Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

19.09.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , 1/5 ідеальна частка якої належить їй на праві власності, та вселити її у вказане помешкання. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 1/5 ідеальної частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 02.02.1998 року. Ще власниками інших 1/5 ідеальних частин даної квартири є відповідач [PERSON] та їх спільний син [PERSON] . Наразі у спільній квартирі проживає відповідач і не допускає її до квартири. Відповідач скандалить, піднімає руку, завдавав тілесні ушкодження, тому змушена проживати разом з матір`ю. Про наявність неправомірних дій з боку відповідача свідчить ухвала суду від 03.01.2019 року, де зазначено, що [PERSON] завдав позивачу умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 23.07.2019 року відповідач вигнав її з квартири. З приводу таких неправомірних дій вона була змушена звернутись до поліції. Оскільки відповідач перешкоджає [PERSON] користуватись належним нерухомим майном, тому позивач змушена звернутись з позовом про усунення перешкод у користуванні нею своєю власністю та вселення її у спільну квартиру. В судове засідання 17.10.2019 року, 12.11.2019 року сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві позивач просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності від 02.02.1998 року позивач [PERSON] є власником 1/5 ідеальної частини квартири [ADDRESS] (а.с. 15-16). Також за вказаною адресою позивач постійно проживає та є зареєстрованою з 27.10.1995 року разом з чоловіком [PERSON] , 1974 року народження, та сином [PERSON] , 1996 року народження (а.с. 9-10). Відповідач [PERSON] також є власником 1/5 ідеальної частини вказаної квартири. Також судом встановлено, що [PERSON] вчиняє перешкоди позивачу у користуванні спільною квартирою, влаштовує скандали, а саме: 23.07.2019 року виганяв позивача з житлового приміщення. Вказаний факт підтверджується рапортом начальнику Новоград-Волинського ВП ГУНП у Житомирській області від 23.07.2019 року, зі змісту якого вбачається, що 23.07.2019 року о 22-50 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23.07.2019 року о 22-50 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , чоловік заявниці ( [PERSON] ), виганяє її з квартири (а.с. 11). Також відповідач [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за вчинення неправомірних дій до позивача [PERSON] , однак ухвалою суду № 285/339/18 від 03.01.2019 року провадження по справі закрите у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 12-14). Вирішуючи спір по суті суд керується наступними нормами права. Стаття 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном. Також відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. Забезпечуючи гарант захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дії відповідача по примусовому виселенню позивача з квартири суд вважає порушенням права співвласника - [PERSON] - щодо вільного користування своєю власністю. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні спільною квартирою і задовольняє зазначені позовні вимоги. Одночасно вимоги позивача про вселення її у квартиру [ADDRESS] не ґрунтуються на вимогах закону. Позивач є зареєстрованою та постійно проживає за вказаною адресою з жовтня 1995 року, тому відсутні підстави для її вселення у вказане житлове приміщення. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial