Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

17 жовтня 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якому позивач просить визнати недостовірною інформацією відносно нього, поширену [PERSON] у заяві наданій на адресу Костянтинівської міжрайонної прокуратури. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.08.2014р. [PERSON] у своєму листі, який направила на адресу Костянтинівської міжрайонної прокуратури зазначила наступне: «Сотрудник МЧС [PERSON] является пособником бандитов, есть фото, приезжал в Катериновскую школу проводить учения ГО на машине, которую ему дали в ДНР, наверное украдена у граждан, это мое предположение, нужно проверять». Зазначає, що дана інформація є недостовірною з огляду на те, що по-перше, він не має ніяких зв'язків з так званою ДНР та іншими злочинними угрупуваннями. А коли на території міста Костянтинівка відбувалися події пов'язані з сепаратизмом та бандитизмом злочинних угрупувань, він знаходився на своєму робочому місці в Костянтинівському РВ ГУ ДСНС України у Донецькій області та продовжував виконувати свої функції, а саме профілактика пожеж та надзвичайних ситуацій. Вказує, що автомобіль на якому він приїжджав в Катеринівську ЗОШ належить його матері [PERSON] та перебуває в кредиті в банку. Вважає, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права, зокрема ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Тому просив суд зобов'язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом друкування вибачення за надання недостовірної інформації у газеті «Провінція». Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні тим, які вказані у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання з'явилась, проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 02.09.2014р. в Костянтинівський РВ ГУМВС України у Донецькій області надійшли матеріали Костянтинівської міжрайонної прокуратури за заявою [PERSON] в якій вона просить притягти до відповідальності осіб причетних до тероризму, зокрема співробітника МНС [PERSON], який був посібником терористів і приїжджав в с. Катеринівка на автомобілі, який йому дали представники ДНР, [PERSON] і [PERSON], які стояли на блокпосту при виїзді з м. Костянтинівка і які воюють на стороні терористів. Висновком, який затверджено в.о. начальника Костянтинівського ГО ГУМВС України в Донецькій області, підполковником міліції В.Л. Гончаровим, матеріали перевірки вважати розглянутими, так як склад злочину ст.ст. 255, 256, 258,260 КК України відсутній. Судом також встановлено, що [PERSON] працював з 01.06.2013р. на посаді головного інспектора Костянтинівського районного відділу ГУ ДСНС України у Донецькій області, а з 02.10.2014р. по даний час працює на поаді начальника ДПРЧ-40 ДПРЧ-16 ГУ ДСНС України у Донецькій області. Дана обставина встановлена згідно довідки Костянтинівського РВ ГУ ДСНС України у Донецькій області від 14.10.2014р. №2353. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль GEELY CK1.5L ДНЗ АН 2832ІЕ видно, що вказаний автомобіль 06.04.2013р. зареєстрований за [PERSON]. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2003 від 10.04.2003р. зазначено, що положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р. суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Вирішуючи даний спір, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] звернулась із заявою до правоохоронних органів, в якій повідомила про наявність складу злочину у діях [PERSON]. Незважаючи на те, що вказана інформація не знайшла свого подальшого підтвердження у ході досудового слідства, таке повідомлення про злочин та викладену у ньому інформацію не можна вважати поширенням недостовірної інформації, так як відповідачка реалізовувала своє конституційне право визначене ст. 40 Конституції України. Суду також не надано доказів того, що у вказаній заяві були завідомо неправдиві відомості. Відповідач вказала про те, що бачила позивача на автомобілі, і вона не могла знати чий це автомобіль, також їй не могло бути достеменно відомо мету візиту позивача в с. Катеринівка, а тому вона правомірно звернулась до правоохоронних органів з метою перевірки цієї інформації. Відтак, інформація, яка зазначена відповідачкою у заяві до правоохоронних органів відносно позивача не може визнатись судом поширенням недостовірної інформації, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed