Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

18 жовтня 2018 року компанія «INAVANTE, LLC» (США) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про грошове відшкодування. Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2017 року між компанією «INAVANTE, LLC» (США), місцезнаходження якої 1462 N Milwaukee Ave., 3rd Floor, Chicago, IL 60622, та [PERSON] було укладено Трудовий договір, відповідно до п. 1 якого [PERSON] займав посаду «розробник програмного забезпечення» у компанії «INAVANTE, LLC» та зобов'язувався виконувати трудові обов'язки, передбачені п. 1 даного договору, а саме: «1) здійснювати розробку та технічне обслуговування програмного забезпечення; 2) розробляти методи та стратегії, що допоможуть Роботодавцю у забезпеченні його клієнтів товарами та послугами; і 3) виконувати інші подібні завдання Роботодавця, в допустимих рамках, які не є несумісними з вищезазначеними завданнями. Працівник погоджується та приймає такі умови працевлаштування під керівництвом Роботодавця, з урахуванням його порад та спрямувань, а також під керівництвом контролюючого персоналу Роботодавця. Працівник також виконуватиме 1) інші обов'язки, які виконуються працівниками на подібних посадах та 2) інші, не пов'язані з програмним забезпеченням послуги та обов'язки, які можуть бути час від часу призначені Працівнику Роботодавцем». Місцем роботи [PERSON], відповідно, була компанія «INAVANTE, LLC», місцезнаходження: 1462 N Milwaukee Ave., 3rd Floor, Chicago, IL 60622. Згідно з Додатком 1 до Трудового договору термін дії договору - 3 (три) роки починаючи від 13 березня 2017 року. Трудовий договір набирає чинності з дня, коли працівник прибуде на територію США за робочою візою Н-1В, яку оплачує роботодавець. Працівник приступає до виконання роботи з понеділка відразу після прибуття до США. Згідно з Картою реєстрації прибуття-відбуття з США за формою І-94, останнє прибуття до США [PERSON], [INFO], паспорт серії ЕН № 124463, Україна - 10 березня 2017 року, підстава прибуття - віза Н-1В. За календарем на 2017 рік перший понеділок після 10 березня 2017 року припадає на 13 число. Відповідно, відлік відпрацьованого робочого часу починається з 13 березня 2017 року. З метою працевлаштування та приїзду [PERSON] до місця роботи, відповідно до Додатку 1 до Трудового договору за рахунок роботодавця (компанії «INAVANTE, LLC») було оформлено робочу візу (Н-1В), придбано квитки на літак на 10 березня 2017 року з України до США. Протягом всього часу роботи в компанії «INAVANTE, LLC» [PERSON] регулярно та своєчасно виплачувалась заробітна плата. Крім того, під час роботи [PERSON], компанія «INAVANTE, LLC», як роботодавець, забезпечувала проведення англомовних уроків та оплачувала йому всі витрати, що пов'язані із виконанням останнім своїх трудових обов'язків, включаючи проживання та пересування свого працівника. Все зазначене вказує на те, що компанія «INAVANTE, LLC», як роботодавець [PERSON], належним чином виконувала всі умови Трудового договору та зробила все від неї залежне для того, щоб працівник [PERSON] виконав всі свої обов'язки, передбачені умовами Трудового договору від 13 березня 2017 року. Позивач зазначає, що 11 липня 2017 року на електронну пошту виконавчого директора компанії «INAVANTE, LLC» Alexy Kaplun надійшло електронне повідомлення від [PERSON], в якому останній повідомляє, що прийняв рішення піти з компанії «INAVANTE, LLC». У своїй відповіді Alexy Kaplun вказує на те, що відповідач має відпрацювати до 28 липня 2017 року включно та виплатити грошове відшкодування відповідно до умов Трудового договору. Відповідач відпрацював останній робочий день в компанії «INAVANTE, LLC» 28 липня 2017 року, що підтверджується даними в Табелях обліку робочого часу за періоди з 01 до 31 липня 2017 року (працював включно до 28 липня 2017 року) та з 01 по 31 серпня 2017 року (не працював жодного дня). Однак ні до 28 липня 2017 року, ні під час останнього робочого дня [PERSON] не сплатив грошове відшкодування, передбачене умовами Трудового договору. Відповідно до п. 13 Трудового договору роботодавець докладає значних зусиль і витрачає значну кількість грошових коштів на утримання своїх працівників. Коли працівник залишає роботодавця до виконання цього Договору, втрати для організації є значними. Важко оцінити фактичні збитки. Сторони погоджуються, що кількісне визначення втрат, що виникають внаслідок порушень працівником цього Договору, за своєю суттю є складним, оскільки серед інших включає: репутацію роботодавця перед клієнтами, нездатність роботодавця виконати роботу або затримку в пошуку нового працівника, витрати на оплату праці тимчасового персоналу, щоб покрити період, поки штатний працівник не буде найнятий, заробітну плату за понаднормову працю існуючого персоналу та витрати, необхідні для перепідготовки нового працівника. Тому сторони обумовлюють, що узгоджена сума в розмірі 20 000 доларів США не є штрафом, а скоріше прийнятною мірою грошового відшкодування на основі досвіду сторін у галузі інформаційних технологій. Позивач також зазначає, що підпунктом 1 п. 13 Трудового договору передбачено, що якщо працівник вирішує розірвати договір з роботодавцем до завершення дворічного терміну, то працівник відшкодовує роботодавцю 20 000 доларів США до закінчення 1 (першого) року та 10 000 доларів США до закінчення строку 2 (другого) року. Відповідно до підпункту 2 п. 13 Трудового договору працівник здійснює виплату вказаної суми до або під час останнього робочого дня. Згідно із пунктом 2 Трудового договору, працівник погоджується віддано та результативно виконувати всі завдання, які можуть бути надані йому згідно з цим Трудовим договором, використовуючи по максимуму свої вміння, досвід та талант з метою розумного задоволення вимог Роботодавця. Такі обов'язки повинні виконуватися в тому місці (місцях), в якому (яких) буде необхідно Роботодавцю в залежності від потреб, справ чи можливостей, що періодично виникають у Роботодавця. Аналіз Додатку 1 до Трудового договору та Табелів обліку робочого часу за періоди з 01 по 31 липня 2017 року та з 01 по 31 серпня 2017 року свідчить про те, що [PERSON] у сукупності пропрацював у компанії «INAVANTE, LLC» з 13 березня 2017 року по 28 липня 2017 року включно, тобто загалом приблизно 4,5 місяці, що становить період менше 1 року з для працевлаштування. Це свідчить про те, що у разі розірвання Трудового договору, він відповідно до підпункту один п. 13 Трудового договору зобов'язаний сплатити грошове відшкодування у розмірі 20 000 доларів США. В той же час, [PERSON], відпрацювавши останній робочий день 28 липня 2017 року, не заплатив вказане грошове відшкодування, чим порушив п. 13 Трудового договору. Відповідно до підпункту чотири пункту13 Трудового договору в разі, якщо узгоджена сума не сплачується компанії «INAVANTE, LLC» до або під час останнього робочого дня Працівника, Роботодавець може подати позов до суду проти Працівника з метою забезпечення виконання положень п. 13. Працівник погоджується оплатити витрати на адвоката та судові витрати, які Роботодавець понесе в результаті подання позову та колективних зусиль. З огляду на зазначене вище, компанія «INAVANTE, LLC» звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача на користь позивача 20 000 доларів США грошового відшкодування, що відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 11 жовтня 2018 року, становить 560 057, 94 гривень.Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати в розмрі 8 400, 87 гривень Представник позивача компанії «INAVANTE, LLC» (США) до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача компанії «INAVANTE, LLC» (США) Шульги А. В. надійшла письмова заява, у якій він просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. В разі неявки належним чином повідомленого відповідача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 13 березня 2017 року між компанією «INAVANTE, LLC» («Роботодавець») та [PERSON] («Працівником») було укладено трудовий договір INAVANTE, зі змісту якого вбачається, що працівник працює в сфері розвитку бізнес можливостей в сфері комп'ютерних технологій, включаючи, але не обмежуючись розробкою програмного забезпечення, технічним обслуговуванням програмного забезпечення, продажем пов'язаних з цим продуктів та послуг («Бізнес»); Роботодавець бажає отримувати послуги працівника, а працівник, в свою чергу, бажає працювати на роботодавця (а.с. 16-22). Як вбачається із Додатку 1 до трудового договору INAVANTE від 13 березня 2017 року, термін дії цього договору буде три роки від дати 13 березня 2017 року. Дата набрання чинності цього договору буде датою, коли працівник прибуде на територію США по візі Н -1В, яку оплачує роботодавець. Працівник починає свою роботу в понеділок, наступний після дати його прибуття (а.с. 23). [PERSON], [INFO], в'їхав на територію США 10 березня 2017 року, підстава пропуску - віза Н-1В (а.с. 26). 11 липня 2017 року на електронну пошту виконавчого директора компанії «INAVANTE, LLC» Alexy Kaplun надійшло електронне повідомлення від [PERSON], в якому останній повідомляє, що прийняв рішення піти з компанії «INAVANTE, LLC». У своїй відповіді Alexy Kaplun вказує на те, що [PERSON] має відпрацювати до 28 липня 2017 року включно та виплатити грошове відшкодування відповідно до умов Трудового договору (а.с. 95). Відповідно до п. 12 трудового договору INAVANTE від 13 березня 2017 року, цей договір може бути припинений роботодавцем або працівником у будь-який час протягом 2 тижнів після відправлення відповідного письмового повідомлення. Згідно із п. 13 Трудового договору INAVANTE від 13 березня 2017 року, роботодавець докладає значних зусиль і витрачає значну кількість грошових коштів на утримання своїх працівників. Коли працівник залишає роботодавця до виконання умов цього Договору, втрати для організації є значними. Важко оцінити фактичні збитки. Сторони погоджуються, що кількісне визначення втрат, що виникають внаслідок порушень працівником цього Договору, за своєю суттю є складним, оскільки серед інших включає: репутацію роботодавця перед клієнтами, нездатність роботодавця виконати роботу або затримку в пошуку нового працівника, витрати на оплату праці тимчасового персоналу, щоб покрити період, поки штатний працівник не буде найнятий, заробітну плату за понаднормову працю існуючого персоналу та витрати, необхідні для перепідготовки нового працівника. Тому сторони обумовлюють, що узгоджена сума в розмірі 20 000 доларів США не є штрафом, а скоріше прийнятною мірою грошового відшкодування на основі досвіду сторін у галузі інформаційних технологій. Якщо працівник вирішить припинити дію договору з роботодавцем до закінчення 2-річного терміну, то: співробітник відшкодовує роботодавцю 20 000 доларів США до кінця першого року та 10 000 доларів США до закінчення строку другого року. Працівник здійснює виплату вказаної суми до або під час останнього робочого дня. [PERSON] відпрацював останній робочий день в компанії «INAVANTE, LLC» 28 липня 2017 року, що підтверджується даними в Табелях обліку робочого часу за періоди з 01 до 31 липня 2017 року (працював включно до 28 липня 2017 року) (а.с. 29-30) та з 01 по 31 серпня 2017 року (не працював жодного дня) (а.с. 33-34). Однак ні до 28 липня 2017 року, ні під час останнього робочого дня [PERSON] не сплатив грошове відшкодування, передбачене умовами Трудового договору. На адресу відповідача [PERSON] представником ТОВ «Інаванте» Безклубою О. О. направлено претензію, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Інаванте» («INAVANTE, LLC») вимагає від [PERSON] негайно виконати свої обов'язки, передбачені п. 13 трудового договору та сплатити ТОВ «Інаванте» («INAVANTE, LLC») суму грошового відшкодування у розмірі 20 000 доларів США (а.с. 103-105). Доказів виконання зазначеної претензії, до суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у сукупності пропрацював у компанії «INAVANTE, LLC» з 13 березня 2017 року по 28 липня 2017 року включно, тобто загалом приблизно 4,5 місяці, що становить період менше 1 року з для працевлаштування. В результаті того, що [PERSON] пропрацював менше одного року у зазначеній вище компанії, він, відповідно до підпункту 1 п. 13 Трудового договору, зобов'язаний сплатити на користь компанії «INAVANTE, LLC» грошове відшкодування у розмірі 20 000 доларів США. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь компанії «INAVANTE, LLC» (США) підлягають до стягнення 20 000 доларів США грошового відшкодування, що становить 560 057 гривень 94 копійок, згідно з офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України, станом на 11 жовтня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 8 400 гривень 87 копійок витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved