Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

17 квітня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (далі по тексту - ТОВ «ШП «Харківенергоремонт») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з теплопостачання, що виникла у період з 01.10.2016р. по 31.03.2019р. у розмірі 19173 грн 14 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач, всупереч нормам ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (зі змінами та доповненнями) та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не виконує зобов`язання по оплаті послуг теплопостачання. В свою чергу відповідач надав відзив, за змістом якого заперечуючи проти позову, пояснив, що послуги з теплопостачання він не отримує, оскільки ще в 2008 року здійснив відключення від централізованого опалення, у зв`язку з чим з кінця 2008 року позивачем було припинено нарахування плати за послуги, однак у 2016 році йому знову почали надходити платіжні документи. За переконанням відповідача, відключення його квартири від системи централізованого опалення, а також відсутність будь-яких договірних зобов`язань з позивачем щодо надання послуг з теплопостачання\~ свідчать про відсутність у нього обов`язку перед позивачем по сплаті таких. В свою чергу позивач звернувся з відповіддю на відзив, за змістом якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та додатково зазначив, що відповідачем не був дотриманий порядок відключення від системи централізованого опалення, а тому таке відключення є самовільним та не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. При цьому, позивач зауважує, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, до того ж сам відповідач проігнорував пропозицію позивача укласти такий договір. Також 13.07.2020р. позивачем надані пояснення, за змістом яких висвітлені підстави для нарахування відповідачу з 2016 року плати за послуги з теплопостачання. Як зазначає позивач, така потреба виникла у зв`язку з встановленням у 2016 році у житловому будинку, в якому розташована квартира відповідача, приладів обліку споживання теплової енергії, що призвело до зміни методики розрахунку кількості спожитої теплової енергії. А саме, відповідно до такої методики, за самовільно від`єднаних споживачів тягар оплати фактично був би перекладений на інших споживачів, що є неприпустимим. Аби запобігти порушенню прав третіх осіб, відповідачу, який самовільно здійснив відключення від системи централізованого опалення, було поновлено нарахування плати за послуги, про що останнього повідомлено письмово.\~ У судовому засіданні представник позивача вимоги позову з підтримав з підстав, викладених за змістом його заяв по суті справи. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на обставини, зазначені в його заявах по суті справи. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» рішенням виконкому Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006 року визначене виконавцем послуг з централізованого теплопостачання для опалення та підігріву питної води. Також рішенням виконкому Шосткинської міської ради за № 38 від 31.01.2011 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 792 від 27.06.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг № 1171 від 30.03.2015р., № 1101 від 09.06.2016р., №1536 від 28.12.2017р., №1777 від 10.12.2018р. та №143 від 05.02.2019р. були встановлені тарифи на послуги теплопостачання. Судом встановлено, що відповідач у справі є споживачем послуг позивача з огляду на наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Право власності набув 02.06.2008р. /а.с. 9/. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник квартири зобов`язаний сплачувати комунальні послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору та інших правочинів, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України\~ від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час існування\~ спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (в редакції, чинній на час існування\~ спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (в редакції, чинній на час існування\~ спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В свою чергу, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (далі Правила № 630) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові №6-2951цс/15 від 20 квітня 2016 року, аналогічним висновком в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. При цьому, зважаючи на наявний у матеріалах справи акт від 02.09.2008р. про те, що у квартирі, належній відповідачу, здійснено відключення опалювальних приладів від\~ стояків системи централізованого опалення, беручи до уваги відповідні доводи відповідача в цій частині, суд вважає за необхідне надати правову оцінку цій обставині та, передусім, у цьому контексті звернути увагу відповідача на те, що таке відключення проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому не тягне за собою звільнення від обов`язку оплачувати послуги з централізованого теплопостачання. Вказані висновки суду обґрунтовуються наступним. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів на час проведення такого відключення було врегульовано Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. № 4 (далі - Порядок № 4), який втратив чинність лише 17.09.2019р. Цим порядком була визначена процедура відключення від мереж централізованого опалення, яка передбачала отримання дозволу постійно діючої комісії\~ для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (далі - Комісія), безпосередньо відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, складання по закінченню таких робіт акту та затвердження його Комісією. За приписами п. 2.7 Порядку № 4 лише після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони мали переглядати умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. При цьому, як роз`яснено в листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 3295/15/61-15 від 08.04.2015р. саме дата протоколу Комісії про затвердження відповідного акту є датою відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Разом з тим, відповідачем, на підтвердження правомірності відключення ним квартири від системи централізованого опалення, такий акт суду не наданий та в матеріалах справи він відсутній. Згаданий вище акт від 02 вересня 2008 року не підтверджує правомірності дій відповідача, оскільки такий не затверджений Комісією, цей документ не складений за наслідком закінчення робіт з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП, а лише підтверджує факт обстеження опалювального об`єкту надавачем послуг, що не відповідає приписам Порядку №4. Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019р. № 169\~ на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки набрав чинності 17.09.2019р., тобто після періоду, за який утворилася заборгованість,\~ а в силу приписів ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується лише до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.\~\~\~ Вказані вище обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач відключився від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченого законодавством, тобто самовільно. В свою чергу самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 11.11.2015р. №6-1706цс15 та від 26.09.2012р. № 6-95цс12. При цьому, враховуючи, що підстав, зокрема акту, затвердженого Комісією, для припинення відповідних нарахувань, не встановлено, суд вважає, що підведення централізованого опалення до стояка квартири відповідача у спірний період свідчить про надання послуг позивачем. Таким чином, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем у справі виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - по наданню послуг у строк та належної якості, а у відповідача - по оплаті цих послуг та можливості оспорювати їх якість та ціну. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На думку суду, наявність та загальний розмір заявленої до стягнення заборгованості у сумі 19173 грн 14 коп. витікає зі змісту правовідносин, які виникли між сторонами, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved