Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

19.09.2016 року перший заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом в інтересах Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 03 вересня 2003 року між Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та відповідачем [PERSON] було укладено кредитну угоду №0378-03. Згідно умов даної кредитної угоди, позивач надав відповідачу кредит на будівництво житлового будинку в загальній сумі 20000 грн. Відповідач повинен був щоквартально його погашати, починаючи з 3 кварталу 2004 року до 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, а за 4 квартал до 30 листопада поточного року, останній платіж здійснити до 15 квітня 2021 року. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем. В той же час відповідачем [PERSON] взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту не виконуються, оскільки періодичні платежі не вносяться. Станом на 01.08.2016 року за відповідачем рахується заборгованість по вище зазначеному кредитному договору на загальну суму 8302 грн., яка складається з наступного: 2400 грн. кредитні кошти; 691 грн. відсотки за користування кредитом; 5211 грн. пеня. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 8302 грн. заборгованості за кредитним договором та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. В судове засідання представник Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не зявився. Установою направлено на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника . Прокурор Миргородської місцевої прокуратури [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Просив суд у відповідності до ст. 551 ЦК України зменшити розмір нарахованої йому пені, оскільки вона значно перевищує розмір збитків. По мірі можливості заборгованість буде погашати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 03 вересня 2003 року між державною спеціалізованою кредитно-господарською організацією «Обласний фонд індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитну угоду №0378-03 за умовами якої фонд надає позичальнику поетапно кредит на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: с. Великі Сорочинці Миргородського району строком на 17 років 9 місяців із сплатою 3% річних у національній валюті України. Позичальник зобовязується погасити кредит в повному обсязі та проценти за користування ним до 15 квітня 2021 року. Кредит повертається щоквартально починаючи з 3 кварталу 2004 року до 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, а за 4 квартал до 30 листопада поточного року, останній платіж до 15 квітня 2021року (а.с. 12-13). Позивачем було розроблено та надано відповідачеві розрахунок щоквартального платежу для погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним (а.с. 14). Відповідачем не виконуються вимоги кредитної угоди та станом на 01.08.2016 року у нього виникла заборгованість за кредитною угодою в сумі 8302 грн., що підтверджується долученим до позову розрахунком (а.с. 8). Миргородським міськрайонним судом двічі, а саме 15.08.2011 року та 05.01.2015 року виносилися рішення про стягнення заборгованості із відповідача за вище згаданою кредитною угодою. Рішення суду в повному обємі не виконані. За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання, з огляду на ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України , оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі нараховано відповідачеві [PERSON] пеню в розмірі 5211 грн. при тому, що сума заборгованості за кредитом складає 2400 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства ( п. 6 цієї статті: справедливість, добросовісність та розумність) та частини четвертої ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру нарахованої відповідачеві пені суд, враховує складну соціально-економічну ситуацію в країні, яка призвела до зубожіння населення держави та знецінення гривні, а також ту обставину, що нарахована за договором пеня за несвоєчасне погашення платежів є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу та процентів, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов'язання, а саме до 2000 грн. Зважаючи на вище викладене, позов підлягає до часткового задоволення Судові витрати підлягають до стягнення на користь прокуратури Полтавської області на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial