Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

18 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначає, що 12.07.2014 року з відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований міським відділом РАЦСУ Львіського міського управління юстиції про, що було складено відповідний актовий запис за №1379. Від даного шлюбу спільних дітей у нас не має. Спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі останнього року сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. У зв»язку з цим, він припинив з відповідачем шлюбні відносини, вони перестали вести спільне господарство та спільне проживання. Вважає, що шлюб між ними є лише формальними, оскільки особисті відносини між ним та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, та взаєморозуміння. Продовжувати такі шлюбні відносини, він не бажає. На його думку, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів, тому, це лише погіршить стан відносин з Відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Просить постановити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, [PERSON], який зареєстрований 12.07.2014 року Міським відділом РАЦСУ Львівського міського управління юстиції, за актовим записом №1379. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.12). Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12.07.2014 року міським відділом РАЦСУ Львіського міського управління юстиції про, що було складено відповідний актовий запис за №1379. Після одруження дружина присвоїла собі прізвище Шах (а.с.5) Від даного шлюбу спільних дітей не має. З довідки виданої виконкомом Лопатинської селищної ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO] (а.с.6) Сторони спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, їх сімя фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сімї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 551 ( п»ятсот п»ятдесять одну) гривню 20 (двадцять) копійок.

Outcome: approved