Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

19 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2020 року у справі №161/13034/20 з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що наразі він не працює, офіційних доходів не має, отримує нерегулярний дохід від тимчасових підробітків. Визначений судовим наказом розмір аліментів є для нього значним. При цьому змінився його сімейний стан, він одружився з [PERSON] . В дружини є син, 2014 року народження. Також вказує, що він з сім`єю проживає разом з його матір`ю, яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного стороннього догляду та допомоги на лікування. Всі витрати по утриманню будинку та сім`ї несе він, адже його дружина та матір не працюють. Позивач вважає, що суд, ухвалюючи судовий наказ про стягнення з нього аліментів, не врахував його матеріальний та сімейний стан, а тому є підстави для зменшення визначеного судом розміру аліментів. З огляду на наведене позивач просить суд зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2020 року в справі №161/13034/20, стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подала. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які наведені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Кобилинський А.О. в судовому засіданні позов заперечив, вважаючи його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями180,181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року в справі №161/13034/20 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Рожищенського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 19 жовтня 2020 року (ВП №63322238) відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу (а.с. 13). Таким чином, з відповідача стягнуто аліменти на підставі скороченого за процесуальним законодавством порядку пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі однієї четвертої частини заробітку платника аліментів, так як ця вимога позивача не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, і тому наслідком такого розгляду стала видача особливої форми судового рішення - судового наказу (частина 1 статті160, пункт 4 частини 1 статті161 ЦПК України). Згідно з пунктом 4 частини 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до частини 7 статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що аліменти в розмірі ј частини від усіх його видів заробітку є для нього надмірним, оскільки він офіційно не працевлаштований, регулярного доходу не має. Крім того, змінився його сімейний стан, адже він одружився. Наразі на його утриманні перебуває дружина з дитиною від попереднього шлюбу та матір. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у тому самому розмірі і за тих обставин, які існували на момент визначення їх рівня, позивачем, у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано. Матеріалами справи підтверджується, що позивач 20 жовтня 2020 року уклав шлюб з [PERSON] , яка є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Також позивачем приєднано до матеріалів справи докази, що його матір [PERSON] є інвалідом 2-ї групи. Однак, на думку суду, аргументи позивача, в тому числі, щодо скрутного матеріального становища, не можуть слугувати підставою для звільнення його від встановленого Законом обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину на рівні, необхідному для її гармонійного розвитку. Інших суттєвих обставин , які б настали після видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , та вплинули на матеріальний стан платника аліментів, позивач не зазначає та доказів на їх підтвердження не надає. Наявність у дружини дитини від першого шлюбу не може впливати на розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання його власної дитини, оскільки за законом обов`язок утримувати дітей несуть їх батьки. Посилання [PERSON] на те, що сума аліментів, яку він сплачує на утримання доньки є занадто великою, є безпідставними, оскільки аліменти визначені судовим рішенням у частці, а тому сума аліментів залежить від доходу платника аліментів. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Наведене дає підстави для висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у тому самому розмірі і за тих обставин, які існували на момент визначення їх рівня, позивачем, у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано. Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, враховуючи встановлені по справі обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed