Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

18.05.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 у справі № 2а-6104/2011 було змінено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області далі - УПФУ) здійснити перерахунок та виплатити позивачеві відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основної пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 21.03.2011 до зміни в законодавстві або статусу позивача, із врахуванням сум, що вже виплачені. Постанова суду набрала законної сили 30.05.2013. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 14 486,87 грн., яка до теперішнього часу не виплачена. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 30.05.2013 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 у справі № 2а-6104/2011 загальним розміром 26 343,81 грн. Ухвалою судді від 22.05.2020 відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). 11.06.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ГУПФУ в особі представника Алєксєєвої Ю.О. із позовними вимогами [PERSON] не погодилась, та в якому зазначила, що на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 у справі № 2а-6104/2011 відповідачем проведено перерахунок пенсії за період з 21.03.2011 по 22.07.2011, внаслідок якого нараховано доплату розміром 14 486,87 грн. Однак, вказані грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (далі - Порядок № 440), рішення суду подають до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Вказана постанова суду включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (далі - Порядок № 649). Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058) саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постановах судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. У судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на підставах зазначених у позові, у відзиві. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 у справі № 2а-6104/11 адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, внаслідок чого: - визнано протиправними дії УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пенсії [PERSON] у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21.03.2011 по 18.06.2011; - зобов`язано УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити [PERSON] державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, за період з 21.03.2011 по 18.06.2011 з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», та здійснити перерахунок пенсії, виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 змінено та викладено в наступній редакції абзац другий та третій: - визнано дії УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо перерахунку [PERSON] основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними; - зобов`язано УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основної пенсії у розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 21.03.2011 до внесення зміни в законодавстві або статусу позивача, із врахуванням сум, що вже виплачені. В решті постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 - залишено без змін. На виконання вищевказаної постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії [PERSON] та нараховано доплату розміром 14 486,87 грн. Зазначена сума не виплачена позивачу. Відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. На момент звернення [PERSON] до суду з цим позовом кошти, нараховані за постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 у справі № 2а-6104/2011 йому не виплачені, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов. Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 30.05.2013 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання вказаного судового рішення у справі № 2а-6104/2011 загальним розміром 26 343,81 грн. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 14 486,87 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 30.05.2013 по 28.02.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 23 408,81 грн., а 3% річних складають 2 935,00 грн. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058. Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, вказане судове рішення у справі №2а-6104/11 стосувалось зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві не вказує, хто саме є розпорядником державних коштів та має нести таку відповідальність. Підсумовуючи все вищевикладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ставкою пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).

Outcome: approved