Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

19.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У своєму позові позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007 року, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого на підставі актового запису №08 виконкомом Мартоноської сільради Новомиргородського району Кіровоградської області. 14.01.2008 року сторонами було придбано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з листопада 2018 року вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Вважаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 15.03.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження за даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленні своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року №6-486цс16. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] 29.09.2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2007 року, виданим виконкомом Мартоноської сільради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №08. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.03.2013 року, виданим міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ММУЮ. За час сумісного проживання сторонами було придбано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] яка, яка зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Курганською В.П., реєстровий №32. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу порівну між подружжям, з виділенням у власність [PERSON] 1/2 частини цієї квартири. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 764,00 грн.

Outcome: approved