Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

17 січня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. Під час сумісного проживання однією сім`єю, у сторін народилася дитина [PERSON] . На даний час їхня сім`я фактично розпалася, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить її в скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій зазначила, що вона просить розглянути справу у її відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Явка позивача не є обов`язковою, адже згідно ст. 279 ЦПК України суд може розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У судові засідання відповідач не з`явився з невідомих причин, хоча своєчасно та належним чином сповіщався про час і місце їх проведення, що підтверджується поштовими конвертами, які направлялися за місцем реєстрації відповідача, та повернулися до суду з відмітками «не вручено за закінченням терміну зберігання». Відзиву, пояснень щодо позову чи будь-яких заяв та доказів відповідач суду не надав. Частина 7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси, судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленим про судові засідання. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, які були розірвані на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2016. Під час розірвання шлюбу позивач вирішила відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується ксерокопією рішення суду, яке набрало законної сили 11.06.2016 (а.с. 7). Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 25.04.2017 року Куп`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, довідкою про реєстрацію місця проживання №27 від 14.05.2019, довідкою №504 про склад сім`ї, виданою секретарем Лісностінківської сільської ради Куп`янського району Харківської області (а.с. 2-3, 6). Відносно особи відповідача по матеріалам справи судом було встановлено, що він зареєстрований з 04.12.2014 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Відповідно до абз. 3 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. В силу ст.ст. 191, 201 СК України аліменти слід присудити з дня подання позовної заяви, тобто з 17 січня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача.

Outcome: approved