Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

19.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про зміну умов кредитного договору, посилаючись на те, що 12.01.2008 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 700003049, відповідно до якого йому було надано кредит у розмірі 7864,62 доларів США на придбання транспортного засобу, автомобіля ВАЗ 21101, зі сплатою за користування кредитом 13,00% річних, з кінцевою датою повернення 13.01.2013 року. У зв'язку з підвищенням курсу долару США відносно гривні 12.05.2009 року до кредитного договору були внесені зміни до п.2.3. Розділу № 1 кінцева дата повернення кредиту 13.01.2017 року. На даний час курс долару США різко піднявся та він 02.04.2014 року звернувся до банку з проханням перерахувати залишок суми договору та перевести його у гривневий еквівалент на момент укладання договору від 12.01.2008 року, так як виконувати умови договору стало для нього вкрай невигідним. Банком було відмовлено у задоволенні його прохання, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача змінити умови кредитного договору № 700003049 від 12.01.2008 року, перерахувати залишок суми боргу та перевести його у гривневий еквівалент на момент укладання договору 12.01.2008 року, а також стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити у задоволенні позовних відмов у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 12.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 700003049, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 7864,62 доларів США на придбання транспортного засобу, автомобіля ВАЗ 21101, зі сплатою за користування кредитом 13,00% річних, з кінцевою датою повернення 13.01.2013 року /а.с. 3-4/. 12.05.2009 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700003049 від 12.01.2008 року, відповідно до якого дата остаточного повернення кредиту вказана - 13.01.2017 року /а.с. 9/. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом було встановлено, що кредитний договір був укладений позивачем у добровільному порядку, з 2008 року позивач виконував його вимоги, крім того на прохання позивача 12.05.2009 року умови кредитного договору були переглянуті та внесені зміни щодо кінцевого строку повернення кредиту саме через підвищення курсу долару США, при цьому про зміну валюти кредиту позивач не просив. Виходячи з положень п.16 Постанови ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що внесення змін до кредитного договору можливе лише при досягнення згоди сторін, а вимоги позивача про зобов'язання відповідача змінити умови кредитного договору не ґрунтуються на законі, не передбачені жодним нормативно-правовим актом, тому задоволенню не підлягають. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 1500 гривень.

Outcome: dismissed