Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

18 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; у будинку окрім нього зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач протягом останніх восьми років не проживає у даному будинку без поважних причин, участі у веденні господарства не приймає, особистих речей відповідача у будинку немає. Реєстрація відповідача в будинку позивача створює останньому ряд перешкод, а саме: він вимушений нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб та не може отримати житлових соціальних пільг, оскільки для їх нарахування визначається сукупний дохід та кількість зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень [PERSON] особисто отримав судові повістки 19.02.2020 та 06.03.2020, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Представник Куликівської селищної ради в судове засідання не з`явився. Куликівський селищний голова Халімон Н. М. надала заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи за наявними у справі матеріалами. Позовна заява надійшла до суду 18 грудня 2019 року. Суддя своєю ухвалою 11 лютого 2020 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у даній справі, судове засідання було призначено на 02 березня 2020 року та було відкладено на 26 березня 2020 року через неявку відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 721 від 04.07.2019, будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.4). Згідно з довідкою про склад сім`ї № 722 від 04.07.2019 виданою виконкомом Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , про те, що до складу його сім`ї (зареєстрованих) входять: дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] , син [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.7). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 720 від 04.07.2019, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає останніх вісім років (а.с.6). Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування\~житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Позивач визнаний інвалідом І групи (висновок МСЕК від 14.12.2012 на а.с. 9) та звільнений від плати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з позовної заяви немайнового характеру, яка подається фізичною особою). На підставі викладеного та

Outcome: approved