Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

19 квітня 2018 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] народився 28.02.2007р., про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області в книзі реєстрації народжень 23.06.2011р. зроблено відповідний актовий запис за №20. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень проведено відповідно до частини першої статті 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. 16.09.2011р. малолітній дитині [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З 21.11.2011р. малолітню дитину [PERSON], [INFO], влаштовано в прийомну сім'ю для спільного проживання та виховання дитини. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавилась, не телефонувала, не проявляла бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, залишила сина без материнської турботи. З 2011 року відповідач перебуває в розшуку і її місцезнаходження невідомо. Таким чином, відповідач фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини. На сьогодні, в своєму віці, дитина не пам'ятає батьків та не має до неї ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу її не бачила та не чула, а в спілкуванні ніколи про них не питала і не цікавилась ними. Відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не приймає участі в утриманні дитини. Саме позивач зі своєю родиною займається вихованням дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що позитивно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Дитині забезпечуються гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Дитина виховуються на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Ухвалою судді від 03 травня 2018р. провадження у цій цивільній справі було відкрито. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не подавав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідач є матір'ю малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №722 від 18 листопада 2011р. створено прийомну сім'ю [PERSON], 1959р.н., за місцем мешкання, за адресою: [ADDRESS] і влаштовано з 21 листопада 2011р. в прийомну сім'ю [PERSON] для спільного проживання та виховання дитину, позбавлену батьківського піклування, [PERSON], [INFO]. В рішенні також зазначено, що відомості про батька дитини внесено в актовий запис про народження на підставі заяви матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України і рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №588 від 16 вересня 2011р. малолітньому [PERSON], [INFO]. було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с.10-12). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 06 квітня 2018 року, малолітня дитина [PERSON], [INFO]. зареєстрований разом з позивачем за адресою: [ADDRESS](а.с.18). Відповідно до характеристики учня 5 класу Сльоти Тимофія Костянтиновича, що видана директором комунального закладу «Навчально-виховний комплекс №103 «школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» Дніпровської міської ради, мати [PERSON], [PERSON], зв'язок зі школою не підтримує, навчанням дитини не цікавиться. За весь період навчання дитини жодного разу в школі не була. Вихованням займається прийомна мати [PERSON], яка підтримує зв'язок зі школою, класним керівником і відвідує батьківські збори. В прийомній сім'ї створені всі умови для життя та розвитку дитини (а.с.14). Згідно з висновком про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини, що виданий комунальним закладом «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Амбулаторія №4 від 26 лютого 2018 року, у малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. проблеми зі здоров'ям відсутні (а.с.17). Органом опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради надано висновок, у якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1985р.н., відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.15-16). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, наведені вище обставини дають підстави для висновку, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, оскільки не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним. Перешкод у спілкуванні з сином їй ніхто не чинив і не чинить. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20.11.1989р. та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно з ч.3 ст.4 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. З огляду на вищевикладене, суд, враховуючи характер поведінки відповідача, пояснення позивача, дані у судовому засіданні про те, що відповідач близько семи років взагалі не цікавилася своїм малолітнім сином, її ставлення до дитини, а також те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд доходить висновку, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав.

Outcome: approved