Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

19 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Радехівський ремонтно-механічний завод», Реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області про зняття обтяжень із майна та зобов»язання внести відповідний запис. В позовній заяві зазначає, що він є власником житлового будинку та господарських споруд в цілому за адресою: [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 9 вересня 1993 року. Право власності на даний будинок набув на підставі договору дарування від 27 липня 1993 року, яким батько подарував йому будинок та земельну ділянку для обслуговування даного будинку. В даний час він є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS], що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №514611. З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності йому стало відомо про порушення його права власності, а саме невідомо з яких підстав було внесено запис про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:3292046 від 19.06.2013 року. Згодом з»ясував, що підставою внесення обтяження від 19.06.2013 року слугує повідомлення б/н від 11.05.1972 року, в якому не зазначено підстав для обтяження, лише вказано, що дане повідомлення внесено Радехівським ремзаводом. Із вищенаведеного, на думку позивача випливає, що 19.06.2013 року було внесено обтяження на його власність, яку він набув у 1993 році і на той момент жодних обтяжень на даний будинок не було накладено. Окрім цього, просить врахувати, що у нього немає жодних кредитних чи будь яких інших зобов'язань і не могло бути станом на 1972 рік, бо він мав тоді лише 13 років. Вважає, що 19.06.2013 року незаконно та без будь-яких правових підстав було внесено обтяження на його власність, чим позбавлено його права нею володіти, користуватись та розпоряджатись. Посилаючись на вищевикладене, просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Радехівський ремонтно-механічний завод» зняти обтяження з житлового будинку і надвірних будівель за адресою: [ADDRESS]; Реєстраційну службу Радехівського районного управління юстиції Львівської області - внести запис про зняття обтяження з житлового будинку і надвірних будівель за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. При постановленні рішення просив врахувати, що через внесення незаконного обтяження він не може розпоряджатися своєю власністю. Окрім цього, зазначив, що він не є спадкоємцем [PERSON], тому не може нести відповідальність за його боргові зобов»язання. Представник відповідача - Публічного Акціонерного товариства «Радехівський ремонтно-механічний завод»Герасимчук О.П. суду пояснила, що вона не заперечує щодо позовних вимог, однак подати дані про зняття обмежень не має можливості, так як відсутні підтверджуючі документи та юридичне право, щодо зняття обтяження, так як не встановлено причини проведення обтяження. Представник відповідача - Реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області Ковалишин Л.В. суду пояснив, що 19.06.2013 року не було внесено обтяження, це державним реєстратором була перенесена інформація про заборону на нерухоме майно з 1972 року, позовні вимоги покладає на розгляд суду. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонам (ст..ст.10,11 ЦПК України). Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статей 3,4,11,27,31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Суд в судовому засіданні роз»яснив сторонам про можливість за їх клопотанням залучення до участі в справі державного нотаріуса, оскільки він у 1993 році посвідчував договір дарування та повинен був перевірити обтяження щодо об»єкту нерухомого майна, однак сторони клопотання не заявили, позивач суду повідомив, що державний нотаріус до даного спору не має жодного відношення, оскільки наявні підстави для зняття обтяження без участі нотаріуса у розгляді справи. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено, що обтяження було внесено в травні 1972 року до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент внесення обтяження, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, стало обтяження на об»єкт нерухомого майна - будинок, який належав [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS], яке внесено 11 травня 1972 року за інформацією Публічного акціонерного товариства «Радехівський ремонтно-механічний завод». Усунути цю перешкоду та реалізувати такі права і інтереси позивача можливо лише в судовому порядку. Згідно статті 233 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. 27 липня 1997 року Радехівською державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування [PERSON], яким останній подарував [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Як видно із самого договору дарування жилий будинок належав дарителю [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідченого Радехівською державною нотаріальною конторою 25 грудня 1971 року за реєстром №2542/71, зареєстрованого у Червоноградському бюро технічної інвентаризації 4.10.1990 року в реєстрову книгу під №740 (а.с.6 зворот). У пункті 4 вказаного договору зазначено, що даритель свідчить, що зазначене домоволодіння до цього часу нікому іншому не продано, не подаровано, у спорі та під забороною не перебуває (а.с.7). У відповідно до вимог ст.227 ЦК УРСР вказаний договір був зареєстрований в Червоноградському бюро технічної інвентаризації та 9 вересня 1993 року [PERSON] видано реєстраційне посвідчення на право особистої власності на підставі договору дарування (а.с.8). 7 вересня 2006 року [PERSON] став власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,0635 га, на підставі рішення 32 сесії 4 скликання Радехівської міської ради від 16.03.2006 року та рішення 3 сесії 5 скликання Радехівської міської ради від 20.06.2006 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом Серії ЯГ №514611 від 7.09.2006 року (а.с.9). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстрованого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року №868 Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять органи державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб»єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно п.15 Даного порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявниками та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема і відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Суд встановив, що під час розгляду заяви [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1470483 від 06.06.2013 року на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], державним реєстратором було перевірено подані документи та встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна під номером 4173234 зареєстрована заборона на нерухоме майно реєстратором Радехівська державна нотаріальна контора власне на об»єкт нерухомого майна, що розташований за адресою [ADDRESS] підстава обтяження повідомлення б/н від 11.05.1972 року Радехівський ремонтний завод. Вказане обтяження, відповідно до п.4 Порядку використання даних Реєстру Прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна затвердженого Міністерства юстиції України зі змінами від 14.12.2012 року №1844/5 було перенесено реєстратором до Єдиного реєстру заборон, а не внесено як стверджував в судовому засіданні позивач. Відповідно до Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про державний нотаріат», який набув чинності 1.05.1975 року та втратив чинність 2 вересня 1993 року, згідно ч.3 ст.35 даного закону, яка діяла на момент вчинення нотаріальної дії - посвідченні договору дарування, перевіряється так иож відсутність заборони відчуження або арешту майна, тому без участі нотаріуса неможливо встановити чи існувала ця заборона (обтяження) на час укладення договору дарування чи не існувало, як і встановити, на підставі чого реєстратором була внесена така заборона. В даний час, суд робить висновки про те, що [PERSON] набув право власності на відчужений Крет Тедейом будинок за договором дарування у вересні 1993 року, з забороною відчуження майна за життя відчужувача на підставі ч. 1 ст.427 ЦК України УРСР, оскільки позивачем не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст.212 ЦПК Укранїни, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст.10 ЦПК України, відтак позовні вимоги є недоведеними, необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed