Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

17 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої сина [PERSON], [INFO], у розмірі 700 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач працює, але добровільно матеріальну допомогу не надає. Позивач у судовому засідання уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав, погодився з розміром аліментів на утримання дитини у сумі 500 грн., повідомивши, що в нього у 2015 році народилася дитина, яка перебуває на його утриманні. Вислухавши сторони, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, як такі що знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. [PERSON], яка змінила прізвище з Марченко, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6), та [PERSON] мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Як встановлено у судовому засіданні неповнолітній син сторін [PERSON] мешкає з матір'ю, на підтвердження чого надана довідка Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області № 770 від 08.12.2014 року (а.с. 22). Відповідач, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 грн., з 1 грудня - 1167 грн.. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не працює, проживає на тимчасові невеликі заробітки, у 2015 році у нього народилася донька - [PERSON], яка перебуває на його утриманні, але відомостей щодо сплати аліментів на її утримання не надав. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, офіційно не працює, отримує тимчасовий дохід, розмір якого не підтверджено, має на утриманні малолітню доньку, але відомостей про сплату аліменти на її утримання не надав. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших осіб, які знаходяться на його утриманні, але відомостей про сплату аліментів на утримання дитини не надано, матеріальне становище позивача та дитини, а також те, що відповідач жодних заперечень щодо позову не надав, хоча мав таку можливість, та погодився з розміром аліментів у сумі 500 грн., суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення уточнений позовних вимог позивача. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved