Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

17 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить стягнути з [PERSON] на свою користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Просить допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого за один місяць. Позов обґрунтований тим, що 24 липня 2009 року між сторонами було укладено шлюб у якому народився син. Одруження виявилось невдалим, відповідач став проживати окремо, їх сімя розпалась. Позивач важко захворіла і з 17 травня 2016 року по 01 червня 2019 року їй встановлено І групу інвалідності, вона не в змозі самостійно пересуватися і потребує постійного стороннього догляду, догляд за нею здійснюють батьки. Майже вся її пенсія та доходи членів сімї витрачаються на її лікування та реабілітацію. Складний матеріальний стан змушує позивача звернутися до суду з позовом до відповідача, який офіційно працює фельдшером Летичівської станції Хмельницького обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, про стягнення аліментів на утримання сина, який навчається в школі. Дитині, крім продуктів харчування, необхідно купувати одяг, шкільне приладдя тощо. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, її представником адвокатом [PERSON] подано заяву про розгляд справи у їх відсутність без проведення звукозапису, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність без звукозапису, позовні вимоги визнає. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач визнає позовні вимоги, таке визнання позову є безумовним. За вказаних обставин суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову про стягнення з нього на користь позивача визначеного у позовній заяві розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved