Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

18 червня 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, третя особа Радехівська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини . В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла сусідка позивача - [PERSON] у віці 75 років, про що зроблено відповідний актовий запис №3 та підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 23.01.2016 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області. [INFO] помер чоловік спадкодавця - [PERSON] , про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №46 та підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 19 листопада 2008 року, виданим Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Позивач - [PERSON] народилася [INFO] у с. Шайноги Радехівського району Львівської області. Зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця - [PERSON] , спадщина не була прийнята шляхом спільного проживання, оскільки особи, які з нею проживали та були зареєстрованими не були її родичам та не відносяться до жодної черги спадкоємців. Згідно оригіналу заповіту посвідченого Антонюк Н.В., секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 13.11.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №103, вбачається, що [PERSON] , що мешкала в [ADDRESS], ідентифікаційний номер: [NUMBER] , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2768 га на території Вузлівської сільської ради, яка належить їй згідно Державного акту на земельну ділянку, серії ЯБ №351135, та все те майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і все те, що їй належатиме на день смерті і на що я за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась спадщина (відкрилась спадщина) у вигляді наступного майна, зокрема: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2768 га, що розташована на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 351135, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010545902016 від 07 грудня 2005 року. Згідно витягу із спадкового реєстру №65111071 від 09.06.2021 року, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Після смерті Спадкодавця - [PERSON] , позивач - [PERSON] не звернулася у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту від спадкодавця - [PERSON] складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця - [PERSON] не заводилася, тому відповідно не були здійсненні повідомлення та виклики спадкоємця за заповітом. Про наявність заповіту від [PERSON] , позивач дізналася від Фермерського господарства «Колос», оскільки господарство використовує (обробляє) вищезазначені земельні ділянки, які належали [PERSON] . Шукаючи спадкоємців померлої [PERSON] для прийняття та оформлення права власності на спадкове майно, в тому числі, на земельні ділянки, які обробляє дане фермерське господарство останнім було виявлено, що незадовго до своєї смерті [PERSON] склала заповіт в користь своєї сусідки [PERSON] , про що останній не було відомо, а спадкодавець не встигла повідомити про це позивача. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини важливим є враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Оскільки, позивач не може реалізувати свої майнові права, як спадкоємець у позасудовому порядку, у неї виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити позивачеві - [PERSON] , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.3-9). Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача скерував в адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.26) Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.24-25). Представник третьої особи Радехівської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у в підготовче засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії, [NUMBER] , виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 23 січня 2016 року (а.с.10). Окрім цього, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 19 листопада 2008 року (а.с.11). З довідки №410 від 31.05.2021 року, виданої виконкомом Радехівської міської ради (Старостою сіл Бабичі, Вузлове, Нестаничі, Раковище, Шайноги), вбачається, що [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , не родич; [PERSON] , не родич; [PERSON] , не родич; [PERSON] , не родич. Від імені [PERSON] виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №103 від 13.11.2015 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.12). Згідно із заповітом, посвідченим Антонюк Н.В. , секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 13 листопада 2015 року, зареєстрованим в реєстрі №103, встановлено, що [PERSON] , що мешкала в [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] , що народилася в с. Вузлове Радехівського району Львівської області [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2768 га на території Вузлівської сільської ради, яка належить їй згідно Державного акту на земельну ділянку серії ЯБ №351135 та все те її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і все те, що їй належатиме на день смерті і на що я за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Радехівським РВ УМВС України у Львівській області 20 липня 2001 року, [PERSON] народилася [INFO] в селі Шайноги Радехівського району Львівської області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-9 зворот). З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №351135, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010545902016 від 07 грудня 2005 року, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2768 га, що розташована на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.14-14 зворот). Згідно витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №65111071 від 09.06.2021 року, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою, встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.15). З листа №225/01-16 від 02 червня 2021 року, вбачається, що у відповідь на звернення позивача Радехівська державна нотаріальна контора повідомляє, що відкрити спадкову справу після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , немає підстав, так відповідно до ст.1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач цей строк пропустила, тому їй рекомендовано звернутись з позовом до суду за продовженням строку для прийняття спадщини або за визнанням факту прийняття спадщини чи права на спадщину (а.с.16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, відсутність інформації про смерть спадкодавця тощо. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження № 61-14038св20). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2021 року у справа № 644/7785/19 (провадження № 61-13562св20). Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що законодавець встановив шестимісячний строк для прийняття спадщини, не маючи на меті безумовне позбавлення спадщини спадкоємців, які бажали її прийняти, але за певних обставин пропустили цей строк. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не проживала зі спадкодавцем на момент смерті, не є спадкоємцем за законом, а тому об`єктивно не могла знати про наявність на її ім`я заповіту, та врахувавши, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку про задоволення позову. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved