Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

19 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що в період з 02.09.2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач утримує сина, піклується про його здоровя, фізичний та духовний розвиток. Батько дитини родинні стосунки з сином та позивачкою не підтримує, участі у вихованні дитини не бере, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час постало питання про здійснення поїздки дитини до [PERSON] до баби [PERSON] [PERSON], яка є громадянкою [PERSON], з метою спілкування дитини з бабусею, родичами, його духовного та культурного розвитку, святкування новорічних та різдвяних свят. Відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон. В звязку з викладеним позивач просить надати дозвіл на виїзд сина за кордон до Федеративної Республіки [PERSON], без дозволу та супроводу батька. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем його проживання, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Будь-яких заяв, заперечень чи пояснень відповідач суду не надав. Представник третьої особи: служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Зі згоди позивача, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року (а.с. 3), від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4) Рідна бабуся дитини [PERSON] проживає у [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивач, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально\~ засвідченого\~ клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.\~ \~ \~ \~ Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач дійсно не отримала згоду відповідача\~на виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон до країни Федеративна Республіка [PERSON] у період з 10.12.2015 року по 29.02.2016 року з метою відвідання родичів, без згоди та супроводу батька, в супроводі матері або у супроводі осіб, які уповноважені матірю за нотаріально посвідченою згодою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивач понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн. На підставі ст. ст.150, 154 СК України,\~ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved