Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради та КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 25.01.1997 року вона уклала шлюб із [PERSON], від шлюбу мають трьох доньок [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Вони разом із сім'єю проживали за адресою батька дітей по [ADDRESS]. В подальшому подружнє життя із [PERSON] не склалося. В серпні 2013 року позивач разом із дітьми переїхала до своєї матері за адресою [ADDRESS], де і проживають по теперішній час. [INFO] мати позивача померла. Після її смерті вони із дітьми залишилися проживати у квартирі та водночас сплачують комунальні платежі. На даний час у квартирі зареєстрованих осіб немає. Позивач із доньками фактично мешкають у квартирі, але зареєстровані за адресою колишнього чоловіка. Іншого житла вони не мають. 21.08.2014 року позивач звернулася до КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської Ради з проханням зареєструвати фактичне місце проживання та отримала відповідь, відповідно до якої їй було роз'яснено, що вона своєчасно не скористалась своїм правом на реєстрацію і тому на сьогоднішній день безпідставно займає житлове приміщення. Позивач просила ухвалити рішення, яким визнати за нею та її доньками право користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що позивач разом з дітьми зареєстровані за адресою колишнього чоловіка за адресою [ADDRESS], вони не встигли зареєструватися за фактичним місцем мешкання, оскільки ніхто не думав, що так швидко не стане головного квартиронаймача. Представник КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в який просили прийняти рішення згідно чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач 25.01.1997 року уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7). Від шлюбу мають трьох доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5, 8, 9). Позивач з доньками проживала та була зареєстрована за адресою колишнього чоловіка по вул. Столярова, 17 у м. Дніпропетровську (а.с. 4). Подружнє життя не склалося та в серпні 2013 року позивач разом з дітьми переїхала проживати за адресою своєї матері [ADDRESS], що підтверджується копією акта від 07.09.2014 року (а.с. 13). [INFO] [PERSON] - мати позивача, яка є головним квартиронаймачем, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Позивач сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 44-45, 60-61). Згідно листа КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Згода на реєстрацію відсутня. Позивач своєчасно не скористалась своїм правом, тому не має права проживання у спірній квартирі і безпідставно її займає (а.с. 12). Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 65 ЖК України встановлено, що наймач може в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки та підтримує з нею дружні стосунки. Їй відомо, що позивач більше року разом зі своїми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач переїхала до вказаної квартири ще за життя своєї матері, щоб доглядати за нею, а після її смерті залишилася проживати у її квартирі. Вона неодноразово заходила до квартири, коли ще була жива [PERSON], і та не висловлювала свого занедоволення щодо проживання позивачки з дітьми у квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачкою, а також знала покійну [PERSON], яка свого часу їй розповідала, що позивачка не живе з чоловіком. У літку 2013 року після того, як мати позивачки захворіла, остання з доньками переїхала до неї та доглядала за нею до моменту її смерті. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.15 постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач разом з дітьми, як члени сім'ї квартиронаймача [PERSON], за її згодою, вселилися до квартири [ADDRESS], проживали там разом протягом тривалого часу, вели спільне господарство, у зв'язку з чим у відповідності до ст. 65 ЖК України набули права користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved