Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

18 червня 2021р. заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог зазначає те, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . 16 березня 1963 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] було змінено на [PERSON] . 04 грудня 1984 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування. Відповідно до п. 1 даного Договору, [PERSON] подарувала своєму сину - [PERSON] 2/9 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, розміром 601,30 кв.м та складається в цілому з чотирьох кімнат, житловою площею 59,60 кв.м та трьох кухонь. Зазначена частина жилого будинку належить дарителю гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 16 серпня 1983 року з реєстром № 3280, зареєстрованого у Львівському міському бюро технічної інвентаризації за № 2552. [PERSON] , як зазначалось вище є власником частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , однак не може в повній мірі розпоряджатися своєю часткою будинку, оскільки не може зареєструвати право власності на відповідну частину у державних органах влади. Так, 21 грудня 2020 року він, як заявник звернувся в Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради з відповідною заявою про реєстрацію права власності належної йому частини жилого будинку. Однак, 29 грудня 2020 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки у поданих документах була розбіжність між поданою заявою та договором щодо прізвища, ім`я, по батькові заявника. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд заяви у його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи Балюєв С. не з`явився, подав до суду заяву, про відкладення розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що В обґрунтування своїх вимог зазначає те, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 січня 1964 року. 16 березня 1963 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] було змінено на [PERSON] , що підтверджується відміткою у паспорті гр. [PERSON] та свідоцтвом про одруження. 04 грудня 1984 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування. Відповідно до п. 1 даного Договору, [PERSON] подарувала своєму сину - [PERSON] 2/9 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, розміром 601,30 кв.м та складається в цілому з чотирьох кімнат, житловою площею 59,60 кв.м та трьох кухонь. Зазначена частина жилого будинку належить дарителю гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 16 серпня 1983 року з реєстром № 3280, зареєстрованого у Львівському міському бюро технічної інвентаризації за № 2552. [PERSON] , як зазначалось вище є власником частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , однак не може в повній мірі розпоряджатися своєю часткою будинку, оскільки не може зареєструвати право власності на відповідну частину у державних органах влади. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 7 Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved