Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

18.09.2018 року [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в сумі 56588 грн., вказавши, що 01.09.2017 року надав відповідачу позику у розмірі 1650 доларів США, про що [PERSON] склала розписку, в якій зобовязалася повернути кошти в повному обсязі до 01.01.2018 року, проте до теперішнього борг не повернула. Незважаючи на його неодноразові нагадування, відповідач від повернення боргу ухиляється, а останнім часом взагалі уникає спілкування. Вважав, що оскільки договором позики між сторонами розмір процентів за користування позикою не встановлений, то відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України він має право на отримання процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ. Також у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання відповідача вважав, що має право на одержання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. В рамках досудового врегулювання спору 17.07.2018 року ним на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою сплатити борг за розпискою, однак вказаний лист відповідачем не був отриманий. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала, суму позики не повернула позивач просив стягнути з [PERSON] суму позики 1650 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 14.09.2018 року складає 46414,50 грн., проценти за користування позикою в розмірі 7522,25 грн., інфляційні збитки в сумі 1670,90 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 980,40 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Ухвалою суду від 18.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Підтвердив обставини викладені в позові та додатково пояснив, що [PERSON] до теперішнього часу позику не повернула. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Причини неявки суду невідомі. Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача [PERSON] повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не зявилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. \~ \~ \~ \~ Суд вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 1650 доларів США, про що 01.09.2017 року написала відповідну розписку, оригінал якої надано суду позивачем (а.с. 56). Термін повернення боргу було визначено до 01.01.2018 року. 17.07.2018 року [PERSON] звернувся до відповідача із письмовою претензією про сплату боргу (а.с. 9) та встановив термін повернення позики протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної претензії. Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзац перший ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У розглядуваній справі борговий документ, - розписка від 01.09.2017 року, до передачі її суду, знаходилась у позивача. За таких обставин оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що 01.09.2017 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, був укладений договір позики, умови якого відповідачем не виконані, сума позики до теперішнього часу не повернута, а тому до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає борг в розмірі 1650 доларів США, що еквівалентно сумі 46409,28 грн. відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ на 14.09.2018 року (28,126838 гривень за 1 долар США а.с. 11), в межах позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики між [PERSON] та [PERSON] не встановлено розмір процентів, суд погоджується із доводами позивача про необхідність їх визначення на рівні облікової ставки НБУ. Позивач просив стягнути проценти за період з 01.09.2017 року по 14.09.2018 року. Проценти за користування позикою розраховується за формулою - сума боргу помножена на облікову ставку НБУ, поділена на сто відсотків, поділена на 365 днів та помножена на кількість днів користування позикою: №Сума боргуОблікова ставка НБУПеріод нарахуванняКількість днів простроченняСума процентів 146409,28 грн.12,5з 01.09.2017 по 26.10.201756890,04 грн. 246409,28 грн.13,5з 27.10.2017 по 14.12.201749841,08 грн. 446409,28 грн.14,5з 15.12.2017 по 25.01.201842774,34 грн. 546409,28 грн.16,0з 26.01.2018 по 01.03.201835712,03 грн. 646409,28 грн.17,0з 02.03.2018 по 12.07.20181332874,83 грн. 746409,28 грн.17,07з 13.07.2018 по 06.09.2018561215,44 грн. 846409,28 грн.17,5з 07.09.2018 по 14.09.20188178,00 грн. Усього:7485,46 грн. Таким чином до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають проценти за користування позикою за період з 01.09.2017 року по 14.09.2018 року в сумі 7485,46 гривень. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми 46409,28 гривень за період з 01.01.2018 року по 14.09.2018 року становить 980,32 грн. з розрахунку 46409,28 грн. х 0,03 х 257 /365, які підлягаю стягненню з відповідача та користь позивача. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних втрат в сумі 1670,90 гривень у зв'язку із простроченням відповідачем виконання своїх зобов'язань із повернення позики та процентів не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. За таких обставин норми ч.2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору між сторонами індексації не підлягає. Своїх заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували заперечення відповідач суду не надав. На підставі викладеного до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума позики за договором від 01.09.2017 року в сумі 46409,28 грн., що еквівалентно 1650 доларів США відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ на 14.09.2018 року (в межах заявлених позовних вимог); проценти за користування грошовими коштами в сумі 7485,46 грн.; а також, у зв'язку із порушенням зобов'язань з повернення позики за період з 01.01.2018 року по 14.09.2018 року стягнути три проценти річних в сумі 980,32 грн. Щодо розподілу судових витрат, - Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 684,44 гривень, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (96,97%). [PERSON] на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано Договір про надання адвокатських послуг №8/18 від 12.09.2018 року (а.с. 47-48), [PERSON] здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.09.2018 року (а.с. 49) та квитанцію № 235810002 від 17.09.2018 року про сплату 4000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 50). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У звязку з частковим задоволенням позову [PERSON], а також з врахуванням того, що в [PERSON] здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.09.2018 року одним з видів наданих послуг [PERSON] зазначено правове забезпечення роботи підприємства, яке не є стороною по справі розмір витрат на професійну правову допомогу підлягає зменшенню до 3000 гривень. На підставі ст. 526-527, 545, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст. 3, 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial