Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

18 листопада 2015 року [PERSON], яка діє за довіреністю від імені позивача [PERSON], звернулася до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимоги посилалася на те, що 26 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 014/3665/152336/82 про надання валютного кредиту в сумі 47400 доларів США строком до 26 серпня 2018 року. Відповідно до умов Кредитного договору щомісячний (ануїтентний) платіж був встановлений в розмірі 745,97 доларів США. На час звернення з позовом до суду позивачем на виконання умов Договору було сплачено 68177,90 доларів США, що значно перевищує суму грошових коштів, що були взяті у кредит. Під час укладення кредитного договору [PERSON] ввів в оману споживача, не надавши в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» письмової інформації щодо можливості отримання кваліфікованої консультації з приводу умов кредитного валютного договору, що стало результатом підписання договору, який містить такі умови, що не відповідають внутрішній волі і переконання Споживача під час підписання спірного договору. Діями, що ввели в оману Споживача, вважає не надання банком належної, достовірної письмової інформації щодо умов укладення договору та вартості кредиту, не проведення належної переддоговірної роботи, надання неправдивої інформації щодо повноважень Банку відносно наявності індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції, а також щодо законності проведення валютних операцій за участі Споживача без відкриття окремого валютного рахунку з метою внесення ануїтентних платежів. Крім того, зазначила, що Позичальник використовував готівкову іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобовязань за спірним кредитним договором, вносячи готівкою долари США на власний поточний рахунок з метою сплати ануїтентних платежів, що не передбачено законодавством. Також, вважає, що банк не мав права отримувати від клієнтів оплату за надані послуги в іноземній валюті за відсутності індивідуальної ліцензії. Вважає, викладені обставини укладення договору, являються підставами для визнання кредитного договору недійсним, оскільки він вчинений був буз відповідного дозволу (ліцензії) з боку банку, а також підставою для визнання договору недійсним є порушення відповідачем вимог статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької діяльності. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 41). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимогах наполягала. Крім того, надала суду письмові пояснення, в яких окрім пояснень щодо позовних вимог, зазначила про ненадання відповідачем належних та допустимих доказів щодо укладення спірного договору, оскільки представником відповідача не надано на вимогу суду оригіналу заяви споживача на видачу готівки, оригіналу меморіального ордеру, графіку погашення кредитного договору та сам кредитний договір. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи був обізнаний, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, в наданій суду письмовій заяві просив розглядати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову заперечив, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що укладення кредитного договору у іноземній валюті та використання іноземної валюти як засобу платежу по кредитним зобовязанням [PERSON] не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому підстав для визнання кредитного договору недійсним немає. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/3665/152336/82, відповідно до якого відповідач надає позивачу кредит у сумі 47400,00 доларів США (а.с. 10-14). Протокольною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в судовому засіданні від 10.02.2016 у присутності представників сторін, від ПАТ «[PERSON] Аваль» були витребувані оригінали заяви про видачу готівки та меморіального ордеру про видачу валютних коштів (а.с. 66-68). На виконання цієї ухвали від представника відповідача були надані копія заяви про видачу готівки № від 26.08.2008, копії кредитного договору та додатків № 1 і № 2 до договору, які належним чином не були завірені (а.с. 71-78). Після чого до суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 89). Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 64 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є будь-які документи, листування службового або особистого характеру, або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обовязку позичальника повернути грошові кошти. Суд не приймає на увагу в якості доказів надані представником відповідача копії спірного договору та копії інших документів, на підписання яких одночасно із цим договором посилається в свої запереченнях на позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль», оскільки представником відповідача не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження того факту, що ці копії були зроблені з оригіналів вищезазначених документів, які є допустимими доказами відповідно до ст. 64 ч. 2 ЦПК України, зокрема копія заяви про видачу готівки від 26.08.2008 не завірена належним чином. Відсутність оригіналу заяви про видачу готівки, оригіналу меморіального ордеру про видачу кредитних коштів, дає підстави вважати, що спірний договір не був укладений, оскільки банком не було доведено суду факт передання грошових коштів [PERSON], крім того відсутність оригіналів вказаних документів позбавляє можливості суд оцінити доводи представника позивача, викладені в її позовній заяві, оскільки вона посилається саме на порушення вимог законодавства щодо здійснення валютних операцій та на нечесну підприємницьку діяльність банку саме з приводу надання валютного кредиту. Однак, на думку суду, невиконання умов договору не може бути підставою для визнання його недійсним, таке може тягти за собою його розірвання або покладення обовязку по виконанню зобовязання. Також неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки. Отже, оскільки правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а з вищевикладеними обставинами закон не повязує можливість визнання угод недійсними, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed