Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

19.11.2018 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації Луганської області, в якій просив надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди до територій Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні українській владі та до країн ближнього та дальнього зарубіжжя малолітній дитині [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], в супроводі матері [PERSON], [INFO], уродженки м. Луганськ, до досягнення дитиною 16-річного віку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що між нею та відповідачем було розірвано шлюб на підставі рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 04.01.2018. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. У зв'язку з проведенням бойових дій на території м. Луганська вона з сином змушена була виїхати до смт Марківка луганської області, де взята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України. Вона одноособово, без участі батька утримує та виховує дитину, піклується про його здоров'я, фізичний та моральний розвиток. У неї виникає необхідність періодично навідуватись до своєї домівки в м. Луганськ разом із сином в цілях зміни гардеробу та в інших побутових речах, навідування близьких та рідних людей, зокрема дідуся та бабусі, з якими дитина бажає спілкуватися та скучає за ними. Крім того має бажання поїхати з сином за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, з метою його оздоровлення та всебічного розвитку. Необхідного для цього дозволу від батька дитини не може отримати, оскільки він відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у добровільному порядку. Позивач в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила розглянути справу в її відсутність (а.с.4). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання у справі повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ст.1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», оскільки він зареєстрований на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною Радою України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Марківської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надано заяву, в котрій просить розглянути справу в їх відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. (а.с.28). Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Жодних клопотань до суду не надійшло. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у суду матеріалами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER], виданого Кам'янобрідським РС у м. Луганську УДМС України в Луганській області 10.10.2013р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 23 січня 2014 року Кам'янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] року в м. Луганську, батьком записаний [PERSON], матірю - [PERSON] (а.с.6). Із заочного рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 04.01.2018 встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії довідок від 05.11.2018р. №0000644791 та №0000644798 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO] перемістилася з тимчасово окупованої території м. Луганськ до смт. Марківка Луганської області (а.с.9-10). Як встановлено у судовому засіданні позивач має намір організувати для неповнолітнього сина поїздки на багаторазові тимчасові виїзди до Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні Україні та в країни ближнього та дальнього зарубіжжя. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на такий виїзд. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» та Правила перетину державного кордону громадянами України передбачають надання дозволу на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини. Отже, чинним законодавством не встановлене обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку і мети виїзду. Оскільки позивачем не було зазначено конкретну країну та часовий проміжок перебування в іноземній державі, то у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька. Щодо позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини через лінію зіткнення без згоди батька суд дійшов такого. Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14.04.2017 № 222-ог, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд з тимчасово неконтрольованої території на територію України не містить посилання на дотриманням Правил, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 № 57. Суд вважає, що оскільки неможливо передбачити режим роботи пунктів пропуску на лінії зіткнення в Луганській області, в зв'язку з проведенням антитерористичної операції, визначити конкретні часові проміжки перебування в місті Луганську Луганської області, яке розташоване за лінією зіткнення, позивача з її неповнолітнім сином також не є можливим. Об'єктивна неможливість отримання у відповідача письмової згоди на виїзд/в'їзд малолітньої дитини до міста проживання їхніх рідних та близьких, яким є місто Луганськ без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та її неповнолітньої дитини. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, зокрема те, що дитина проживає з матір'ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, а також узявши до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд дитини через лінію зіткнення, мету поїздки (відвідування бабусі, дідуся, тітки), суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити та надати неповнолітньому [PERSON], [INFO].н., дозвіл на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію України (зону проведення ООС) у Луганській області, в м. Луганськ, Україна, у супроводі матері - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO], з моменту набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до [INFO] Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial