Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

19.03.2014р. до Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з 05.12.2012р. сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано Савранським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №83. За час сумісного проживання у позивача та відповідачки народилась донька [PERSON], [INFO].н.. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені з кінця 2013р.. Спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю у сторін не виникає. Спільне життя сторін не склалось ще до народження дитини. За весь час проживання у сторін виникали суперечки і сварки причиною яких є зловживання спиртних напоїв з боку відповідача. Причиною припинення шлюбних відносин стала несумісність характерів, різні погляди на життя, небажання рахуватись з думкою один одного. Позивачка вказує, що примирення між сторонами є неможливим оскільки їх сумісне проживання може зашкодити спокійному життю дитини. [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності (а. с. 13). [PERSON] 23.04.2014 року в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 14). У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення сторони не здійснюють. Причиною припинення шлюбних стосунків стало не знаходження спільної мови в повсякденному житті із-за їх несумісних характерів, зловживання відповідачем спиртними напоями. Шлюб носить формальний характер та порушує інтереси позивачки, а подальше сумісне проживання може зашкодити спою спільної дитини. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але сторони не мають наміру зберегти шлюб, в даний час шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про зміну прізвища на дошлюбне «[PERSON]», відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивачки про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею, то суд дійшов висновку, що вона є обґрунтованою та не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки забезпечить її повноцінний розвиток та виховання, тому її необхідно задовольнити. Позов відповідачем визнаний в повному обсязі, визнання позову не суперечить інтересам сторін та інших осіб. Крім того, з урахуванням того, що відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати, сума яких підтверджується квитанціями (а. с. 1-2). На підставі викладеного,

Outcome: approved