Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

17 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період з 01 квітня по 30 червня 2018 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «АБ ОПП-ЮГ» на посаді керівника відділу охорони підприємства, а з 01 липня 2018 року по 05 листопада 2018 року на посаді заступника директора з охорони (трудовий договір №1/07-ТД) певну винагороду (17000 грн/міс). Під час роботи на підприємстві зауважень та нарікань не було. 22 жовтня 2018 року, він подав заяву до Відділу кадрів вищевказаного підприємства про звільнення за власним бажанням (у зв`язку з безпідставною невиплатою йому заробітної платні більш ніж з а один місяць) та 05 листопада 2018 року його звільнили. На день його звільнення, заробітна плата з усіма належними виплатами не була виплачена, та не було проведено запис у трудовій книзі. 07 листопада 2018 року позивач звернувся до керівництва підприємства щодо виплати йому заробітної плати. В цей день було проведено підрахування його заробітної плати за період заборгованості, що становило 47800грн і були визначені строки виплати: за серпень 2018 року (15000грн) - виплата до 30 листопада 2018 року, а за вересень та жовтень 2018 року (32800грн) - до 28 грудня 2018 року. На строк виплати він дав згоду, тому що на той час на підприємстві були фінансові складнощі і він увійшов в положення підприємства. У зазначений строк виплата не була здійснена. Відповідно до порядку затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року №159 з урахування змін від 29.08.2001 року №958 та від 31.03.2003 року №430 відповідач у зв`язку із порушенням терміну виплати заробітної плати, повинен компенсувати йому утрату частини грошових доходів, відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін. Таким чином, відповідач повинен виплатити заборговану заробітну плату, а саме: за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року - 15000грн; за період з 01.09.2018 року по 30.09.2018 року - 15800грн; за період з 01.10.2018 року по 05.11.2018 року - 17000грн. Загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати станом на 05.11.2018 року становить 47800грн. З наведених підстав просить суд зобов`язати посадових осіб відповідача зробити запис у трудовій книзі на [PERSON] щодо прийняття на роботу з 01 квітня 2018 року на посаді заступника директора підприємства, зробити запис у трудовій книзі на [PERSON] щодо звільнення з роботи 05.11.2018 року з посади заступника директора підприємства за власним бажанням. Стягнути з ТОВ «АБ ОПП-ЮГ» на користь позивача заробітну плату за період з серпня 2018 року по листопад 2018 року в розмірі 47800,00 грн. допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 квітня по 30 червня 2018 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «АБ ОПП-ЮГ» на посаді керівника відділу охорони підприємства, а з 01 липня 2018 року по 05 листопада 2018 року на посаді заступника директора з охорони (трудовий договір №1/07-ТД) за певну винагороду (17000 грн/міс). 22 жовтня 2018 року, позивач подав заяву до Відділу кадрів вищевказаного підприємства про звільнення за власним бажанням (у зв`язку з безпідставною невиплатою йому заробітної платні більш ніж з а один місяць) та 05 листопада 2018 року його звільнили. На день його звільнення, заробітна плата з усіма належними виплатами не була виплачена, та не було проведено запис у трудовій книзі. 07 листопада 2018 року позивач звернувся до керівництва підприємства щодо виплати йому заробітної плати в сумі 47800грн. (а.с.11). Відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі наданого позивачемза серпень 2018 року (15000грн) - виплата до 30 листопада 2018 року, а за вересень та жовтень 2018 року (32800грн) - до 28 грудня 2018 року. У зазначений строк виплата відповідачем не була здійснена. Відповідно до порядку затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року №159 з урахування змін від 29.08.2001 року №958 та від 31.03.2003 року №430 відповідач у зв`язку із порушенням терміну виплати заробітної плати, повинен компенсувати йому утрату частини грошових доходів, відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін. Таким чином, відповідач повинен виплатити заборговану заробітну плату, а саме: за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року - 15000грн; за період з 01.09.2018 року по 30.09.2018 року - 15800грн; за період з 01.10.2018 року по 05.11.2018 року - 17000грн. Загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати станом на 05.11.2018 року становить 47800грн. Відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення ст. 12 ЦПК України регламентують, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ч.5 ст.97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Положеннями ч.2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно із положеннями ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди; відомості про стягнення не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабміном України. Статтею 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі наданого позивачем заборгованість по заробітній платі станом на 05.11.2018 року становить 47800грн. Суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості по заробітній платі, оскільки такий розрахунок відповідачем не оспорювався. Таким чином, суд вважає встановленим та підтвердженим факт того, що відповідачем було допущено порушення умов трудового законодавства щодо своєчасного проведення оплати праці, що є порушенням ст.ст. 115, 116 КЗпП України. Згідно із положеннями ч.1 ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, оскільки у день звільнення позивачу як працівнику за нормами трудового законодавства не була виплачена заробітна плата, суд прийшов до висновку про порушення ТОВ «АБ ОПП-ЮГ» прав позивача на належне здійснення розрахунку і виплати, належних при звільненні сум заробітної плати, а тому, вважає наявними підстави для притягнення відповідача до цивільної відповідальності, передбаченої ст. 116 КЗпП України. Відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне, стягнення заборгованості з заробітної плати допустити до негайного виконання.

Outcome: approved