Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

19.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позов обґрунтовує тим, що у вересні 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти на суму 64000 грн. Отримання цих сум підтверджується розпискою від 25.09.2015 про отримання коштів, відповідно до якої [PERSON] був зобовязаний повернути [PERSON] борг на її першу вимогу. Проте після отримання письмової вимоги про повернення позики [PERSON]А борг не повернув, в звязку з чим позивач просить суд стягнути з нього на її користь борг за договором позики на суму 64000 грн., 3730 грн 89 коп. як трьох відстоків річних від простроченої суми заборгованості та 1500 грн витрат на правову допомогу. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 64 000 гривень, які зобовязувався повернути на вимогу позикодавця. Отримання цієї суми підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів від 24.09.2015 року (а.с.5). На аркуші справи 6 наявна вимога [PERSON], направлена 01.04.2016 [PERSON] про термінове повернення їй взятих в борг грошових коштів на суму 64000 гривень. Однак, отримавши 04.04.2016 від [PERSON] вимогу повернення позики, відповідач не виконав своє грошове зобовязання та добровільно не повернув позивачу борг. Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.527\~ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зобовязання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599,\~600,\~604609 ЦК України. За змістом статей 524 та 533 ЦК України\~грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Частина друга статті 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до статті 1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми,що позичалася,на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Дослідивши подані докази, суд враховує, що наявність розписки про передачу [PERSON] коштів [PERSON] є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача, яка підтверджує як факт отримання ним коштів за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти [PERSON] на її першу вимогу. Оскільки позичені кошти відповідачем повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з даним позовом. Щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Розрахунок слід здійснити за наступні періоди: з 4 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року, з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 1 січня 2018 року по 19 листопада 2018 року (по 19.11.2018 просить позивач). З 4 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року 3 відсотка річних становить 1421 грн. = 64000 грн. х 3%/100%./366 днів х 271 день прострочення. За період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року 3 відсотка річних становить 1920 грн. = 64000 грн. х 3%/100%. За період з 1 січня 2018 року по 19 листопада 2018 року 3 відсотка річних становить 1693 грн 81 коп. = 64000 грн. х 3%/100%/365 днів х 322 дні прострочення. Таким чином всього за весь період з 4 квітня 2016 року по 19 листопада 2018 року 3 % річних становить 5035 грн 81 коп. Проте, позивач наполягає на стягненні суми вказаної у позовній заяві, а саме 3730 грн 89 коп., що на її думку становить три відсотки річних від простроченої суми заборгованості, суд приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню, оскільки заявити її у вказаному розмірі є правом позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову позивачем, а відтак про наявність підстав для його задоволення. Щодо відшкодування розміру витрат на надання професійної правничої допомоги, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст.137\~ЦПК України\~витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучила акт про надання юридичних послуг та розрахунок їх вартості від 19.11.2018 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19.11.2018 №05, відповідно до якого позивач понесла витрати на вказану послугу в розмірі 1500 грн. та ордер про надання правової допомоги від 16.11.2018, виданий адвокатом [PERSON] Виходячи з принципу пропорційності відшкодування витрат, повязаних з розглядом справи, беручи до уваги складність справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу витрат на правову професійну допомогу в розмірі 1500 грн. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved