Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

19 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 листопада 2020 року відповідач, перебуваючи в одній із кімнат будинку [ADDRESS] , спричинив йому тілесні ушкодження. Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Своїми діями відповідач завдав йому майнової шкоди, яка складається з вартості ліків, проведення лікарських досліджень та медичного обстеження в сумі 4706 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., а також втраченої вигоди у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності, яку він оцінює у 3600 грн. Крім того, діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду у вигляді душевних страждань та погіршення стану здоров`я. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на його користь 13306 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 150000 грн. - в рахунок моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог, і висновок останнього про заподіяння йому відповідачем майнової та моральної шкоди ґрунтується лише на припущеннях. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2021 року у справі №483/1802/20, що набрав законної сили 22 лютого 2021 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 17 листопада 2020 року о 09 год., знаходячись в одній із кімнат житлового будинку на території домоволодіння [ADDRESS] , під час конфлікту на підґрунті неприязних відносин, що виникли у нього із молодшим братом [PERSON] з приводу поділу нерухомості, маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, взяв у праву руку металеву грудку та наніс один удар кулаком у волосисту частину голови [PERSON] , після чого викинув металеву грудку на підлогу та завдав кулаком правої руки один удар в область лівого ока, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя та голови, а також струсу головного мозку. Отримані потерпілим тілесні ушкодження за класифікацією ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 11). Частиною 2 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь вартості витрат на лікування та витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано суду жодного документального підтвердження понесених ним витрат. Не підлягає задоволенню й вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача суми втраченої вигоди, пов`язаної із здійсненням підприємницької діяльності. Як зазначено в ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У зв`язку з наведеним суд вважає позов [PERSON] в частині стягнення на його користь з [PERSON] збитків у вигляді 3600 грн. втраченої вигоди, які б позивач отримав, здійснюючи підприємницьку діяльність, необґрунтованим, оскільки підтвердженням втраченої вигоди у цьому випадку мала б бути книга обліку доходів та витрат та довідка про середньомісячний чистий доход, який би позивач міг отримати за період, коли фактично підприємницька діяльність не здійснювалась з вини відповідача, з урахуванням сплаченого податку, а жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем суду не надано, і його посилання на втрачену вигоду, є припущенням. За таких обставин, проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи позов в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України суд враховує, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень з вини відповідача позивач відчував фізичні страждання в зв`язку з отриманими травмами, а також душевні страждання, не маючи можливості повноцінно спілкуватися на протязі тривалого часу з оточуючими, що потягло вимушені зміни у його життєвих зв`язках. Разом з тим, суд враховує вимоги розумності, справедливості і поміркованості та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому вважає достатнім для відшкодування моральної шкоди позивачеві стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial