Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~17 вересня 2020 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Тамари Іванівни, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] про зняття заборони відчуження нерухомого майна. \~ \~ \~ \~ Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , відповідно до рішення від 19.12.2007 року визнано за позивачем право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] [INFO] помер син позивача [PERSON] , по смерті якого також відкрилась спадщина. Вказує, що в ході оформлення спадкових прав, її онуці стало відомо про існування обтяжень на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса з приводу зняття обтяжень з нерухомого майна, їй було роз`яснено, що 22 жовтня 1999 року, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. було посвідчено договір застави, що укладений між банком «Україна» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого в заставу передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 03.03.2008 року реєстратором Другою Луцькою державною нотаріальною конторою накладено обтяження заборону на вищевказане нерухоме майно. Вказує, що [PERSON] зобов`язання по кредитному договору, укладеному 22.10.1999 року були виконанні у повному обсязі та з того часу будь яких претензій з приводу зобов`язань перед банком «Україна» до [PERSON] ніхто не звертався. Відтак, обтяження з належного їй майна (квартири) станом на день звернення до суду з цим позовом відповідачем не зняті. Позивач вважає, що вищевказані записи про обтяження, що внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушують її права власника нерухомого майна та підлягають скасуванню, оскільки вона позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном. З врахуванням наведеного позивач просить зняти обтяження з об`єкта нерухомого майна, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 6710259, зареєстровано 03.03.2008 другою Луцькою державною нотаріальною конторою на підставі договору застави,2263,22.10.1999, архівний номер: 78324LUTSK1, архівна дата 22.10.1999, дата виникнення 22.10.1999,№ реєстра: 6624-6, внутр.. № 5F0106372BF04C315234 та виключити запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2020 року залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп». Позивач в судове засідання не з`явилась, заявою від 23 грудня 2020 року просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Від відповідача приватного нотаріуса Зубенко Т.І. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ТзОВ «Брокінвестгруп» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Відповідач правом на відзив на позовну заяву не скористався. Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За змістом статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. У даній\~справі спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності позивачки, яка просить зняти обтяження з об`єкта нерухомого майна, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був накладений в забезпечення зобов`язання, що виникло у [PERSON] відповідно до кредитного договору, укладеного 22 жовтня 1999 року із банком «Україна». Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та Банк «Україна» укладено кредитний договір №1/2 від 22 жовтня 1999 року (а.с. 12). 22 жовтня 1999 року на забезпечення виконання умов кредитного договору №1/2 від 22 жовтня 1999 року між Банк «Україна», та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було укладено договір застави об`єкту нерухомого майна квартири,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського\~нотаріального округу\~Волинської області\~Зубенко Т.І. та накладено заборону на відчуження заставного майна до повного виконання умов договору (а.с. 10,11). При розгляді справи суд встановив, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження: реєстраційний номер обтяження 6710259, зареєстровано 03.03.2008 другою Луцькою державною нотаріальною конторою на підставі договору застави,2263,22.10.1999, архівний номер: 78324LUTSK1, архівна дата 22.10.1999, дата виникнення 22.10.1999,№ реєстра: 6624-6, внутр.. № 5F0106372BF04C315234 (а.с. 6). Як слідує з матеріалів справи, листом від 11.08.2020 року на звернення [PERSON] щодо вилучення обтяження на нерухоме майно, приватним нотаріусом було повідомлено наступне, 22 жовтня 1999 року, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. було посвідчено договір застави, що укладений між банком «Україна» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого в заставу передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 03.03.2008 року реєстратором Другою Луцькою державною нотаріальною конторою накладено обтяження заборону на вищевказане нерухоме майно. Та оскільки відсутні документи,передбачені п.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України а у зв`язку із з ліквідацією банку «Україна», її необхідно звернутись до суду (а.с. 7). Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~зокрема,\~копії листа\~Національного банку\~України щодо\~надання інформації\~про виконання\~зобов`язань за\~кредитним договором\~від 22.10.1999\~року,\~укладеним з\~Дирекцією Акціонерного\~комерційного агропромислового\~банку «Україна», Постановою Правління Національного банку України за № 246 від 16.07.2001 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» (м. Київ). Рішенням комісії Національного банку України від 13.04.2009 року № 167 виключено банк «Україна» з Державного реєстру банків. У зв`язку із закінченням строку ліквідації Банку «Україна» непродані активи Банку передані в управління визначеній Національним банком України юридичній особі ТОВ «Торнадо», в подальшому після закінчення строку дії договору, укладеного з ТОВ «Торнадо» рішенням комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, було визначено нову юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп», яке відповідно до Договору про передавання в управлінні непроданих активів від 14.01.2016 року № 46-Л здійснюватиме управління непроданими активами банку «Україна».Також вказано, що у переліку непроданих активів банку «Україна», переданих в управління Управителю на підставі Договору, заборгованість [PERSON] перед банком «Україна» відсутня (а.с. 5). Згідно з частиною першою статті\~509, статтею\~526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу. В даному випадку банківська установа була ліквідовано, правонаступник відсутній, згідно листа Національного банку України у переліку непроданих активів банку «Україна», переданих в управління Управителю на підставі Договору, заборгованість [PERSON] перед банком «Україна» відсутня, а тому зобов`язання за кредитним договором є припиненим. Відповідно до приписів\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в\~статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Згідно ч.1\~ст.17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання (кредитного договору). Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог\~статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. У відповідності до положення глави\~15\~розділу 2 Наказу Міністерстві юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами), нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона ( п.1.1. ч.1 Порядку) Накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів (п.4.1., ч.4 Порядку). Нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду (п.5.1.ч.5 Порядку). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Порядок вчинення нотаріальних дій регламентується вказаним законом та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. В розглядуваному випадку, оскільки нотаріус не заявляє будь-які права на предмет спору, а лише вчинив процесуальні реєстраційні та нотаріальні дії щодо спірного майна в межах її повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, то вона є неналежним відповідачем у даній справі, а тому пред`явлені до неї позовні вимоги є безпідставними. Разом з тим, судом встановлено, що позивач звернулась\~до суду\~за захистом\~свого оспорюванного\~права у\~обраний нею\~спосіб,\~що повністю\~відповідає вимогам\~ст.\~16\~ЦК України\~та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~і основоположних\~свобод,\~відповідно до\~яких кожна\~особа має\~право на\~ефективний засіб\~правового захисту,\~не заборонений\~законом. У зв`язку з тим, що нотаріусу не надано повідомлення установи банку (сторони договору), яка на даний час ліквідована, вирішити питання про зняття заборони відчуження об`єкту нерухомості позивач шляхом досудового врегулювання не має можливості, права позивача, як власника квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зокрема, право розпоряджатися таким майном, порушено. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог до співвідповідача про скасування обтяжень на майно підлягає до задоволення, оскільки подальше збереження обтяження на майно, що перебувало в заставі, порушує права позивача, встановлені Конституцією України та Цивільним кодексом України щодо вільного володіння, розпорядження та користуванням належним їй майном. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні частини позовних вимог про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про іпотеку та заборону на майно, оскільки такі дії не відносяться до компетенції суду, а належать до виключних повноважень державного реєстратора. Відповідно до ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час розгляду даної справи судом) реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду. Підсумовуючи наведе, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial