Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

18.04.2016 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказуючи на те, що знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з 10.10.1998 р. по 11.02.2010 р.. Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 05.04.2013 по цивільній справі № 266/562/13-ц (провадження № 2/266/390/13) на [PERSON] покладений обов'язок зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2013 і до досягнення дітьми повноліття. На цей час відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів, але на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей, діти фактично повністю знаходяться на її повному утриманні, що є неправильним з огляду на те, що згідно вимог діючого законодавства України відповідач також повинен належним чином дбати про утримання своїх неповнолітніх дітей і їй відомо, що він в змозі це робити і відповідач про це добре знає. Визначений на початку 2013 року розмір аліментів у сумі 1000 грн. на місяць на утримання двох неповнолітніх дітей, з урахуванням зростання цін на споживчі товари та послуги, з урахуванням інфляції тощо, не є достатнім для задоволення розумних потреб дітей, розмір фактичних грошових витрат на утримання двох дітей є значно більшим від зазначеної суми у декілька разів. Вважаю, що розмір аліментів у сумі 1000 грн. на місяць на утримання двох неповнолітніх дітей потрібно збільшити до 5000 гривень на місяць і підставою для цього є необхідність забезпечення дітям належного рівня життя, необхідного для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку за рахунок обох батьків. Матеріальний стан відповідача це дозволяє, він змінився, що підтверджується тим, що після розлучення зі мною відповідач придбав у особисту приватну власність багато рухомого та нерухомого майна, але на утримання дітей платив таку незначну суму, лише 1000 грн. на місяць за рішенням суду. Крім того, з 01.09.2015 їх донька стала студенткою Маріупольського коледжу Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. Михайла Туган-Барановського за спеціальністю «Фінанси і кредит», строк навчання: з 01.09.2015 р. по 01.07.2018 р. Ця обставина значно збільшила матеріальні витрати на її навчання та утримання у зв'язку з оплатою послуг репетиторів. Стан здоров'я сина з народження потребує постійної підвищеної уваги, оздоровлення та лікування, про що відповідачу добре відомо. Дитина відвідує позашкільні учбово-виховні заклади, що необхідно для його повноцінного розвитку та виховання. За таких обставин, на сьогоднішній день сума стягуваних з відповідача аліментів у розмірі 1000 грн. на місяць є вкрай недостатньою для належного матеріального утримання сумісних дітей, тому на цей час вона вимушена звернутися до суду з цим позовом про зміну визначеного раніше розміру аліментів та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 5000 грн. на місяць. Вважаю, що відповідач є платоспроможнім та в змозі платити на утримання дітей саме таку суму аліментів і саме таке сума аліментів з боку відповідача забезпечить дітям належний рівень життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що відповідач має достатній дохід, та просила змінити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 5000 грн. стягуючи щомісяця її з відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності , приймав участь у розгляді справи через свого представника [PERSON] який позов не визнав, в підстав того, що суттєвих змін у стані позивача не сталося проте у сімейному стані [PERSON] сталися події, які суттєво змінюють його можливості по збільшенню сплати аліментів за позовною заявою. А саме його було звільнено з посади заступника ректора з 12.02.2015 року, по згодою сторін. У цивільному шлюбі відповідача була народжена дитина [PERSON] і наразі у відповідача на утримані є три дитини. Звернув увагу суду на таку суттєву обставину, як розділ квартири при розлученні. Він погодився, та віддав ? частки квартири, яка була придбана у шлюбі, на користь позивачки та дітей, як батько якій розуміє, що діти різного полу повинні знаходитися різних приміщеннях. Фактично квартира знаходиться у повному розпорядженні його колишньої сім'ї. Він буваю там не частіше дух разів на місяць. Він не має заборгованості по сплаті аліментів, сумлінно виконує рішення суду. Зазначив, що відповідно до Закону України від 17 травня 2016 року, «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», у статтю 2 Закону України було внесено зміну у Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно до якого: «Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі». Відповідно до ст. 4 закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін у 2016 році відповідно до даних Держкомстату України на липень місяць склав 105,2 відсотка. Такім чином індексації підлягає тільки сума за липень 2016 р. нарахована згідно з Постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення», але у цю Постанову змін внесено не було. Вважає, що не існує якихось законодавчих, інших умов, або змін обставин яки б давали б підстави стверджувати, що існує можливість збільшити розмір аліментів до суми у 5000,00 грн. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що у сторін народилися діти та знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження на імя [PERSON], [INFO] виданим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] 1-НО №115494 від [INFO], актовий запис №32 де в графі «батьки» дитини зазначено батько [PERSON] та мати [PERSON] та свідоцтвом про народження на імя [PERSON], [INFO] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської рай адміністрації м. Маріуполя Серія І-НО №164424 від [INFO], актовий запис №57 де в графі «батьки» дитини зазначено батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 10,12). Діти проживають із позивачем (довідка від 06.04.2016р. а.с.13) На підставі рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.04.2013 року №266/562/13-ц видано виконавчий лист 15.04.2013 р. з [PERSON], [INFO] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 04 лютого 2013 р. до повноліття дітей ( а.с. 5,6-7). За вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження ВП№37694358 ( а.с. 8). Зі свідоцтва про народження виданого 26.03.2010 р. серія 1-НО №315529 Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ММУЮ Донецької області вбачається, що [PERSON], народився 03 березня 2010 р., в графі «батько» зазначено [PERSON] в графі «мати» зазначено [PERSON] ( а.с. 42). Згідно свідоцтва про шлюб від 18.06.2011 р. серія 1-НО №244909 виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану ММУЮ у Донецькій області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.06.2011 р., актовий запис №392 (а.с. 96). Як вбачається з копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] звільнено за згодою сторін на підставі наказу №05 від 12.02.2015 р. з ПП «Азов Форвардинг» ( а.с. 49). Як вбачається з довідки Приморського відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 14.11.2016 р. №46116 [PERSON] 25.05.2011 р. знято з обліку як платника податків, дата державної реєстрації припинення 23.05.2011 р. за період з 2013-2015 року податкові декларації не надавались ( а.с. 64). Згідно довідки ТСЦ №1441 від 11.11.2016 р. №31/5-1441-6861 за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби ( а.с. 65, 66). Сторонами визнано, що заборгованості по сплаті аліментів не існує. Доказів про дохід відповідача сторони не надали. Отже, з наведеного вбачається, що на утриманні відповідача окрім неповнолітніх сина [PERSON] та доньки [PERSON] знаходиться неповнолітня дитина [PERSON], 03.03.2010 р., сукупний дохід офіційно показаний відповідачем з якого підлягають відрахуванню аліменти відсутній, проте посилання відповідача, як на підставу залишення розміру аліментів в попередньому розмірі у звязку із тим, що він не працює та у нього на утриманні є окрім двох дітей від попереднього шлюбу ще третя дитина суд не приймає до уваги, оскільки вищезазначені обставини у відповідача існували з 2010 року та на теперішній час не змінилися проте він мав можливість сплачувати аліменти та не ставив питання про зміну їх розміру. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не спростовував обставин, що відповідач має у власності 4 автомобілі, які приносять йому дохід, як на те посилається позивач, але обґрунтування на які кошти або з якого доходу вони придбані та обслуговуються суду не навів. За таких обставин, з урахуванням віку відповідача, та наявності у нього третьої дитини, що не перешкоджає працевлаштуванню, реалізації його як самостійно занятої особи і показанням офіційного незмінного щомісячного доходу від підприємницької діяльності для розрахунку державним виконавцем розміру аліментів нижче мінімальних меж соціальних стандартів життя у державі, можливості утримувати чотири транспортних засобів, дає суду підстави вважати, що відповідач не в повній мірі відображає розмір щомісячного сукупного доходу який отримує і з якого утримуються аліменти, що судом враховується як обставини, що мають істотне значення для зміни розміру аліментів в розумінні ч.1 ст.184 СК України визначивши їх у твердій сумі. Відповідно до\~ ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначено в правовій позиції у справі за N 143цс13 від 5 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як вбачається із Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 05.04.2013р. суд визначаючи розмір аліментів виходив із позиції відповідача, який не заперечував проти встановлення розміру аліментів в розмірі 1000 грн. про який просила позивач. В судовому засіданні представник відповідача вказав, що вищезазначені обставини у відповідача на теперішній час змінилися, посилаючись на те, що з відповідача за рішенням суду від 13.09.2016 р. стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд не приймає, як належний та допустимий доказ рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.09.2016 р. №266/3046/16-ц роздруковане з ЄДРСР, оскільки воно не містить анкетних даних сторін, належним чином не засвідчене, крім того представником відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що дійсно аліменти на утримання [PERSON] сплачуються відповідачем у зазначеному розмірі. Згідно до ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.03.2011 р. №2-144/10 визнано мирову угоду між сторонами, а саме зокрема за [PERSON] визнано право власності на ? частки квартири [ADDRESS], за [PERSON] визнано право власності на ? частки квартири [ADDRESS] ( а.с. 43). Проте судом встановлено, що договору про припинення права на аліменти у звязку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалося, позивач набула права власності на ? квартири в результаті розподілу майна подружжя. Згідно довідки Маріупольського коледжу ДНУЕТ ім.. [PERSON] від 07.04.2016 р. №334 [PERSON], навчається, термін навчання з 01.09.2015 р. по 01.07.2018 р. ( а.с. 14). Згідно довідки КЗ «Музична школа №1» №06 від 08.04.2016 р. [PERSON] є учеником 4/8 класу, естетичного відділення ( а.с. 15). Отже наведеного вбачається, що матеріальне забезпечення позивача погіршилося. Оскільки утримання неповнолітнього сина та доньки у їх віці потребує від позивачки додаткових зусиль та матеріальних витрат, і визначений у 2013 році розмір аліментів в 1000 грн. щомісячно, з урахуванням встановлених судом обставин не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб неповнолітніх дітей, для забезпечення нормального розвитку дитини відповідного віку. Такого ж висновку прийшов і ВССУ в Ухвалі від 31.05.2013р. по справі №6-6780св13. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене, а також розумності, співмірності відповідно до отримуємих сторонами доходів, можливості участі обох батьків в матеріальному забезпеченні розвитку і інтересів неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] суд приходе до висновку про можливу зміну розміру аліментів встановивши у твердій сумі 3500 гривень щомісячно до досягнення дітей повноліття, задовольнивши таким чином вимоги позивача частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial