Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

18 березня 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє представник - адвокат Бем Юрій Юрійович, звернулася до суду з позовом до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, у якому з урахуванням уточнень (а.с.89-91) просила поновити її на посаді художнього керівника Веселівського будинку культури та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21 жовтня 2016 року працювала на посаді художнього керівника Веселівського будинку культури Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. В період роботи з головою сільської ради [PERSON] склалися неприязні стосунки на грунті того, що останній змушував робити непритаманну та не передбачену посадовими обов`язками роботу. Такі стосунки призвели до того, що під тиском голови сільської ради, 05 грудня 2019 року написала заяву про звільнення 09 грудня 2019 року. Але 09 грудня 2019 року її не було звільнено із займаної посади, а продовжувала працювати. 16 грудня 2019 року після того, як в усній формі було з`ясовано, що на місце художнього керівника клубу немає інших працівників, написала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за власним бажанням. 19 грудня 2019 року після чергової сварки із головою сільської ради [PERSON] , останній повідомив їй про звільнення із займаної посади. Жодних наказів чи розпоряджень для ознайомлення їй надано не було, трудову книжку не повернуто, обманом було отримано підпис про вручення трудової книжки. 13 січня 2020 року звернулась із скаргою до Управління Держпраці в Кіровоградській області. Внаслідок перевірки було надано відповідь датовану 07.02.2020 року за №Н/38.02.1/16-03, яку було отримано 20 лютого 2020 року, в якій зазначено, що внаслідок перевірки її скарги було встановлено порушення ч.1 і ч.2 ст.38 КЗпП України Веселівською сільською радою. В усній формі, додатково повідомлено про те, що на голову сільської ради Секрет К.Л. було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, а також надано припис про поновлення [PERSON] на посаді. Станом на момент звернення до суду жодних дій від голови Веселівської сільської ради щодо поновлення її на посаді художнього керівника клубу культури проведено не було. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2020 року прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.53-54). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2020 року відкладено розгляд справи. Продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів терміном десять днів (а.с.65-66). Позивач позов підтримала з підстав, вказаних в позові. Додатково пояснила, що так як до новорічних свят потрібні були дрова між нею та головою Веселівської сільської ради виник конфлікт, через що написала заяву про звільнення з 09 грудня 2019 року за власним бажанням. 16 грудня 2019 року подала заяву про відкликання заяви про звільнення. 19 грудня 2019 року голова сільради забрав ключі від будинку культури у директора будинку культури [PERSON] та сказав прийти після новорічних свят. 08 чи 09 січня 2020 року голова та секретар вказаної сільради повідомили про її звільнення з посади. Трудову книжку та копію розпорядження про звільнення не вручили. В середині січня 2020 року вона звернулась до управління праці з питанням незаконного звільнення та перевірки вказаного факту. До неї за місцем проживання прийшла секретар сільради [PERSON] з питанням поставити підпис в місці, де вказала пальцем. Розписуючись в книзі вважала, що розписується за склад гоподарства, а не за отримання трудової книжки, оскільки кожного року проводиться такий обхід домоволодінь. 30 січня 2020 року працівниками управління праці проводилась перевірка факту її звільнення, яка не відбулась через хворобу голови сільради. 20 лютого 2020 року вона отримала лист з управління праці про результати перевірки звільнення після чого звернулась до адвоката. Дізналась про звільнення з листа управління праці. Отримавши кошти вважала, що отримує заробітну плату в кінці року у зв`язку з новорічними святами, адже строки її виплати під новий рік можуть змінюватись. Представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних в позові. Додатково пояснив, що [PERSON] юридично не обізнана та намагалась вирішити спір шляхом звернення зі скаргою до державного органу який наділений повноваженнями щодо перевірки законності трудового права, і лише після отримання відповіді з Управління держпраці в Кіровоградській області звернулась у місячний термін із позовною заявою до суду. Додатково в судовому засіданні пояснив, що незважаючи на його адвокатський запит відповідач необхідні для надання правової допомоги документи, зокрема для складення позовної заяви не надав, надавши їх лише в серпні місяці 2020 року на виконання вимог ухвали суду, чим перешкоджав позивачу у своєчасному зверненні до суду за захистом своїх трудових прав. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки позивачем пропущено місячний строк звернення до суду без поважних причин, адже отримала трудову книжку в день звільнення, тобто 19 грудня 2019 року. Управління держпраці в Кіровоградській області не уповноважено на вирішення трудових спорів про поновлення на роботі, адже вирішення вказаного спору про поновлення на посаді належить до юрисдикції суду, а тому звернення позивача до Управління держпраці в Кіровоградській області свідчить про пропуск місячного строку звернення до суду без поважних причин. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Розпорядженням голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «Про зарахування на посаду художнього керівника» №26 від 21 жовтня 2016 року [PERSON] зараховано на 0,5 вакантної ставки посади художнього керівника сільського будинку культури з 24.10.2016 року, що підтверджується його копією (а.с.76). 04 грудня 2019 року [PERSON] подала заяву про звільнення з посади художнього керівника СБК за власним бажанням з 9 грудня 2019 року, що підтверджується її копією (а.с.77). Розпорядження голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «про підготовку розпорядження на звільнення з посади худ. Керівника СБК» №18 від 09 грудня 2019 року секретарю сільської ради доручено підготувати розпорядження відносно [PERSON] про звільнення з посади художнього керівника сільського будинку культури згідно ст.38 КЗпП з двотижневим відпрацюванням по 18 грудня 2019 року включно. Вважати [PERSON] звільненою з 19.12.2019 року. Доручено бухгалтеру Веселівської сільської ради провести розрахунки та виплати в розрахункових розрахунках грошову компенсацію за період не відбутої відпустки. Секретарю провести дане розпорядження та видати трудову книгу що підтверджується його копією (а.с.79). 16 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області із заявою про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, що підтверджується її копією (а.с.78). Розпорядженням голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «про звільнення з посади худ. Керівника СБК» №20 від 19 грудня 2019 року [PERSON] звільнено з посади художнього керівника сільського будинку культури згідно ст.38 КЗпП, з двотижневим відпрацюванням по 18 грудня 2019 року включно. Вважати [PERSON] звільненою з 19.12.2019 року. Доручено бухгалтеру Веселівської сільської ради провести розрахунки та виплати в розрахункових розрахунках грошову компенсацію за період не відбутої відпустки. Секретарю провести дане розпорядження та видати трудову книгу, що підтверджується його копією (а.с.80). Реєстрація вказаного розпорядження підтверджується записом в журналі реєстрації розпоряджень голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що підтверджується копією витягу з журналу (а.с.122-124). 19 грудня 2019 року [PERSON] в приміщенні Веселівської сільської ради отримано трудову книжку, що підтверджується копією акту від 19 грудня 2019 року (а.с.121). Отримання трудової книжки [PERSON] також підтверджується особистим підписом позивача в журналі обліку трудових книжок по Веселівській сільській раді, що підтверджується його копією (а.с.118-120). 19 грудня 2019 року [PERSON] виплачено заробітну плату за грудень 2019 року, що підтверджується копіями платіжного доручення №592 від 18 грудня 2019 року, розрахунково-платіжної відомості за грудень 2019 року та випискою по рахунку позивача за період з 01.12.2019 року по 04.09.2020 року в сумі 3895,77 грн. (а.с.116, 117, 137). 13 січня 2020 року позивач звернулась до Управління держпраці в Кіровоградській області зі скаргою незаконність звільнення її з посади в якій просила провести перевірку дотримання чинного законодавства України головою Веселівської сільської ради, що підтверджується її копією (а.с.5), на яку Управлінням держпраці в Кіровоградській області надано відповідь від 07.02.2020 року за змістом якої позивачу роз`яснено, що управління держпраці як орган виконавчої влади не уповноважений на поновлення порушених прав працівника та вирішення трудових спорів роз`яснивши право на звернення до суду із заявою про поновлення на роботі (а.с.8). Вказану відповідь від 07.02.2020 року позивач отримала 20.02.2020 року, що підтверджується копією довідки листоноші від 22.08.2020 року (а.с.108). 27 квітня 2020 року постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справі про адміністративне правопорушення №383/160/20 голову Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП України, якою встановлено, що в грудні 2019 року здійснив звільнення працівників з порушенням ч.1 та ч.2 ст.38 КЗпП України, а саме: в ході інспекційного відвідування Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області встановлено, що розпорядження про звільнення працівників [PERSON] та [PERSON] видано після закінчення терміну попередження про звільнення за ініціативою працівників та не враховано їх заяви про відклик заяв про звільнення за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП (а.с.109-111). 26 лютого 2020 року адвокатом Бем Ю.Ю. здійснено запит в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за №21 на підставі укладеного договору від 20.02.2020 року, за яким останній надає правову допомогу [PERSON] , про надання інформації та копій документів для надання правової допомоги клієнту, за переліком наведеним в запиті, що підтверджується його копією (а.с.6). Згідно ч.ч. 1, 2 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Таким чином, зі змісту ч.ч. 1, 2 ст.38 КЗпП України вбачається, що розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника передбачає наявність у працівника власного бажання (внутрішньої волі) розірвати трудовий договір на день звільнення. Отже, відсутність у працівника власного бажання на розірвання трудового договору з ініціативи працівника, про що свідчить заява [PERSON] від 16.12.2019 року про відкликання заяви про звільнення подана раніше дня звільнення, яке відбулось 19.12.2019 року, свідчить про відсутність у роботодавця права звільнити працівника за поданою раніше заявою про звільнення за власним бажанням. [PERSON] не було звільнено за її власним бажанням на підставі її заяви у день, вказаний у заяві, а саме 09 грудня 2019 року. Після закінчення зазначеного в заяві про звільнення дня звільнення, а саме 09.12.2019 року, [PERSON] не залишила роботу, продовжував працювати та не вимагала розірвання трудового договору, натомість 16.12.2019 року подала заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, а тому 19 грудня 2019 року роботодавець не мав права її звільняти за ініціативою працівника відповідно до раніше поданої заяви від 04.12.2019 року, яку до того ж працівник відкликала 16 грудня 2019 року. Розпорядження голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «про підготовку розпорядження на звільнення з посади худ. Керівника СБК» №18 від 09 грудня 2019 року не являється актом, яким припинено трудові відносини з працівником [PERSON] , а тому не дає роботодавцю право на звільнення працівника 19 грудня 2019 року всупереч його волі на її звільнення за власним бажанням, з огляду на що вказане розпорядження судом до уваги не приймається. Таким чином, звільнення [PERSON] 19 грудня 2019 року є незаконним, а тому з вказаної дати вимушено не працює через незаконне звільнення. Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно копії довідки Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №256 від 12.08.2020 року середньоденна заробітна плата за 2019 рік [PERSON] становить 208,87 грн. (а.с.82). Отже, з Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, що складає 177 робочих днів за період з 19 грудня 2019 року по 04 вересня 2020 року (день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді (роботі)), в сумі 36969 гривень 99 копійок, яка визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Представником позивача адвокатом Бем Ю.Ю. подано заяву про поновлення місячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору, оскільки строк на звернення до суду пропущено з поважних причин (а.с.112-114), яка мотивована обставинами викладеними в позовній заяві та тим, що [PERSON] юридично не обізнана та намагалась вирішити спір шляхом звернення зі скаргою до державного органу який наділений повноваженнями щодо перевірки законності трудового права, і лише після отримання відповіді з Управління держпраці в Кіровоградській області звернулась у місячний термін із позовною заявою до суду. Додатково в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] юридично не обізнана. Крім того, незважаючи його адвокатський запит відповідач необхідні для надання правової допомоги документи, зокрема для складення позовної заяви не надав, надавши їх лише в серпні місяці 2020 року на виконання вимог ухвали суду, чим перешкоджав позивачу у своєчасному зверненні до суду за захистом своїх трудових прав. Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивач пропустив місячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, оскільки позивач не спростував отримання трудової книжки за актом від 19 грудня 2019 року (а.с.121), тобто місячний строк звернення до суду закінчився 19 січня 2020 року, а з позовом до суду звернувся лише 18 березня 2020 року (а.с.1). Стороною відповідача не доведено, що позивач був обізнаний з підставами його звільнення саме 19.12.2020 року, тобто в день звільнення, адже відповідачем не надано доказів здійснення запису в трудову книжку позивача про її звільнення, отримання якої останньою заперечується, а з розпорядженням про звільнення позивач ознайомлений не був, адже доказів вручення розпорядження про звільнення відповідач не надав. Однак, позивач в межах місячного строку оскаржував своє звільнення до Управління держпраці в Кіровоградській області, про що свідчить подана нею скарга від 13 січня 2019 року, на яку 20.02.2020 року отримала відповідь від 07.02.2020 року де роз`яснено про те, що управління держпраці як орган виконавчої влади не вповноважений на поновлення порушених прав працівника та вирішення трудових спорів роз`яснивши право на звернення до суду із заявою про поновлення на роботі (а.с.5, 8, 108). Таким чином, за вказаних обставин пропуск місячного строку на звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору відбувся з поважних причин, адже позивачу довелось докладати додаткових зусиль для з`ясування підстав свого звільнення, зокрема шляхом звернення зі скаргою до Управління держпраці в Кіровоградській області на незаконність звільнення. Посилання представника відповідача на пропуск місячного строку звернення до суду без поважних причин через те, що Управління держпраці в Кіровоградській області не уповноважено на вирішення трудових спорів про поновлення на роботі, адже вирішення вказаного спору про поновлення на посаді належить до юрисдикції суду, суд відхиляє, адже [PERSON] в межах місячного строку оскарження свого звільнення активно вживала дієвих заходів щодо відновлення своїх порушених трудових прав спочатку звернувшись до Управління держпраці в Кіровоградській області, а після отримання відповіді від вказаного державного органу відразу звернулась за правовою допомогою до адвоката, що свідчить про те, що [PERSON] не ставилась зневажливо до захисту своїх прав. Натомість необізнаність позивача з повноваженнями Управління держпраці в Кіровоградській області щодо можливості відновлення вказаним органом порушених трудових прав позивача свідчить про пропуску строку звернення до суду з поважних причин. В день отримання вказаної відповіді позивач звернулась до адвоката Бем Ю.Ю. за отриманням правової допомоги, який в свою чергу на підставі договору від 20.02.2020 року звернувся до Веселівської сільської ради із запитом №21 від 26.02.2020 року про надання копій документів зокрема щодо звільнення [PERSON] (а.с.6), однак не отримавши вказані документи 18 березня 2020 року звернувся до суду в інтересах позивача з позовом в якому зокрема клопотав про витребування вказаних документів (а.с.1-4), які ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2020 року витребувані у відповідача. Таким чином, не надавши адвокату Бем Ю.Ю. на його запит документи, необхідні для надання правової допомоги, зокрема необхідні для складення позовної заяви, відповідач фактично створював перепони в оскарженні звільнення [PERSON] , що свідчить про поважність пропуску строку звернення з позовом в період з дня звернення позивача до адвоката за отриманням правової допомоги тобто 20.02.2020 року по день його звернення до суду з позовом, а саме 18 березня 2020 року, адже доказів надання позивачу чи його представнику документів у вказаний період матеріали справи не містять. Відповідно до вимог п.п. 2, 4 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. За своєю суттю середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою за робочі дні, протягом яких праціник вимушено не працював через незаконне його звільнення та не отримував заробітну плату, яка нараховується в розмірі середнього заробітку, тобто фактично за своїм змістом є заробітною платою за дні вимушеного прогулу, яка нараховується в розмірі середнього заробітку, а тому рішення суду за правилами п.п. 2, 4 ст.430 ЦПК України в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено незаконність її зільнення, поважність причин пропустку місячного строку на звернення до суду за захистом порушеного права, а тому позов про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню повністю. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved