Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

17 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що із січня 2017 року сторони разом не проживають, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина їй не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному, просила суд позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд даної справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 21 листопада 2015 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із січня 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Шлюб між ними не розірвано. Їхній малолітній син [PERSON] проживає із матірю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, інших дітей він не має. Домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON] не надає, домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторони не досягли, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved