Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

18 березня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Карнаух Т.В. звернулась до суду з вказаним позовом та просила стягнути на користь позивача, в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві в сумі 420 000 грн В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. Так, 07 лютого 1988 року о 10 годин 10 хвилин, на шахті «Гвардійська» РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда» - правонаступник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» під час виконання своїх трудових обов`язків заступника начальника дільниці №2 був смертельно травмований батько Позивача - [PERSON] . На підприємстві було проведено розслідування нещасного випадку, про що було складено акт про нещасний випадок форми Н-1 №16 від 08.02.1988. Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: він у віці 6 років залишився без батьківської допомоги, не мав батьківського піклування, відчував нестачу любові. Позивача постійно пригнічує думка про батька, що негативно позначається на психічному стані. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 13 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «КЗРК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, на його думку позивач необґрунтовано посилається на норми ст.440 та ст.456 Цивільного кодексу УССР, а також на норми ЗУ « Про охорону праці» який був прийнятий 14.10.1992 року та набув чинності з 24.11.1992 року, тобто після нещасного випадку, який стався 07 лютого 1988 року. Натомість положеннями чинного законодавства не було передбачено відшкодування моральної шкоди завданої смертю на виробництві членам сім`ї загиблого. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріли справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом РАГСу м. Кривий Ріг, 08 лютого 1988 року, актовий запис №130, [PERSON] помер [INFO] у віці 34 років, причина смерті: механічна асфіксія при здавлені груднини та живота. Згідно акту про нещасний випадок №16 від 08.02.1988 року, на шахті «Гвардійська» РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда» з заступником начальника дільниці №2 [PERSON] стався нещасний випадок, раптове самообвалення руди, якою засипало останнього. Причиною нещасного випадку стало мовою оригіналу: « 1.Установка с опасного места накладного заряда для ликвидации затвора в выпускной дучке. 2.Неуовлетворительная технологическая дисциплина среди инженерно-технически работников шахты». Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Спори щодо відшкодування моральної шкоди повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення, відповідно до якого спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105 повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Тобто, нещасний випадок на підприємстві стався 07 лютого 1988 року, а тому зазначені правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу, в редакції 1963 року, яка, не передбачала права на відшкодування моральної шкоди. Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України» від 24.12.1999 року набрала чинності з 24.12.1999 року. До набрання чинності зазначеної норми правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996 року №34)., тобто також після дати нещасного випадку. Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 1 липня 1993 року. Закон України «Про охорону праці» введено в дію з 1992 року. Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робочим та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затверджених Постановою Радою Міністрів СРСР №690 від 03.07.1984 року, які були чинні станом на 07.02.1988 року, не передбачало положень про відшкодування моральної шкоди роботодавцем членам сім`ї загиблого. Таким чином, нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі і ст. 237-1 КЗпП України, застосовані до спірних відносин бути не можуть, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі і позовні вимоги. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що на момент нещасного випадку, були відсутні акти цивільного законодавства, які б регулювали сферу даних правовідносини, у зв`язку із цим вимоги останнього про відшкодування моральної шкоди завданої смертю працівника на виробництві не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 п.3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрати, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). На підставі ст. ст. 3, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed