Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

17 жовтня 2017 року ТОВ ФК «Європейська агенція» звернулося з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 500366190 від 24 квітня 2013 року в сумі 37771,46 грн., а також судовий збір в сумі 1600,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 24 квітня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк», первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 16620,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,1% річних, на строк до 25 квітня 2016 року. Плата за користування кредитом 2,75% від суми кредиту за кожен місяць користування ним, а також плата за виконання операцій переказу коштів - 1,8% від суми переказу. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі ТОВ «Дата Майнінг Груп») було укладено Договір факторингу, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Дата Майнінг Груп». Крім цього, 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») був укладений договір факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ за яким ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило останньому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму кредитної заборгованості. Оскільки відповідачем не були виконані взяті на себе зобов'язання, виникла заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2016 року складає 37771,46 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 15849,12 грн., заборгованість по відсотках - 4,21 грн., комісії за обслуговування кредитом - 10418,13 грн., штраф - 11500,00 грн. Посилаючись викладене, а також на права позивача як нового кредитора за договором факторингу, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в адресованій суду заяві просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.39). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 41,44), у зв'язку з чим, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 24 квітня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500366190, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 16620,00 грн. на строк до 25 квітня 2016 року зі сплатою 0,1% річних за користування кредитом та комісії за управління кредитом в розмірі 2,75 % від суми кредиту щомісячно (а.с.5). Сума щомісячного платежу, відповідно до графіку погашення заборгованості (а.с.6) становить 842,36 грн., розрахунковий період з 24 квітня 2013 року по 24 квітня 2016 року. Розділом 4 Договору передбачена відповідальність позичальника за порушення умов договору у виді сплати штрафу у розмірі: якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 20000,00 грн. - 150,00 грн. за перший прострочений платіж, та 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж (а.с. 5). Відповідно до умов договору факторингу, укладеного 30 вересня 2014 року та додаткової угоди № 1 до нього від 08.12.2014 року, ПАТ «Альфа-Банк» відступив за плату права вимоги до своїх боржників ТОВ «Дата Майнінг Груп» (а.с. 16-17). В свою чергу, як вбачається з договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, укладеного 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 16-22). З витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, вбачається передача прав вимоги до боржника [PERSON] за договором № 500366190 (а.с. 23). 19.10.2016 року боржнику було направлено повідомлення про зміну кредитора, а також про необхідність повернення заборгованості, та реквізити для зарахування коштів (а.с.14-15). Вимоги нового кредитора відповідають змісту положень ст.ст. 512, 514, 516, 517 ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Натомість зі змісту розрахунку заборгованості слідує, що відповідач порушила умови договору щодо термінів та сум повернення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим за нею виникла кредитна заборгованість, а також нараховано штраф за порушення умов договору. В той же час, визначаючи суму цієї заборгованості суд виходить з наступного. Як вже зазначено вище, п. 2.8 Договору передбачено комісійні винагороди Банку, зокрема, за управління кредитом, в розмірі 2,75 % від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту визначену у п.2.3, тобто до 25.04.2016 р. Оскільки відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно із ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на час укладення даного Договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно п. 3.4 даних Правил, Банк зобов'язаний в кредитному договорі зазначати, в тому числі, вид і перелік кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги. З кредитного договору вбачається про встановлення комісії за окремі послуги Банка - управління кредитом. З Додатку № 1 до договору слідує, що комісія за управління кредитом не встановлена, натомість встановлена комісія на інші послуги банка в твердій грошовій сумі в розмірі 457, 05 грн. (а.с. 6), при цьому чіткого переліку цих послуг у Додатку до Договору не визначено. З розрахунку заборгованості (а.с. 13) слідує, що Банк нарахував, а відповідач сплатила комісію за послуги, що супроводжують кредит (обслуговування кредиту), а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи наведене, у задоволенні вимог про стягнення суми комісії слід відмовити, а сплачена відповідачем за період з квітня 2013 року по серпень 2013 року комісія у сумі 916,48 грн. підлягає зарахуванню на погашення кредиту. За такого, розмір заборгованості з кредиту становить 14 932,64 грн. Таким чином, кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача становитиме: 14 932,64 грн. за кредитом; 4,21 грн. - за відсотками та 11500 штраф, а всього 26436,85 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз'яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1104 грн. (26436,85 х 100 / 37771,46= 69%, 1600 х 69% = 1104).

Outcome: partial