Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

17 липня 2018 року на адресу суд надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2017 року померла її матір [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10. Іншими спадкоємцями є треті особи у справі [PERSON], [PERSON]. З даних Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що на підставі ухвали Луцького міського суду від 03 березня 1999 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс» про відшкодування збитків та моральної шкоди, в якості забезпечення позовних вимог накладено арешт на спірний будинок. Позивач зазначає, що спірний будинок ніколи не належав [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс», а воно лише було зареєстрованому у ньому як юридична особа. Посилаючись на вищевикладене, а також на порушення своїх прав як співвласника будинку, позивач з посиланням на приписи ст.321 ЦК України просить суд зняти арешт за реєстраційним номером 6721067 внесеним [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Луцького міського суду від 04 березня 1999 року на майно, а саме на майновий комплекс за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10. Позивач у судове засідання не прибула, однак її представник подала на адресу суду заяву про слухання справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, відзиву на позов не подав, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс» у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Треті особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Волинській області, у письмових заявах просять суд слухати справу за їх відсутності. Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора своїх пояснень щодо позову не надала. У звязку з тим, що відповідачі письмових відзивів на позов не надавали, а в судове засідання не прибули, суд вважає за можливим на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 1991 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 жовтня 1991 року, які видані державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10. 13 листопада 2017 року [PERSON] померла. Як слідує з матеріалів спадкової справи та сторонами не заперечується, позивач у справі [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], третя особа [PERSON] - її сином, третя особа [PERSON] її онукою (дочкою позивача). За час свого життя спадкодавець [PERSON] склала декілька заповітів: 1) від 23 вересня 1992 року, відповідно до якого спадкодавець заповіла спірний будинок [PERSON] (12/25 частин) та [PERSON] (13/25 частин); 2) від 06 березня 2014 року, відповідно до якого спадкодавець заповіла спірний будинок [PERSON]Я (12/25 частин) та [PERSON] (13/25 частин); 3) від 09 грудня 2015 року, відповідно до якого спадкоємець заповіла 57/100 частки спірного будинку [PERSON] Як слідує з матеріалів справи, а також даних автоматизованої системи діловодства Луцького міськрайонного суду Волинської області, наразі між сторонами існує спір стосовно визнання недійсним заповіту від 09 грудня 2015 року (цивільна справа №161/7154/17), який судом наразі не вирішений. З даних Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна слідує, що в ньому міститься архівний запис №6721067 який внесений [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Луцького міського суду від 04 березня 1999 року №3836, про накладення арешту на цілісний майновий комплекс за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Каштанова, 10, який належить ТОВ «Трансбудсервіс». З наявної у матеріалах справи ухвали від 03 березня 1999 року слідує, що судом вирішено задовольнити частково заяву [PERSON] Заборонено ТОВ «Трансбудсервіс» проводити відчуження належного товариству майна. Накладено арешт на майно [PERSON], який проживає у [INFO]. При цьому вказана ухвала містить дописку від руки «весь майновий комплекс м. Луцьк вул. Каштанова, 10» яка належним чином не застережена. В подальшому, згідно матеріалів цивільної справи в межах якої винесена ухвала від 03 березня 1999 року, позов [PERSON], [PERSON] до малого підприємства «Трансбудсервіс», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з МП «Трансбудсервіс» на користь [PERSON] 3\~000,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто з МП «Трансбудсервіс» на користь [PERSON] 8\~894,28 грн. матеріальної шкоди, 2000,00 грн. моральної шкоди, 450,00 грн. за надання юридичної допомоги, 73,20 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено. Питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішувалося. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). У розглядуваному випадку позивач предявила позовні вимоги до належних відповідачів у справі, а саме до особи, в інтересах якої накладено арешт на майно - [PERSON], а також боржника ТзОВ «Трансбудсервіс». Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому у статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розглядуваному випадку, на думку суду, накладений ухвалою суду від 03 березня 1999 року арешт втратив свою актуальність, оскільки спір між ТзОВ «Трансбудсервіс» та [PERSON] був вирішений судом. Крім того, в ухвалі суду від 03 березня 1999 року не вказано про накладення арешту саме на житловий будинок за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10, а здійснений від руки на примірнику ухвали дописка «весь майновий комплекс м. Луцьк вул. Каштанова, 10» належним чином не застережена складом суду, який прийняв відповідну ухвалу. Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази належності спірного будинку на праві власності ТзОВ «Трансбудсервіс», оскільки як слідує зі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 1991 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 жовтня 1991 року, які видані державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори, вказаний будинок за життя належав [PERSON] і наразі знаходиться в процесі оформлення спадщини позивачем та третіми особами з її боку, які є дітьми померлої. Суд також враховує, що позивач у справі має законний інтерес щодо зняття арешту з майна, оскільки вона є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом в обсязі обовязкової частки для непрацездатної особи, тобто в незалежності від вирішення судового спору у цивільній справі №161/7154/17, вказана особа набуде право спільної власності на будинок разом з іншими спадкоємцями. Виходячи з наведених мотивів та підстав, суд дійшов висновку, що є всі наявні підстави для зняття арешту зі спірного будинку, тобто для задоволення позову.

Outcome: approved