Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

17 березня 2016 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві вказав, що відповідно до умов договору № PLW0GK00000353 від 19.06.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 10685,00 доларів США на термін до 19.06.2017 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрати згідно кредитного договору. В порушення норм ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має заборгованість станом на 17.02.2016 року у сумі 3830,40 доларів США, яка складається з наступного: 3340,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 388,94 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 57,60 доларів США - заборгованість з комісії, 43,70 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В зв'язку з цим, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість в сумі 3699,10 доларів США, що за курсом 27,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.02.2016 складає 99912,69 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1378 грн. У судове засідання представник позивача Кашаєва О.Г. не з'явилась, електронною поштою надіслала до суду заяву в якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності (а.с.44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. (а.с.43). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 20 червня 2007 року у смт. Шишаки Полтавської області між позивачем, на той час ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір PLW0GK00000353 за умовами якого відповідачу надано строковий кредит у сумі 10685 доларів США на термін по 19 червня 2017 року включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору (а.с. 14-16). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати з 1 по 7 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 147,24 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди. Згідно п. 3.2. договору при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту зокрема у розмірі та строки визначені договором позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,78% відсотків на місяць розраховані на суму непогашеної заборгованості Пунктом 4.1 передбачена сплата Позичальником банку пені в разі порушення ним умов договору в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно п 7.1 договору у разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - Позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів (а.с.16). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Банк належним чином виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредит у розмірі 10685 доларів США, що відповідачем не заперечується. Незважаючи на обов'язки, визначені законом та встановлені договором, відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем виконує неналежним чином, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача станом на 17.02.2016 року, має заборгованість на загальну суму 3830,40 доларів США, яка складається з наступного: 3340,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 388,94 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 57,60 доларів США - заборгованість з комісії, 43,70 доларів США - пеня (а.с. 5-12). При цьому до суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача позивач включив лише заборгованість за тілом кредиту на суму 3340,16 доларів США та загальний залишок заборгованості за процентами - 358,94 доларів США (всього 3699,10 доларів США). Питання про стягнення пені, комісії позивачем не заявлялось, а отже відповідно до вимог ст.ст. 10-11 ЦПК України судом не розглядається. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У своїй Постанові від 16 вересня 2015 року по справі 6-190цс15 у подібних правовідносинах Верховний Суд України скориставшись вищенаведеними нормами права висловив наступну правову позицію «не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті». Враховуючи те, що позивач має банківську ліцензію, а також спеціальний дозвіл Національного банку України на здійснення валютних операцій (а.с. 20, 46-48) суд вважає можливим стягнути заборгованість за тілом кредиту та процентами у іноземній валюті - доларах США. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає повністю обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 3699,10 доларів США, яка утворилась станом на 17 лютого 2016 року та складається з заборгованості за кредитом на суму 3340,16 доларів США та заборгованості за відсотками на суму 358,94 доларів США, а також з у рахуванням приписів статті 88 ЦПК України, судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1378 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved