Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

18 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, у якому просила стягнути з відповідача не нараховану та невиплачену стипендію за період з 01.10.2015 року по 29.02.2016 року в розмірі 3780 грн., зобовязати відповідача в подальшому сплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб з 01.03.2016 року і до закінчення нею навчання 30.06.2017 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що навчається у Павлоградському медичному училищі з 01.09.2014 року. Позивач\~зазначає, що має право у відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, оскільки її батько має стаж підземної роботи більше 15 років. Однак їй виплачувалась стипендія, яка є значно нижчою, ніж гарантована їй, як особі, на яку поширюється дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню\~частково виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області від 08.02.2016 року №162 та наказу від 11 серпня 2014 року № 91-с [PERSON], [INFO], наказом Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області № 91-с від 11 серпня 2014 року зарахована студентом денної форми навчання за напрямом (спеціальністю) «сестринська справа» за державним замовленням з 01 вересня 2014 року з терміном навчання по 30 червня 2017 року. Згідно довідок Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області від 16.03.2016 року №302, 08.02.2016 року №166, за період з 01 жовтня 2015 року до 01 березня 2016 року позивачу було нараховано та виплачено стипендію у сумі 622 грн. щомісячно. Згідно довідки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» № 34 від 02.02.2016 року та копії трудової книжки, батько [PERSON] [PERSON] працює в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» і його стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті складає 15 років 4 місяці. Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. За період з 01 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року редакція ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не змінена та не виключена із Закону. Стаття 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не суперечить статті 3 Закону України «Про вищу освіту», у якій держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність бюджетних коштів на рахунку відповідача на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Безпідставними є доводи відповідача про те, що основним джерелом формування фінансових ресурсів училища є обласні бюджетні кошти, самостійних рахунків із власними коштами училище не має, а норма ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачає здійснення виплати стипендій саме із Державного бюджету. Крім того, відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту» особи, які навчаються у навчальних закладах, мають право на забезпечення стипендією в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Діючим Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 р. № 882 «Питання стипендіального забезпечення» окремо не передбачена виплата стипендій соціальних чи академічних особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному. Посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 № 882 «Порядок призначення і виплати стипендії» суд не приймає, оскільки до правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу. Суд вважає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). Таким чином, позивачу, як доньці шахтаря зі стажем підземної роботи більше 15 років, з 01 жовтня 2015 року повинна була виплачена стипендія в розмірі встановленого на той час прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалась стипендія у меншому розмірі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року встановлено у розмірі 1218 грн., з 01 вересня 2015 року 1378 грн. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року становив 1378 грн. За період з 01 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року позивачу було нараховано та виплачено стипендію у сумі 622 грн. щомісячно, тобто за період з 01 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року недоплачено стипендію в розмірі 3780 грн. (1378 грн.-622 грн. х 5 місяців). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правовою підставою для звернення до суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи. Згідно зі ст.ст. 214, 215 ЦПК України суд під час ухвалення рішення зясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає до застосування. В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які. Виходячи зі змісту вищезазначених положень процесуального закону судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені. Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача на майбутнє виплачувати кошти відповідно до встановлених в законі виплат не можуть бути задоволені, оскільки не відповідає змісту чинного законодавства, судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання, яке в подальшому може бути змінено законодавцем. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial