Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

17 березня 2021 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), третя особа: [PERSON] (надалі також - третя особа, [PERSON] ), про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно на період навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 24). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що має сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 04 квітня 2003 року, записаний відповідач - [PERSON] . На даний час син [PERSON] є повнолітньою особою, яка навчається в Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» (денна форма навчання/ бюджет), та є студентом 2-го курсу. Позивачем зазначено, що після досягнення сином повноліття, відповідач на його утримання матеріальної допомоги не надає, хоча має змогу це робити. Сама ж позивачка не має можливості одноособово утримувати сина. Вказано, що вона самостійно несе витрати на оплату за навчання сина, придбання йому одягу, наукової літетатури та продуктів харчування. З огляду на викладене, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі статті 199 СК України. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року відповідачу надавався строк для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами. Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка направлялась на зареєстровану адресу проживання відповідача, повернулась до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 28-29). Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала вважається такою, що є врученою відповідачу. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався, з огляду на що суд прийшов до висновку про можливість вирішити спір за наявними матеріалами. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовільнити. Згідно з інформацією виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Судові повістки про проведення судових засідань, призначених на 22 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року, які направлялися на зареєстровану адресу відповідача - [ADDRESS] , повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 28-29, 56-58). Згідно з пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси. Оскільки з огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, суд приходить до висновку про те, що такий відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Третя особа - [PERSON] - в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 54). 22 квітня 2021 року від третьої особи до суду надійшла заява, в якій [PERSON] просив розглянути справу без його участі і позовні вимоги задовільнити в повному обсязі (а.с. 51). Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за даної явки, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справах копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). На час подачі позову до суду, [PERSON] , є повнолітньою особою. Згідно з довідкою № 23 від 01.02.2021 року (а.с. 11) [PERSON] є студентом 2 курсу, групи 201-МА Навчально-наукового інституту інформаційних технологій і механотроніки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», форма навчання - денна (бюджет). Наказ про зарахування № 763-ф,а від 01.08.2019. Термін навчання 01.09.2019 по 30.06.2023. Оскільки понолітній син продовжує навчатись, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, його мати звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів з батька відповідно до статті 199 СК України. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Враховуючи, що форма навчання повнолітнього сина є денною, і він потребує матеріальних витрат на оплату навчання, а також на оплату проїзду до місця мешкання, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків. При цьому [PERSON] навчається на денній формі, що виключає його працевлаштування. Судом не встановлено, що відповідач допомагає своєму сину матеріально у зв`язку з навчанням останнього у вищому навчальному закладі. Відповідачем також до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги сину. Натомість, позивачем до суду надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої вбачається, що за фізичною особою з рнокпп [NUMBER] - [PERSON] , зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 0,739 га, кадастровий номер 5323455100:30:001:0538, на земельну ділянку площею 4,4701 га, кодастровий номер 5323486400:00:003:0127. А також, з відповідної інформації вбачається, що відповідач, як орендодавець, на платній осонові, передав в оренду земельну ділянку площею 4,4701 га, кодастровий номер 5323486400:00:003:0127, в оренду ФГ «Писаренка В.І.». Викладені обставини дають підстави для висновку про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу своєму сину. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення сином сторін повнолітнього віку, продовження ним навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 17 березня 2021 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. Згідно з статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання відповідної позовної заяви до суду звільнена (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 908 грн 00 коп. підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу надано: розрахунок за надання правничої допомоги (а.с. 15), згідно з яким вартість правової допомоги становить 700 грн, договір про надання юридичних (адвокатських) послуг № 372 від 16 березня 2021 року (а.с. 17-18). На підтвердження факту оплати вказаної суми надана квитанція № 349 від 16.03.2021 року на суму 700 грн, підписана адвокатом (а.с. 16). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Европейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дана справа є справою незначної складності, більше того, є типовою на час звернення з позовом до суду. З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом правничої допомоги є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] , до 350 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved