Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

19 листопада 2008 року помер [PERSON], який за життя 15.12.2005 року склав заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою Золотоніського району Черкаської області, за яким заповів [PERSON] будинку-інтернату все своє майно, що буде належати йому на день смерті. 27.01.2006 року [PERSON] склав другий заповіт, за яким заповів [PERSON] земельну частку (пай) для ведення товарного виробництва, площею 2,88 га, яка знаходиться в оренді ТОВ «Силікат-1». Позивач спадщину у порядку визначеному чинним законодавством прийняла, проте вона не може оформити своє право на спадщину, так як у неї відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку, і за цих підстав нотаріус, постановою від 21.07.2017 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак від її представника за довіреністю [PERSON] до суду надійшла заява, згідно з якою представник позивача розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 352/02-35 від 20.09.2017 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Представник відповідача [PERSON] будинку-інтернату для інвалідів та престарілих в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову на користь [PERSON], у вирішенні питання поклалися на розсуд суду. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 297245 від 15.03.2017 року) [PERSON] помер 19.11.2008 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 300. Згідно з постановою [PERSON] державної нотаріальної контори від 21.07.2017 року №2390/02-31, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на таке майно. Відповідно до норм ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Із копії державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЧР №008998, вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2004 року ВВА №665219 передається у власність земельна ділянка площею 2,88 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оригінал вказаного акту втрачений, однак суд враховує, що сільська рада, як орган місцевого самоврядування, який, у відповідності до ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування», представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, позовні вимоги визнала, а отже визнала і факт належності померлому [PERSON] вказаної земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту [PERSON] від 27.01.2006 року, посвідченого секретарем Ковтунівської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №2, [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю, тобто земельну частку (пай) для ведення товарного виробництва, яка знаходиться в оренді ТОВ «Силікат-І», серія державного акта ІУ-ЧР №008998, який розташований на території сільської ради заповідає [PERSON]. Судом вбачається, що вказаний заповіт зареєстрований в реєстрі, є чинним та не скасованим, про що зазначено в рішенні Золотоніського міськрайонного суду від 05.07.2017 року, яке вступило в законну силу. Суд враховує, що згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як вбачається із вказаного вище рішення, [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини, пропущений нею з поважних причин. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 5 вказаної статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається із копії спадкової справи №1148-а/2008, яка заведена після смерті [PERSON], позивач по справі належним чином спадщину, у порядку визначеному чинним законодавством, прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved