Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

18.02.2020 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що 11.07.2015 між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Близько трьох місяців вона з відповідачем не проживає однією сім`єю. Спільне життя у них з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання сина. Тому виникали непорозуміння, сварки, скандали. В результаті вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. Примирення між нею та відповідачем неможливе, а подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її дитини. Позивач та її представник - адвокат Коцан Р.М. у вступному слові позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з мотивів, викладених у позові. Відповідач позов визнав, пояснивши, що їхня сім`я з позивачем розпалась. Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 11.07.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №280. У даному шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося. На даний час позивач прийшла до переконання, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не підтримує шлюбні відносини, не веде спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Прізвище позивача після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як у позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved