Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

17 листопада 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 364, 368, 372, 1261, 1268-1269 ЦК України, просить: - визначити, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , набутому у спільну сумісну власність у відповідності до Договору купівлі- продажу, посвідченого 16 червня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1580, зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області 16 червня 1999 року в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 167/193, яка залишилася як спадок після смерті батька позивача [PERSON] , який помер [INFO] , складає 1/2 частку даного житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] у м. Славутичі Київської області помер батько позивача [PERSON] . У відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 16 червня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1580, батьком позивача [PERSON] , який діяв від себе та імені позивача, як неповнолітньої особи, було набуто у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру загальною площею 61,5 кв. м., жилою площею 36,5 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . 16 червня 1999 року їх право спільної сумісної власності на дану квартиру було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 167/193. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа батько позивача [PERSON] та позивач [PERSON] стали співвласниками житлового приміщення без визначення частки кожного з співвласників, оскільки не було ніякої домовленості щодо частки кожного у праві спільної сумісної власності під час набуття вищевказаної квартири у приватну власність за договором купівлі-продажу та посвідчення його в нотаріальному порядку. На момент смерті [INFO] батько позивача [PERSON] був неодружений, з матір`ю позивача [PERSON] , вони вже давно були розлучені. Після смерті батька позивача виникло питання прийняття та оформлення його спадщини, до якого відноситься його доля/частка у вищевказаному житловому приміщенні, належному батьку позивача та позивачу на праві спільної сумісної власності, розмір якої у свій час не був визначений. 18 серпня 2020 року позивач подав заяву про прийняття спадщини його померлого батька [PERSON] , на підставі якої державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа № 66284333, номер у нотаріуса 62/2020. В той же час, при зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини мене повідомили, що позивач не зможе оформити своє право на спадщину у вищевказаному житловому приміщенні на частку його батька, яка залишилася після його смерті, так як в договорі купівлі-продажу, посвідченому 16 червня 1999 року, не було вказано розмір частки/долі кожного з співвласників під час придбання даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі і батька позивача [PERSON] , у зв`язку з чим 06 листопада 2020 року державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за № 452/02/31. На даний час відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа співвласниками цієї квартири є позивач та його батько [PERSON] , який помер [INFO] . Серед спадкоємців першої черги за законом, коло яких визначено у ст. 1261 ЦК України, на спадщину, що залишилася після смерті батька позивача на сьогоднішній день є лише позивач, син спадкодавця. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач не має можливості належними чином, у встановленому законом порядку оформити спадщину, так як під час отримання у власність житлового приміщення за договором купівлі-продажу не були визначені частки кожного з співвласників, в тому числі і спадкодавця, батька позивача. За таких обставин, для визначення частки померлого у спільній сумісній власності, позивач змушений звернутися з даною позовною заявою до суду. Ухвалою судді від 18 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 грудня 2020 року. У підготовче засідання позивач не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Від відповідача в особі міського голови надійшло до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 березня 1989 року Славутицьким міським відділом РАГС Київської області, [PERSON] народився [INFO] у м. Славутиі, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно договору купівлі- продажу серії АВА № 730739, посвідченого 16 червня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1580, [PERSON] , який діяв від себе та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , купив нерухоме майно, яким є квартира під номером сто дев`яносто три, що знаходиться у будинку номер сім Бєлгородського кварталу міста Славутич Київської області. Право приватної спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 16 червня 1999 року зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 167/193. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 березня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 18 серпня 2020 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 65/2020. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 65/2020, [PERSON] за життя не залишив заповіт. Позивач [PERSON] 18 серпня 2020 року подав заяву про прийняття спадщини до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, на підставі якої 18.08.2020 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області було відкрито спадкову справу № 65/2020. Постановою державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом № 452/02-31 від 06.11.2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] на частку у спільній сумісній власності нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що частка померлого в вказаному майні не визначена. З урахуванням наведеного, оформити належним чином спадщину позивач не має можливості, оскільки під час набуття у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , жилого приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі- продажу, посвідченим 16 червня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1580, не було визначено розмір часток кожного із співвласників. Як зазначено у ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визначити, що розмір частки у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , складає 1/2 частку даного жилого приміщення, набутого ним та [PERSON] у спільну сумісну власність за договором купівлі-продажу, посвідченим 16 червня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1580. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач в особі міського голови подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 420,40 гривень. Позивач в надісланій до суду заяві просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved