Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

19 лютого 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/9 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належали [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач вказувала, [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у виді 2/9 частин домоволодіння [ADDRESS] . Іншими власниками вказаного будинку є [PERSON] , [PERSON] , які є третіми особами у справі, та [PERSON] , що є позивачем у справі. 3 15 листопада 1996 року позивач зареєстрована у спірному житловому будинку. Весь час справно сплачує витрати за комунальні послуги, робила ремонт, проводила водопостачання до будинку та здійснювала ремонт системи електропостачання. Позивач посилається на те, що вона більше 10 років володіє спірною частиною житлового будинку, утримує її в належному стані та сплачує комунальні витрати, в зв`язку із чим, просила позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засіданні не з`явився, надав заяву, в якій просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.15). Відповідно до рішення Корабельного народного суду м. Миколаєва від 18.10.1991 року співвласниками домоволодіння [ADDRESS] були: [PERSON] (чоловік позивача) - 7/18 частини, [PERSON] - 7/18 частини, [PERSON] - 2/9 частини (а.с.16). Вказане рішення було зареєстроване у КП Миколаївське міжміське БТІ 07 жовтня 2002 року у реєстровій книзі 2, за реєстровим номером 230. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за Законом позивач та її син [PERSON] , [INFO] , успадкували після смерті [PERSON] в рівних частинах кожний по 7/36 частин домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, на теперішній час власниками домоволодіння [ADDRESS] є: [PERSON] - 7/18 частини, [PERSON] - 7/36 частини; [PERSON] - 7/36 частини. Після смерті [PERSON] , яка була власником 2/9 частини вказаного будинку, спадщину ніхто не прийняв. Вказана обставина підтверджується довідкою П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від ЗО квітня 2014 року № 708/01-09, згідно якої спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з 1998 року не заводилася (а.с.58). Стаття 16 ЦКУ передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.І ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів. Враховуючи те, що у судовому засіданні підтвердився факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірною частиною житлового будинку, а також користування нею понад 10 років, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved