Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

18.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності від 19.06.1998року. У 2017 році при зверненні до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], йому стало відомо, що на вищезгадану квартиру накладено арешт 01.02.2008 року за заявою Полонського районного відділу державної виконавчої служби в ході виконання судового рішення. Власник квартири № 4 будинку № 251 зазначений [PERSON]- боржник за цивільним позовом [PERSON] [PERSON] є власником квартири №14 по вул. Академіка Герасимчука м. Полонного. При зверненні до виконавчої служби про зняття арешту, було відмовлено у звязку з тим, що виконавчий лист у них на виконанні уже не перебуває, тому позбавленні можливості це зробити. .Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31 жовтня 2018 року за клопотанням позивача ухвалою залучено в якості відповідача [PERSON] та замінено Полонський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. У судове засідання сторони не зявилися, від позивача [PERSON], третьої особи Полонського РДВС надійшли клопотання про проведення розгляду справи без їх участі. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] належним чином повідомленні про час і місце слухання справи, до суду не зявилися причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] іншими її співвласниками є покійна мама позивача [PERSON] та батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.06.1998року, зареєстроване в БТІ №4168 (а.с.7) 28.10.2018 року померла мати позивача [PERSON]М.(а.с.9) При зверненні до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини на частину квартири після смерті матері [PERSON], позивачу було усно відмовлено у звязку з тим, що ухвалою Полонського районного суду від 11 травня 1999 року на квартиру накладено арешт для забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. (а.с.16) Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON] заборона на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.10) Як вбачається із договору дарування квартири від 15.03.2009 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.14). Як встановлено матеріалами справи, позивач та члени його сім'ї не були боржниками у виконавчому провадженні, згідного якого внесено обтяження №6511519, а відтак накладення арешту на їх квартиру є протиправним та порушує право власності охоронюване законом. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. З огляду на вказане вище, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності та звільнення належного йому та членам його сімї майна з-під арешту, оскільки, він накладений державним виконавцем помилково за відсутності правових підстав. Крім того, подальша заборона на відчуження квартири призведе до порушення права позивача та його сімї, як співвласників, розпоряджатися нею, а відтак порушить їх право власності, що є непропорційним заходом спрямовуваним на досягнення легітимної мети та співмірним з нею.

Outcome: approved