overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

18 травня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , в якому з врахуванням уточнених позовних вимог , просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з тих підстав, що відповідач в спірному житлі , яке належить йому на праві власності, не проживає без поважної причини понад один рік , комунальні послуги в квартирі не оплачує. Оскільки відповідач добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку в квартирі, а його реєстрація впливає на розмір оплати позивачем комунальних послуг , порушує його права власника, він вимушений звернутися до суду . В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову . Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , однак до суду не зявився, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. В силу ст.169 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів які надані позивачем і знаходяться в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до договору дарування квартири від 21.07.2010 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.5-6). Як вбачається з довідки з місця мешкання відповідача, [PERSON] , який є братом позивача, зареєстрований за адресою: [INFO] а кв.134 з 24.11.2004 року (а.с.9 ) . Однак з акту обстеження житлового приміщення від 17.05.2015 року № 124 вбачається ,що відповідач зареєстрований, але за вказаною адресою не мешкає з березня 1995 року по теперішній час, тобто більше одного (а.с.17). Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що [PERSON] не проживає в спірному житлі більше одного року без поважної причини, тому позов обгрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

18 травня 2015 року позивач звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу на підставі того, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сім'я носить формальний характер. Як причину розпаду сім'ї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим в родині склалися складні відносини, численні спроби взаєморозуміння виявилися марними. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву від 02 вересня 2015 року, в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву від 02 вересня 2015, в якій вимоги позову визнала у повному обсязі, просила розгляд справи провести у її відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду позивача та відсутність відповідача, суд постановляє заочне рішення. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2011 року між[PERSON] та [PERSON], укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 2050(Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]), зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. Майновий спір та спір про місце проживання дитини відсутній. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

18 травня 2015 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 11.09.2010 року, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 488. Від цього шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона на даний час з відповідачем шлюбні стосунки не підтримує, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд вимоги задовольнити, справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, серії І-НО № 322498, 11 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Бутова) [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 488. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивачка просить залишити їй прізвище «Кудріна», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

18 травня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.06.2012 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 1\~000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 31.12.2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 11\~613 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин двічі, 30.05.2016 р. і 15.06.2016 р. не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2012 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 1\~000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 31 грудня 2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 11\~613 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 689,16 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 6 994,65 грн; -заборгованість за пенею та комісією 2 900 грн; -штраф (процентна складова) 529,19 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І -ЕЛ № 017647. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилися дитина донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ № 004992 (а.с.4). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище «Бондаренко». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 10 квітня 2009 року; шлюб зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 100. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10 квітня 2009 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 100 (л.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 11). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. З письмової заяви відповідачки вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 26 вересня 1998 року; шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Заводської районної ради за актовим записом № 262. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дітей сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26 вересня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Заводської районної ради за актовим записом № 262 (л.с. 13). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (л.с. 14), та [PERSON], [INFO] (л.с. 15). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дітей сторони не мають. З письмової заяви відповідачки (л.с. 23) вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою у нього не склалося. Відносини між ними погіршились, виникають непорозуміння, сварки, вони проживають окремо біля 2 місяців. Мають неповнолітню дитину та спільних поглядів на сімейне життя не мається, що ускладнює їх відносини. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 06.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про місце та час слухання справи в судове засідання не з»явилася і просила про розгляд справи у своїй відсутності. Позивач просить про постановлення у справі рішення, наполягаючи на задоволенні своїх вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу зважаючи на їх доведеність і обгрунтованість.

Outcome: approved