Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

18.12.2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про уточнення ідеальної частки у спільному сумісному майні (квартирі). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . [INFO] померла її рідна мати -\~ [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина -1/5 частина трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.04.2003 року, виданого Комісією по приватизації відомчого житлового фонду ДП «ХЗЕА» за реєстраційним №1778, квартира належала за правом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] (батько) помер [INFO] , належну йому за правом спільної сумісної власності частку квартири успадкували за законом у рівних частках (по 1/10 кожний) [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2010 року. [PERSON] залишила заповіт\~ від 12.12.2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О.М. за реєстровим №266, згідно якого все належне їй майно вона залишила [PERSON] , заповіт не скасовано і не змінено. Однак враховуючи той факт, що квартира перебуває у спільній сумісній власності співвласників, та належить трьом співвласникам без визначення часток кожного з них, позивач позбавлена можливості оформити право на спадщину. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.06.2020 року закрито підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд, з метою запобігання порушенню вимоги розумного строку, розглядає справу за відсутності сторін відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , з 24.06.2003 року зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6-7) [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с.14) Факт споріднення між [PERSON] та між [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] . (а.с.9,10) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частини трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] , житловою площею 40,1 кв.м., загальною площею 67,20 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.04.2003 року, виданого Комісією по приватизації відомчого житлового фонду ДП «ХЗЕА» за реєстраційним №1778. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.04.2003 року, виданого Комісією по приватизації відомчого житлового фонду ДП «ХЗЕА» за реєстраційним №1778, квартира належала за правом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 15) [PERSON] (чоловік [PERSON] ) помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 17) Відповідно до Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2010 року, визнано за [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/10 частину за кожним квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с.18) Рішення набрало законної сили 15.11.2010 року. [PERSON] залишила заповіт складений 12.12.2017 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О.М. за реєстровим №266, відповідно до якого [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] [INFO] (а.с. 19) Відомостей про те, що заповіт скасовано чи змінено суду не надано, а отже він вважається таким, який не скасовано і не змінено. Відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 Кодексу). Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Отже, встановлено, що заповіт вчинено на користь позивача, відповідач чи інші особи не оспорювали даний заповіт. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1,2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~володіють і\~користуються ним\~спільно,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 79 визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved