Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

17 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що між нею та [PERSON] 12.02.2010 року було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №01. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сумісне життя з відповідачем не склалося по причині відсутності взаємопорозуміння між ними, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки по веденню спільного господарства та вихованню дитини. З жовтня 2016 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Між ними втрачено почуття любові та поваги. Втрачені всі фізичні та духовні звязки. Збереження сімї неможливе та суперечить їх інтересам. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати та примирення між ними не можливе. Спору про місце проживання дітей та поділу сумісного майна немає. Просить розірвати шлюб. 29.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.16). Позивач в судове засідання не зявилася, до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.02.2010 року, шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №01 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились з жовтня 2016 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved