Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

19.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача та просив визнати за ним право власності на квартиру в порядку спадкування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за позивачем право власності на вищезазначену квартиру. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON], у віці 93 років, про що в книзі реєстрації смерті 26 березня 2013 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть за [NUMBER] від 26 березня 2013 року, видане відділом реєстрації смерті у м. Києві. Посилається, що за життя [PERSON] на праві власності належала 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також [PERSON] належить ще 1/3 частини цієї квартири, що була отримана нею в порядку спадкування після смерті її чоловіка- [PERSON], проте державна реєстрація права власності на дану частку здійснена не була. Зазначає, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 30/2014. Також, позивач зазначає, що він звернувся до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову. Крім того, в судовому засіданні позивач зазначив, що видача свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] неможливо , т.я. остання не здійснила дій щодо реєстрації права власності на 1/3 частини цієї квартири, що була отримана нею в порядку спадкування після смерті її чоловіка- [PERSON]. В судовому засідання позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свої письмові пояснення, в яких просить розглядати справу у відсутності представника Київської міської ради та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, надіслав до суду свої письмові пояснення в яких просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. Вислухавши думку позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явилися, на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема, свідоцтвом про народження від 02.12.1948 року, свідоцтвом про одруження від 30 10.1947 року (а.с.18-19). Також встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на праві власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1998 року [NUMBER] (а.с.24). Після смерті [PERSON], його право власності на 1/3 частину квартири перейшло до дружини - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. та зареєстроване в реєстрі за № 2-1244 від 05.06.2003 року (а.с.10). 09.03.2006 року [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла належну їй на праві власності квартиру під [ADDRESS] [PERSON] (а.с.16). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.17). Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 30/2014 (а.с.57-67). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері, [PERSON], померлої [INFO]. Підставою відмови стало те, що [PERSON] не може підтвердити свої родинні відносини з померлою (а.с.11). Крім того встановлено, що державної реєстрації права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS],що успадковано [PERSON] після смерті її чоловіка, останньою здійснено не було. За таких обставин вбачається, що видача свідоцтва про право власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] є неможливим. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З поданих матеріалів справи вбачається, що позивач належить до спадкоємців за заповітом. Разом з тим, на час складання заповіту [PERSON], останній належало право власності не на всю квартиру за адресою: [ADDRESS], а на 2/3 частини квартири. Ще 1/3 частин квартири належала [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягають частковому задоволенню, а саме визнанню за [PERSON] права власності на 2/3 частини даної квартири, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині зобов'язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за позивачем право власності на вищезазначену квартиру, оскільки дана вимога, по-перше, пред'явлена до особи, яка залучена до участі у справі як третя особа, а не як відповідач, а по-друге, дана вимога не містить вимог про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial