Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

18.12.2013 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 143 373,78 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 13.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPJ0AK11010062, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у розмірі 47 600 гривень зі сплатою 0,42% щомісячно за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 952 грн. з кінцевим терміном повернення до 13.06.2012 року. Однак [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, комісії та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 28.01.2014 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя зазначений позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено у повному обсязі та стягнуто зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 143 373,78 грн. та судові витрати. 16.09.2014 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя вказане заочне рішення від 28.01.2014 року було скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку. У подальшому, представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору №ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року у розмірі 89 824 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 24 926,31 грн., заборгованість за відсотками - 53 358,19 грн., заборгованість з комісії - 11 539,50 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому, та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідач отримував кредитні кошти на купівлю автомобіля марки «ВАЗ 21112», що став предметом застави. У травні 2010 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості передав зазначений автомобіль, який був банком проданий по довіреності від відповідача, а грошові кошти за його продаж перераховані на тіло кредиту, погашення дебіторської заборгованості та пені. Крім того, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2010 року зі [PERSON] за вказаним кредитним договором з останнього було стягнуто 40 941,28 грн. заборгованості та судові витрати. Відповідач заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що дійсно у червні 2007 року він отримав кредит на купівлю автомобіля та уклав з позивачем кредитний договір та договір застави, в якому придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ 21112», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] був предметом застави. У подальшому, у нього виникли матеріальні труднощі, тому він перестав сплачувати кредит. У березні 2010 року за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя з нього було стягнуто в рахунок заборгованості за кредитним договором суму у розмірі 40 941,28 грн. У травні 2010 року до нього приїхали працівники банку, яким він підписав акт передачі заставного автомобіля та після цього транспортний засіб забрали та відігнали на автомобільну стоянку позивача. У подальшому, банк звернувся до державної виконавчої служби з метою стягнення з нього заборгованості по рішенню суду. В процесі здійснення виконавчого провадження, державний виконавець провів оцінку заставного майна, яка склала 45 198 грн. Враховуючи, що вартість автомобіля перевищує його заборгованість за кредитним договором та при продажі транспортного засобу буде погашені усі його борги перед банком, він перестав вникати у виконавче провадження та думав, що розрахувався з банком. У дійсності вийшло так, що банк заставний автомобіль не продав через прилюдні торги та у подальшому незаконно переоцінив автомобіль, вартість якого склала 36 000 грн. та продав його лише у червні 2010 року. Таким чином, позивач спеціально тривалий час не продав його автомобіль, що стало наслідком зменшення вартості автомобіля та потягло за собою нарахування йому заборгованості за кредитним договором, тому позовні вимоги банку він не визнає. Крім того, кредит був застрахований, тому страхова компанія виплатила вже грошові кошти банку та його заборгованість списана. Дійсно у лютому 2011 року він надавав представнику позивача довіреність розпоряджатися його автомобілем, але зазначену довіреність представники банку понудили його скласти шахрайським шляхом, повідомивши, що є покупець на його автомобіль, який терміново необхідно продати. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №ZPJ0AK11010062, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 61 483 грн., з яких: 47 600 грн. - на купівлю автомобіля, 34 грн. - за оплату за реєстрацію предмету застави у державному реєстрі; 12 376 грн. - за оплату страхових платежів; 952 грн. - за оплату комісії банку, а також суму, призначену для оплати за реєстрацію у державному реєстрі відчужень. Кредитний договір був укладений на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 0,42% щомісячно за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 952 грн. (одноразово) з кінцевим терміном повернення до червня 2012 року (а.с.8-10). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, і відповідач 12.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна №ZPJ0AK11010062, згідно з яким, відповідач надав в заставу автомобіль марки «ВАЗ 21112», 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], [NUMBER], реєстраційний державний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності. Згідно з п. 7.1. кредитного договору позичальник [PERSON] щомісяця з 13 по 19 число, повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 203, 09 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. [PERSON] належним чином не виконував вимоги кредитного договору, у зв'язку з чим, ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, 16.10.2008 року звернулося із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору станом на 06.10.2008 року. 17.03.2010 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя зазначений позов було задоволено у повному обсязі та стягнуто зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13.06.2007 року у сумі 40 941,28 грн. та судові витрати. Вказане рішення набуло законної сили 30.03.2010 року. 21.05.2010 року [PERSON] передав, а працівники банку оглянули та прийняли на зберігання заставне майно: автомобіль марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер: [NUMBER]. Відповідно до заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.06.2010 року державний виконавець Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Нєдельська О.Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-95/2010, виданого 20.05.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 41 380,69 грн. та постанову про арешт майна боржника. 06.08.2010 року державний виконавець Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Бородавко Е.В. описав майно [PERSON], а саме: автомобіль марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер: [NUMBER] та 27.08.2010 року виніс постанову про призначення експерта. Відповідно до висновків про вартість майна від 27.08.2010 року зазначений автомобіль [PERSON] був оцінений у суму 45 198 грн. Аукціон з продажу автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер [NUMBER] 13.01.2011 року не відбувся у зв'язку з відсутністю заявок від покупців, тому державним виконавцем Нєдєльською О.Г. було складено акт зниження вартості майна - до 33 898,50 грн. та призначено повторний аукціон на 17.02.2011 року. 15.02.2011 року від стягувача (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції надійшла заява про повернення виконавчого документу - виконавчого листа №2-95/2010, виданого 20.05.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 41 380,69 грн. 16.02.2011 року постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Нєдельською О.Г. повернуто вказаний виконавчий документ та припинено реалізацію майна боржника - автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер: [NUMBER]. Довіреністю від 08.02.2011 року серії [NUMBER], посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] уповноважив ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» користуватися, а також розпоряджатися від імені останнього (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) автомобілем марки «ВАЗ 21112», 2007 року випуску, реєстраційний державний номер: [NUMBER]. Відповідно до звіту експертної оцінки транспортного засобу від 09.06.2011 року ринкова вартість автомобілю марки «ВАЗ 21112», реєстраційний державний номер: [NUMBER] складає 36 000 грн. Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначений автомобіль був проданий банком за 35 000 грн., з яких було погашено: 17 500 грн. - тіло кредиту; 501,09 - дебіторську заборгованість; 16 998,91 грн. - пеню. Зарахування зазначених коштів підтверджується розрахунком заборгованості [PERSON] по кредитному договору №ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року за період з 06.10.2008 року по 29.11.2013 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] добровільно надав позивачу довіреність на розпорядження заставним автомобілем. Доводи відповідача щодо отримання банком від нього довершеності шахрайським шляхом не приймаються судом до уваги. Як вбачається з матеріалів справи при складанні довіреності була дотримана встановлена законом форма правочину (письмово та нотаріально посвідчена), зміст довіреності не суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що було посвідчено нотаріусом. Крім того, складання довіреності цілком відповідало внутрішній волі [PERSON], він усвідомлював, що його автомобіль можуть продати, тобто правові наслідки довіреності для нього були зрозумілими. Відповідач не надав суду жодних доказів того, що при складанні довіреності він знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин. Позивач у свою чергу здійснив продаж транспортного засобу відповідача та зарахував отримані кошти в рахунок заборгованості [PERSON] по кредитному договору №ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року. Розрахунок заборгованості [PERSON] по зазначеному кредитному договору за період з 06.10.2008 року по 29.11.2013 року, який був наданий представником позивача до уточненою позовної заяви, на думку суду є належним, достовірним та допустимим доказом. Відповідачем суду не було надано іншого розрахунку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушив вимоги кредитного договору №ZPJ0AK11010062 від 13.06.2007 року, а саме: не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, комісії та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 89 824 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 24 926,31 грн., заборгованість за відсотками - 53 358,19 грн., заборгованість з комісії - 11 539,50 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved