Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

19.03.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивачі просять суд визнати за кожним із них, право власності на ? частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після померлого [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON], який був рідним батьком позивачів і який за життя склав заповіт на їхню користь. На момент смерті, [PERSON] належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, проте право власності померлого на цей будинок, зареєстровано не було. 14.03.2014 року спадкоємці звернулися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину, проте їм було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів про належність майна померлому. Отримати свідоцтво про право власності особи, після її смерті не можливо, що унеможливлює успадкування майна в позасудовому порядку. Тому позивачі звернулися до суду. Позивачі чи їхній представник в судове засідання не з'явилися. При цьому від представника позивачів надійшла заява, в якій він просить суд справу розглядати без його участі, зазначивши, що підтримує позов і не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте від відповідача надійшла заява, в якій вони просять суд розглядати справу без його участі. Позиція щодо позову, в заяві не висловлена. Третя особа також надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що при вирішенні справи, покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.11) Відповідно до заповіту посвідченого 30.11.2007 року, спадкоємцями май на померлого є [PERSON] та [PERSON] Заповідач заповів останнім усе належне йому на день смерті майно, в рівних частинах. (а.с. 12) З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці звернулися до нотаріуса в передбачений законом строк, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину їм було відмовлено на підставі п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. (а.с. 21-23) Позивачі зазначають, що до складу спадкового майна входить житловий будинок, з господарсько-побутовими будівлями, розташований в [ADDRESS]. До матеріалів справи долучено технічний паспорт, виготовлений на замовлення позивачів, власник майна в якому не зазначений. В техпаспорті відсутні відмітки про самочинне будівництво. (а.с. 16-19) Згідно довідки виданої Голобородьківською сільською радою 10.02.2014 року, вищевказаний будинок, станом на 01.07.1990 року, відносився до робочого двору і належав [PERSON], який помер [INFO]. Відомості надано сільською радою, на підставі даних погосподарської книги. (а.с. 13) Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки від 06.06.2012 року, [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований [ADDRESS] з 12.12.1979 року і по день смерті. (а.с. 14) Згідно довідки ПП БТІ «Інвентаризатор» від 27.01.2014 року, реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS], станом на 31.12.2012 року не проводилась. (а.с. 15) Таким чином, право власності на будинок, що відносився до робочого двору і рахувався по сільській раді за власником [PERSON] - зареєстровано не було і правовстановлюючий документ на нього не видавався. Відповідно до ст. 124 ЦК Української СРС, що була чинною станом на 01.07.1990 року, у власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, що ґрунтується виключно на особистій праці членів господарства, крім майна, зазначеного в статті 120 цього Кодексу, може бути робоча худоба і сільськогосподарський реманент, необхідні для обробітку ділянки землі, відведеної в користування цим громадянам. Майно господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, зазначене у частині першій цієї статті, належить їм на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). До відносин сумісної власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, застосовуються правила статей 121-126 цього Кодексу. В особистій власності окремих членів господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, не може бути майно, зазначене в частині першій цієї статті. Зазначені у статті, положення статей 120-126 ЦК Української СРС, регулюють питання майна колгоспних дворів. Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Будучи єдиним членом робочого двору, [PERSON] є його одноосібним власником, виходячи з того, що станом на 01.07.1990 року частка в майні ним втрачена не була. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що будинок, розташований [ADDRESS] Карлівського району, належав за життя [PERSON] Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину - є обґрунтованою, оскільки правовстановлюючі документи на будинок, за життя [PERSON], виготовлені не були. Позивачі є єдиними спадкоємцями майна померлого [PERSON], виходячи з постанови нотаріуса, і мають право успадкувати будинок, що належав померлому. Виходячи із заповіту та положень ч. 1 ст. 1278 ЦК - частки спадкоємців є рівними. Враховуючи, що вирішити питання успадкування майна в позасудовому порядку не можливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON], право власності на ? частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], - за кожним, в порядку спадкування за заповітом, після померлого [PERSON]

Outcome: approved