Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

17 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 22 вересня 2001 року перебуває у шлюбі з [PERSON] з яким вони мають двох спільних дітей [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 2005 року народження. Сімейні та подружні відносини не склались в зв'язку з чим подружжя проживає окремо один від одного. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. В добровільному порядку кошти на утримання дітей відповідач не надає. В зв'язку з цим позивач звертається до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його прибутків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття, щомісячно, а також витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, додатково повідомила, що однією сім'єю з відповідачем не проживає на протязі останніх 3-х місяців. Неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, стан здоров'я дітей задовільний. Відповідач періодично надає допомогу дітям, але її розміру для належного забезпечення дітей недостатньо. Остаточної домовленості між нею та відповідачем про порядок матеріального забезпечення дітей не досягнуто. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що він згоден виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у вищевказаному розмірі. З позивачем однією сім'єю він не проживає на протязі останніх 3-х місяців, періодично надає матеріальну допомогу неповнолітнім дітям, які проживають разом з матір'ю. Знедавна працює мотористом на Яреськівському цукровому заводі, середньомісячний розмір заробітної плати, який пропонувався йому роботодавцем при працевлаштуванні, становить близько 2000 тисяч гривень. Інших непрацездатних членів сім'ї, які перебувають у нього на утриманні у відповідача не має. Стан здоров'я задовільний. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 22 вересня 2001 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Федунською сільською радою Шишацького району Полтавської області 22.09.2001 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER], виданим 20.07.2002 Федунською сільською радою Шишацького району Полтавської області та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER], виданим 04.02.2005 тією ж сільською радою (а.с.5-6). Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від сім'ї, не надає у добровільному порядку в достатньому обсязі кошти на утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом з матір'ю та потребують матеріальної допомоги від обох батьків. Відповідач працює та має джерело доходу, у нього немає інших непрацездатних членів сім'ї, які потребують його фінансового утримання Скарги на стан здоров'я з його боку не надходили. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи те, що спільні неповнолітні діти сторін в силу свого віку, розвитку та стану здоров'я потребують належного утримання від обох батьків, відсутня домовленості між батьками про утримання дітей та виходячи з нездійснення відповідачем, який проживає окремо від дітей, участі в їх утриманні в добровільному порядку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та покладає їх на відповідача. Враховуючи те, що позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судових витрат, судовий збір в цій частині підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved