Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

18 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, в якому просить скасувати арешт з належного їй на праві власності нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним № 4068800, зареєстрований 16 листопада 2006 року Першою чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі листа старшого слідчого прокуратури Чернігівської області № 25/9285 від 12 травня 1998 року. Обґрунтовано позов тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06 січня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Солодовник С.О., зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 14 січня 1999 року за № 17194, на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яку вона придбала у Товариства з додатковою відповідальністю «Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст». 21 січня 1999 року позивач зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі. У 2011 році позивач переїхала на постійне місце проживання до м. Одеса. У 2020 році позивач вирішила продати належну їй квартиру, у зв`язку з чим звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В., проте останній повідомив позивачу, що договір купівлі-продажу оформити неможливо, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження під реєстраційним № 4068800 у вигляді арешту нерухомого майна, зареєстрованого 16 листопада 2006 року Першою чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі листа прокуратури Чернігівської області № 25/9285 від 12 травня 1998 року. Власником квартири, на яку накладено арешт, у 1998 році було Товариство з додатковою відповідальністю «Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст». Позивач протягом 21 року навіть гадки не мала про те, що придбана нею квартира перебуває під арештом. На даний час Товариство з додатковою відповідальністю «Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст» ліквідоване. Дізнавшись про наявний арешт, позивач звернулась до Чернігівської обласної прокуратури із заявою про скасування арешту з належного їй нерухомого майна. Чернігівська обласна прокуратура у своїй відповіді від 17 березня 2021 року за № 31-2570-21 повідомила, що під час розслідування слідчими прокуратури Чернігівської області кримінальної справи № 25/9285 за фактом фіктивного банкрутства УСК «Аспек» накладався арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на даний час належить позивачу. Також прокуратурою повідомлено, що кримінальна справа № 25/9285 вилучена з архівного фонду та знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому позивачу необхідно звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи. Позивач вказує, що у зв`язку з накладенням арешту на квартиру, яка належить їй на праві власності, вона не може реалізувати своє право власника на вільне (на свій розсуд) розпорядження належним їй майном, гарантованим законодавством, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому, зокрема, зазначив, що матеріали, на підставі яких було накладено арешт на квартиру, знищено, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Лист прокуратури Чернігівської області від 12 травня 1998 року № 25/9285 щодо спірної квартири відсутній також і в матеріалах інвентаризаційної справи, яка зберігається в Комунальному підприємстві «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації». Звернення позивача до суду з позовом відповідач вважає передчасним, а позовні вимоги необґрунтованими. Третя особа - Перша чернігівська державна нотаріальна контора подала пояснення на позовну заяву, в яких, зокрема, зазначила, що Перша чернігівська державна нотаріальна контора не була ініціатором накладення арешту, а лише виконувала функцію реєстратора. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції від 01 січня 2013 року змінено порядок накладення та зняття заборон, а саме: доступ до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та повноваження по реєстрації обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Першій чернігівській державній нотаріальній конторі припинено з 31 грудня 2012 року, а доступ до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно не надано. Тобто, Перша чернігівська державна нотаріальна контора не зможе виконати рішення суду, не маючи доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, повідомлення прокуратури Чернігівської області від 12 травня 1998 року щодо накладення арешту стосувалось безпосередньо власника квартири - ТОВ «Український довірчо-фінансовий центр «Аспект-Траст», а позивач придбала дану квартиру 06 січня 1999 року, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу арешт вже існував. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - Першої чернігівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила врахувати доводи, викладені у поясненні на позов. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи та справи № 750/93/92/20, суд встановив наступне. 06 січня 1999 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Солодовник С.О., зареєстрований у реєстрі за № 21, згідно з яким Товариство з додатковою відповідальністю «Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст» продало, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 13). Вказаний договір було зареєстровано Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14 січня 1999 року (а.с. 13 на звороті). З 21 січня 1999 року по 03 лютого 2011 року позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 09 листопада 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12). У 2020 році позивач вирішила продати належну їй квартиру, у зв`язку з чим звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В., проте останній повідомив позивачу, що договір купівлі-продажу оформити неможливо, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 жовтня 2020 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження під реєстраційний № 4068800 у вигляді арешту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Вказане обтяження зареєстровано 16 листопада 2006 року Першою чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі листа Прокуратури Чернігівської області № 25/9285 від 12 травня 1998 року (а.с. 14). Власником квартири, на яку накладено арешт, у 1998 році було Товариство з додатковою відповідальністю «Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст». З копії листа Прокуратури Чернігівської області № 25/9285 від 12 травня 1998 року, адресованого нотаріальним конторам Деснянського та Новозаводського районів м. Чернігова, вбачається, що в ході розслідування кримінальної справи, заведеної за фактом фіктивного банкрутства УСК «Аспек» м. Чернігова, було накладено арешт на автотранспорт, квартири і гараж УСК «Аспек», Український довірчо-фінансовий центр «Аспек Траст» і пенсійний фонд «Аспек-соціал», зокрема, і на квартиру [ADDRESS] (а.с. 16). Позивач звернулася до Чернігівської обласної прокуратури із проханням скасувати арешт з належного їй нерухомого майна. Листом від 17 березня 2021 року № 31-2570-21 Чернігівська обласна прокуратура повідомила позивачу, що під час розслідування слідчими прокуратури Чернігівської області кримінальної справи № 25/9285 за фактом фіктивного банкрутства УСК «Аспек» накладався арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на даний час належить позивачу. Кримінальна справа № 25/9285 за фактом шахрайства та фіктивного банкрутства УСК «Аспек», а також матеріали справи № 30-047-96 по відношенню посадових осіб УСК «Аспек» вилучені з архівного фонду на підставі статті 31 - г «Переліку документів, що утворюються в діяльності органів прокуратури України із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Генерального прокурора України від 23 грудня 2013 року № 116, та у 2016 році після проведеної експертизи цінності були знищені як такі, що не мають науково-історичної цінності і втратили практичне значення, термін зберігання яких закінчився. У зв`язку з чим позивачу рекомендовано звернутися до суду з позовом про звільнення майна з під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи у порядку цивільного судочинства (а.с. 17-18 ). Відповідно до довідки Чернігівської обласної прокуратури № 33-94вн-21 від 15 липня 2021 року про надання інформації стосовно фіктивного банкрутства УСК «Аспек», за описами справ слідчим відділом до архівного фонду № Р-4999 обласної прокуратури, для тимчасового зберігання, були передані (прийняті) матеріали наглядового провадження № 04/1-1061-95 в 2-х томах (2001 рік), кримінальної справи № 25/9285 в 17-ти томах та долучені до неї матеріали № 30-047-96 по відношенню посадових осіб УСК «Аспек» в 10-ти томах (1998 рік), порушеної 20 грудня 1995 року та закритої 29 травня 1998 року. На архівне зберігання передаються лише виконані та завершені в процесі діловодства справи. Кримінальна справа № 25/9285 та долучені до неї матеріали кримінальної справи № 30-047-96 були вилучені з архівного фонду прокуратури Чернігівської області. У 2016 році вказані матеріали шляхом проведеної експертизи цінності документів були відібрані та знищені як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, термін зберігання яких закінчився, у зв`язку з чим інформацію щодо результатів розслідування надати неможливо. У 2010 році наглядове провадження № 04/1-1061-95 за аналогічним принципом було вилучено з архівного фонду № Р-4999 Чернігівської обласної прокуратури. Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15 червня 2021 року № 1606 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . За відомостями Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради станом на 22 червня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] - мати позивача. Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження, як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Арешт, який просить скасувати позивач, було накладено Прокуратурою Чернігівської області у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба (стаття 126 КПК 1960 року). У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до частини третьої статті 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас, способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Під час розгляду справи суд керується тим, що арешт на майно позивача було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі. Шляхи вирішення питання про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлює. КПК України 1960 року не містив інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком. Кримінальну справу, в межах якої на майно позивача накладено арешт, за повідомленням Прокуратури Чернігівської області закрито 29 травня 1998 року і до суду для розгляду по суті цю справу направлено не було. Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя наділений повноваженнями вирішувати такі клопотання під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чиним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у закритій кримінальній справі, даний Кодекс не передбачає. Водночас слідчий суддя, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства. Суд може розглядати справу в кримінальному провадженні як цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Враховуючи наведене та те, що кримінальна справа, в рамках якої було накладено арешт на квартиру, була закрита 29 травня 1998 року, до суду вона не надходила, позивач не була учасником цієї справи, в позасудовий спосіб позивач не може зняти арешт з майна та захистити своє порушене право власності, беручи до уваги те, що позивач через наявний арешт її квартири позбавлена можливості в повному обсязі здійснювати права власника та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту, а позов - задоволенню.

Outcome: approved