Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

19 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різницю у поглядах на життя та не підтримання сімейних відносин останнім часом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягав на розірванні шлюбу з огляду на неможливості зберегти сімю, зазначив, що відповідач на протязі останніх 3-х місяців проживає окремо з іншим чоловіком. Після розірвання шлюбу діти проживатимуть разом з матірю, позивач має намір надавати допомогу на утримання дітей в добровільному порядку. Матеріальних претензій до відповідача він не має, судові витрати у справі просив віднести на свій рахунок. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, збереження сімї вважала неможливим. Причиною погіршення сімейних відносин назвала різницю у характерах та постійні сварки на побутовому ґрунті. Зазначила, що на протязі останніх трьох місяців проживає з іншим чоловіком, після розірвання шлюбу діти проживатимуть з нею. Повідомила, що в іншому судовому провадженні звернулась з позовом до позивача про стягнення аліментів. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище Струць) [PERSON], 21 квітня 2008 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 043511, виданим у день реєстрації шлюбу Куйбишевською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с.5). Сторони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження 1-КЕ № 120945 від 26.08.2010 та 1-КЕ № 062283 від 26.12.2007 (а.с.6-7). З пояснень сторін встановлено, що вони на протязі останніх 3-х місяців проживають окремо один від одного, спільного домогосподарства не ведуть, відповідач проживає з іншим чоловіком, а отже шлюб має формальний характер. Проти розірвання шлюбу сторони не заперечують, майнових претензій один до одного не висловлюють. Подружжям досягнуто домовленість про проживання спільних дітей разом з матірю. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що відповідач виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved