Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

17 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому було зменшено, та просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 30\~000,00 гривень, також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 05.07.2018 року відповідач, знаходячись на території літньої тераси кафе швидкого харчування « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] , підійшовши до позивача, наніс йому побої та мордування Зазначає, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності кримінальне провадження закрито. Позивач вказує, що відповідач своїми неправомірними діями наніс йому моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2021 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому\~засіданні \~представник позивача [PERSON] \~ [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача суму моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, вказуючи що згоден відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2000,00 гривень. Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 05.07.2018 року о 19 годині 41 хвилин [PERSON] знаходився на території літньої тераси кафе швидкого харчування « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] . В цей час в [PERSON] , на грунті особистих неприязних відносин, викликаних суперечкою з потерпілим [PERSON] , виник умисел на завдання ударів останньому. [PERSON] наблизився впритул до потерпілго [PERSON] та долонею своєї лівої руки умисно наніс останньому декілька ударів в область голови, чим завдав [PERSON] фізичного болю без причинення тілесних ушкоджень. Вказана обставина встановлена повідомленням про підозру у скоєнні кримінального проступку відносно [PERSON] від 10 листопада 2020 року (номер у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 12020160480002428 від 30.09.2020 року). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року по справі № 947/34065/20 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого [PERSON] задоволено. Звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Закрито кримінальне провадження № 12020160480002428 від 30.09.2020 року за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. За змістом положень ст.\~44\~КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК України виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49\~КК України не є реабілітуючими. Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до ч. 3 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Верховний суд України в п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 (Постанова № 4) визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відлповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову обґрунтував душевними стражданнями та переживаннями пережитими у зв`зку із самим нападом на позивача та побиттям. В момент побиття позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 30\~000,00 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст..\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст..\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та з відповідача на його користь необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 30\~000,00 гривень в рахунок компенсації моральної. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що відповідач у скоєнні правопорушення не розкаявся, доказів своєї винуватості суду не надав, підстав для відмови у задоволенні позову не навів. Крім того, стороною позивача було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10\~000,00 гривень. Так, згідно ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між адвокатським бюро «ПОПОВ І ПАРТНЕРИ» та [PERSON] укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 22.04.2021 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Відповідно до п. 4 Договору вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 10\~000,00 гривень. Суд вважає, що визначена адвокатським об`єднання сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які також включають витрати на професійну правничу допомогу, що становить 10 000,00 гривень. Враховуючи той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, то вартість судового збору складає 908,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved