестрою [PERSON]. Шлюб між батьками позивача розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2015 року. Малолітня [PERSON] залишилась проживати із матір'ю. З 2015 року батько дитини - [PERSON] із дитиною не спілкується, уваги до її життя не приділяє, не приймає участь у її вихованні та утриманні, не цікавиться її здоров'ям та розвитком, матеріальної допомоги не надає. Мати дитини - [PERSON] померла восени 2017 року. Вихованням, утриманням та розвитком дитини займається позивачка, у зв'язку із тим, що батько дитини не виконує своїх батьківських обов'язків, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні дитини - [PERSON], [INFO]. Стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Призначити її опікуном [PERSON], [INFO]. Стягнути із відповідача судові витрати на свою користь. В ході розгляду справи до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Царичанську райдержадміністрацію органу опіки та піклування. Позивач до суду надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.51). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав нотаріально посвідчену заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.48). Третя особа - орган опіки та піклування Новокадацької районної у м. Дніпрі ради в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представник за довіреністю - [PERSON], надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову підтримує (а.с.45). Третя особа - Царичанська райдержадміністрація органу опіки та піклування в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника (а.с.49). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, що спрямовано на набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання нею, у зв'язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави. З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 05 жовтня 1985 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року (а.с.27). Від шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8,9,10). Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.15). Малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає із [PERSON] та її родиною за адресою: [ADDRESS] (а.с.50) . Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] (а.с.40). Батько дитини - [PERSON], [INFO], із дитиною не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її розвитком та навчанням, не піклується про стан здоров'я. Згідно висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 1/14-117 від 22.06.2017 року (а.с.24), комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських праві відносно його дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що батько неповнолітньої дитини - [PERSON], не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує неповнолітню необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується із нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своєї дитини. Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачем свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими, у зв'язку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Щодо вимоги про стягнення аліментів суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача - [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісяця із подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи із 18.09.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін. Щодо вимог про призначення опікуна суд виходить із наступного. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особо, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Опікуном може бути призначена позивач лише після встановлення малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, який встановлюється на засіданні виконкому відповідно до положень п. 35 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866. Згідно статей 58,59 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Пунктом 35 Постанови № 866 визначено, що після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім'ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу). Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв'язки, наявність братів і сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров'я, освіта, інші потреби. Відповідно до п. 22 Постанови, рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається виконавчим органом міської чи районної у місті ради за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей. Суд зауважує, що до суду не надходило подання органу опіки та піклування про призначення малолітній [PERSON] опікуна, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 280,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial