overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

17 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві посилалася на те, що 25.09.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Син проживає та знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач жодної допомоги на утримання сина не надає. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечує. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.09.2013 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2013 року, актовий запис №1396 (а.с.3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.2014 року, актовий запис №1352 (а.с.4). На даний час сторони проживають окремо. Син проживає та знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина та дружини не надає. На підставі вище викладеного, проходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

17 травня 2016 року позивач звернувся в суд до [PERSON] та [PERSON] з позовом, в якому просить стягнути на його користь 20000 грн. моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 26.08.2015 р. в інтересах [PERSON] - [PERSON] отримала від позивача за попереднім договором про купівлю-продаж квартири 13000грн в рахунок оплати за майбутнє житло, але покупка квартири не відбулась з вини відповідача, що спричинило позивачу зайві хвилювання, погіршило стан його здоров'я, завдало моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив про їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. При цьому направили до суду письмові заперечення на позов, в яких заперечували проти задоволення позову. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26.08.2015р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], яка діяла від імені відповідача [PERSON], досягли домовленості про майбутнє укладення договору відчуження/дарування 9/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: вул.Громадянська,45, м.Миколаїв, що належить відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, про що було укладено попередній договір №0583/15. Згідно п.3 вказаного договору на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, покупець [PERSON] передав, а [PERSON] отримала зобовязальний платіж - грошову суму 13000грн. Згідно з п.5 попереднього договору нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу повинно було відбутися не пізніше 19.09.2015р. Проте в обумовлений строк правочин сторони не вчинили. У даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Укладеним між сторонами договором не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, як не передбачено таке відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги заявлені [PERSON] необґрунтовані та у їх задоволені слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

17 травня 2016 року позивач, звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON], яка померла 05.12.2008. Після її смерті залишилася спадщина у виді житлового будинку та земельної ділянки розташованої за адресою: Дніпропетровська область, вул. Арзамаська, буд. 11 і позивач є спадкоємцем за законом. В звязку з тим, що позивач фактично прийняв спадщину, мешкав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, доглядав матір, здійснив поховання, після її смерті продовжує мешкати у будинку, який є спадковим майном, опікується ним, сплачує комунальні платежі, помилково вважав, що подавати заяву до нотаріусу необхідно після спливу 6 місяців з дня смерті матері, тому пропустив встановлений законом строк у 6 місяців для подання заяви про прийняття спадщини та змушений звертатися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та згода з позовними вимогами. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, у судовому засіданні були встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матірю позивача [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть 05.12.2008 [PERSON] померла (а.с.7). Так як, після смерті матері відкрилась спадщина, позивач [PERSON]О, звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 6). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази, досліджені в судовому засіданні, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином. Відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги той факт, що [PERSON] пропустив встановлений законом строк з поважної причини, оскільки він є юридично необізнаною особою та не знав, що повинен подати заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк. Суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визначити позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини один місяць з моменту набрання законної сили рішенням суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

17 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 22.02.2007 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітніх дітей доньок [PERSON], яка народилась 23 квітня 2007 року, [PERSON], яка народилась 05 вересня 2008 року, сина - [PERSON], який народився 26 березня 2014 року, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з листопада 2015 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втрати почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сімї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримавїла в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

17 травня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року, актовий запис № 300, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем, відшкодувавши з відповідача на її користь половину понесених судових витрат. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 10). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце його проведення (а.с. 12).За таких обставин з письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. . Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 18 липня 2009 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого мають неповнолітню дочку - [PERSON], 25 грудня 2009 народження (а.с. 4). З січня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння. Наявності спору про спільне майно між сторонами не встановлено. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору, у розмірі 275, 60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

17 травня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 1997 року, актовий запис № 66, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 16). Відповідач у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачкою (а.с. 17). З*ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 26 лютого 1997 року зареєстрували шлюб (а.с. 7), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

17 травня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2011 року, актовий запис № 68, від якого неповнолітніх дітей не мають. З травня 2014 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та постійно виникаючими сварками. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце його проведення (а.с. 15).За таких обставин з письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 21 червня 2011 року зареєстрували шлюб (а.с. 5), від якого неповнолітніх дітей не мають. З травня 2014 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та постійно виникаючими сварками у звязку з різними характерами. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

17 травня 2016 року позивачка звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку, [PERSON], 11.05. [INFO], яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і по час припинення дочкою навчання. Сторони в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка свій позов підтримала, відповідач позов визнав, третя особа просила позов задоволити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 05 травня 2015 року (а.с.5) . Від шлюбу мають повнолітню дочку, [PERSON], [INFO] (а.с.9). Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з позивачкою і знаходиться на її утриманні. На даний момент [PERSON]С, є студенткою 1 курсу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності на денній формі навчання, що підтверджується довідкою від 11.09.2015 року № 01431/2 . Термін закінчення навчального закладу - червень 2019 року (а.с.6). [PERSON], як і раніше буде знаходитися на утриманні позивачки, так як у зв'язку з навчанням на денному відділенні самостійного заробітку чи іншого доходу не має. Позивачка сама матеріально забезпечувати дочку не має можливості, відповідач добровільно допомогу не надає. Наведене свідчить, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу виплати аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України, згідно з якими, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку платника аліментів. Встановлено, що відповідач має можливість і погоджується надавати таку матеріальну допомогу. Обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти, судом не встановлено. Позивачка має право на звернення до суду, оскільки дочка знаходиться на її утриманні. Розмір аліментів з врахуванням усіх обставин необхідно встановити в розмірі 1/4 частин заробітку (доходу) відповідача щомісячно у звязку зі згодою останнього на такий розмір. Оскільки відповідач відмовляється добровільно виконувати свій обовязок, то порушене право дочки на отримання матеріальної допомоги від батька підлягає захисту шляхом задоволення позову у судовому порядку. В разі припинення навчання право на утримання припиняється. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

17 травня 2016 року позивач подала до суду позовну заяву про розірвання договорів оренди землі обгрунтовуючи її тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі №6 від 01.09.2010, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Софіївському районі 24.05.2011, про що у державному реєстрі земель вчинено запис №122528664000237. Згідно договору оренди землі №6 від 01.09.2010 позивачем передано відповідачу в строкове платне користування терміном на 10 (десять) років з 01.09.2010 по 01.09.2020 земельна ділянка загальною площею 8,030 гектарів, яка розташована на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та належить мені відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ДП СФ №00533, виданого 10.10.2002р. При цьому, після укладання договору та його реєстрації, відповідач в порушення п. 41 вище згаданого договору не надав позивачу один екземпляр договору з додатками (план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, акт визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі обєкта оренди), які є невідємною частиною договору, чим порушив умови договору. Пунктом 9 договору оренди землі №6 від 01.09.2010 передбачено, що орендна плата сплачується орендарем кожного року в грошовій формі в розмірі 2674,94 грн., а п. 11 даного договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. В порушення вище згаданого пункту 11 договору оренди землі, відповідач протягом 2010-2015рр. здійснював виплату суми орендної плати без індексів інфляції. Крім того, виплату орендної плати за 2014 рік, відповідач здійснив у вересні 2015 року, а коли позивач на платіжному документі про отримання орендної плати зазначила дату отримання коштів, представник відповідача почав її сварити, що цього не треба робити. Отже, розрахунки, які провів відповідач за оренду землі за 2010-2015рр, не відповідають умовам договору і порушують її права і інтереси. Все своє життя позивач жила і працювала в селі, зараз перебуває на пенсії, а враховуючи маленький розмір пенсії, на який не можливо прожити (купувати продукти харчування, ліки, які на сьогоднішній день дуже подорожчали) позивач змушена займатись вирощуванням овочів на городі та утриманням худоби та птиці для прожитку. Розірвання договору необхідне для того, щоб самостійно її обробляти, як власнику даної земельної ділянки. 26 серпня 2015 року,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

17 травня 2017 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005 року. Від даного шлюбу вони мають двох дочок [PERSON] та [PERSON], [INFO]. З березня 2017 року відповідач проживає окремо від сім'ї. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку забезпечувати своїх дітей, що стало причиною звернення до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але звернулаcя із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але звернувся із заявою, в якій зазначив, що позов визнає повністю та просив розглянути справу без його участі (а.с.19). Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Outcome: approved