Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась із позовом до публічного акціонерного товариства «Харківмськгаз» в якому зазначила, що є власником квартири в м. Харкові, сумлінно, протягом трьох років сплачує кошти за газопостачання, проте не має змоги укласти з відповідачем договір на постачання газу. Передумовою укладанню договору відповідач в усній та письмовій формах висуває вимогу щодо сплати заборгованості за спожитий газ в сумі 1093,35 грн. З боргом вона не згодна, тому що за ним сплив строк позовної давності. Просить суд визнати заборгованість безнадійною та зобовязати відповідача її списати. У судовому засіданні позивач наполягаючи на задоволенні позову додатково пояснила, що необхідність звернення в суд обумовлена її небажанням при укладенні договору брати на себе зобовязання з погашення боргу строк позовної давності за яким минув, а відповідач без указівки про борг або його реструктуризації відмовляється укладати договір на постачання газу. У підготовчій частині судового розгляду справи представник відповідача позовні вимоги не визнала, а у подальшому в письмовій заяві просила справу розглянути за своєї відсутності. Суд встановив такі факти й відповідні їм правовідносини. [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] є споживачем газу, який обліковується в ПАТ «Харківміськгаз» на лицьовому рахунку №50/5/7010. 21 січня 2013 року Київським районним судом м. Харкова видано, а 13 березня 2015 року скасовано судовий наказ про стягнення боргу з [PERSON] Згідно акту від 11 листопада 2013 року квартира споживача [PERSON] відключена від газопостачання внаслідок пошкодження зовнішньої оболонки газового шланга та наявності заборгованості з оплати газу в сумі 1122,41 грн. За розрахунками ПАТ «Харківміськгаз», викладеними в листах від 16.02.15 №11, виписки з лицьового рахунку , станом на 2013 рік за [PERSON] рахується заборгованість за спожитий газ в сумі 1122,41 грн. Із досліджених у судовому засіданні листах направлених позивачем відповідачу й навпаки слідує, що сторони декларували наміри укласти договір про надання послуг з газопостачання, утім не домовились. Серед іншого спірною є сума заборгованості, яка в проекті договору, виданого [PERSON], зазначена як 1093,35 грн. станом на 06.11.13 року. Узагальнюючи досліджені у судовому засіданні докази та пояснення позивача та представника відповідача суд дійшов до висновку, що фактично між сторонами виник спір щодо укладання договору про надання послуг з газопостачання між ПАТ «Харківміськгаз» та [PERSON] Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України Про житлово-комунальні послуги (далі - Закон). У статті 19 Закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з частиною третьою статті 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавцем відповідно до Закону є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року № 938.\~ Положеннями Закону України Про житлово-комунальні послуги, Постановою КМУ №938 від 05.07.06 не передбачений обовязок споживача погасити спірну заборгованість при укладанні договору, й при досягненні згоди щодо всіх істотних умов договору його укладання є обовязком, а не правом Виконавця послуг. Вказаний висновок суду, при відсутності вимоги про спонукання до укладання договору є лише оцінкою доводів позивача щодо спірних правовідносин. Суд розглядає справу виключно в межах позовних вимог й доходить до висновку про відмову у задоволені позову з таких підстав. Позивачем заявлено вимогу про визнання заборгованості безнадійною та зобовязання її списати. Суд зазначає, що поняття\~«безнадійна заборгованість»\~урегульовано нормами пп.\~14.1.11\~Податкового кодексу України (далі ПКУ). Одним з варіантів безнадійної заборгованості є заборгованість за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Відповідно до ст.\~257\~ЦКУ, загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Застосування наслідків пропуску строку позовної давності у виді відмови у позові можливе судом виключно на підставі заяви сторони у справі (ч. 4 ст. 267 ЦК). За змістом вказаних положень норм матеріального права з урахуванням положень статей 3,6,119 ЦПК України , слідує, що застосування строку позовної давності можливе за заявою відповідача щодо вимог позивача. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не відповідає положенням Закону, тому позов не може бути задоволеним. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст. 16\~ЦК України. За змістом ст.16 ЦК України власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Надання позивачу ПАТ «Харківмсьгаз» у листі та вказівка у лицьовому рахунку щодо наявності заборгованості не встановлює для позивача [PERSON] будь-яких обов'язків, крім задекларованого права газопостачальної організації звернутись в суд з вимогою щодо її стягнення. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі N 6-20цс11 та від 13 липня 2011року у справі N 6-24667св10. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішив у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed