Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

19 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив наступне. 17 лютого 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 5045940, за яким був застрахований транспортний засіб «Renault» д.р.н. [NUMBER] ( VIN -код [NUMBER] ). 13 квітня 2015 року на 20 км автодороги Київ-Чоп сталася ДТП за участю автомобіля «Renault» д.р.н. [NUMBER] (змінено на 18 [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля Seat Leon д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль Seat Leon д.р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. ДТП сталася з вини водія [PERSON] Страховик ПрАТ «УПСК» виплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 5519,21 грн. Враховуючи, що відповідач письмово не повідомив страховика про настання страхової події, то у ПрАТ «УПСК» виникло право вимоги в порядку регресу до відповідача про відшкодування завданої шкоди. 01 жовтня 2018 року між ПрАТ «УПСК» та позивачем було укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги відшкодування збитків в порядку регресу від відповідача. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5519,21 грн., та судові витрати. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 29 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття судом провадження у зазначеній справі, не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. 17 лютого 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 5045940, за яким був застрахований транспортний засіб «Renault» д.р.н. [NUMBER] ( VIN -код [NUMBER] ). 13 квітня 2015 року близько 15-00 години на 20 км автодороги Київ-Чоп у напрямку м.Київ водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault» д.р.н. [NUMBER] , в порушення п.13.1 Правил дорожнього руху в умовах інтенсивного дорожнього руху обрав небезпечну дистанцію до попутнього автомобіля Seat Leon д.р.н. [NUMBER] , що рухався попереду на тій же смузі руху, спричинивши після зупинки останнього в заторі наїзд на нього з закономірним пошкодженням транспортних засобів. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2015 року у справі № 200/9340/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Відповідно до страхового акту від 17.09.2015 року, платіжного доручення № 1560 від 16.10.2015 року ПрАТ «УПСК» сплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 5519,21 грн. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. З матеріалів справи, а саме з претензії від 26.05.2017 року, направленої страховиком на ім`я [PERSON] , вбачається, що останній не повідомив страховика у встановлений законом строк про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що до страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право регресної вимоги до відповідача у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування, тобто 5519,21 грн. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 01 жовтня 2018 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] було укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги за укладеними договорами страхування згідно реєстру прав вимог, який є додатком № 1 до договору. Як вбачається з Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги від 01.10.2018 року, позивач отримав право вимоги до боржника [PERSON] за договором страхування № АІ/5045940 від 17.02.2015 року. Відповідно до п. 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 ЦПК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не надав суду доказів щодо спростування розміру збитків, а також доказів, що вказана сума була ним сплачена позивачу або ж страховику. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved