Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

19 квітня 2021 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилалася на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №21. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, подружнє життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та введення спільного господарства. Внаслідок чого, між ними постійно виникали суперечки. Всі ці обставини призвели до того, що спільне проживання стало нестерпним. У кінці 2018 року вони припинили фактичні шлюбні відносини. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 26 травня 2021 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також до суду від відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Венерської Г.І. надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Строк на примирення просив не надавати. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справине з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 11 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №21 (а.с.5). Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). Спільне життя позивача та відповідача на склалось через різні погляди на сімейне життя та введення спільного господарства. На даний час вони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з 50% сплаченого [PERSON] судового збору слід повернути їй з державного бюджету.

Outcome: approved