overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути заборгованість за договором кредиту № 001-20661-191212 від 19.12.2012 року в сумі 11 793,29 гривень. Представник позивача просив слухати справу у його відсутності заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином , причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 001-20661-191212 від 19.12.2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» (правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] відповідачеві було відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти за Кредитним договором № 001-20661-191212 від 19.12.2012 року з наданням платіжної картки. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином, не повертає банку суму отриманого кредиту та не сплачує плату за користування ним встановлену у кредитному договорі № 001-20661-191212 від 19.12.2012 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором заборгованість станом на 06.08.2014 р. становить: 11 793,29 гривень. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з відсутністю щомісячних оплат по кредиту, а також процентів, та порушенням умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення Кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до якої , якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно платіжного доручення, позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути заборгованість за договором кредиту № 005-20020-150513 від 15.05.2013 року в сумі 14 899,00 гривень. Представник позивача просив слухати справу у його відсутності заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином , причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 005-20020-150513 від 15.05.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» (правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] відповідачеві було відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти за Кредитним договором № 005-20020-150513 від 15.05.2013 року з наданням платіжної картки. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином, не повертає банку суму отриманого кредиту та не сплачує плату за користування ним встановлену у кредитному договорі № 005-20020-150513 від 15.05.2013 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором заборгованість станом на 06.08.2014 р. становить: 14 899,00 гривень. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з відсутністю щомісячних оплат по кредиту, а також процентів, та порушенням умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення Кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до якої , якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно платіжного доручення, позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідно до Договору від 22.02.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у сумі 7040 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних з терміном повернення 22.02.2009 року, проте, своїх зобов'язань не виконала і станом на 17.10.2014 року має кредитну заборгованість в сумі 14102 гривень 06 копійок. 22 січня 2015 року до участі в справі залучено правонаступника [PERSON]. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно 22 лютого 2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 7040 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних з терміном повернення 22.02.2009 року, проте, своїх зобов'язань не виконала і станом на 17.10.2014 року має кредитну заборгованість в сумі 14102 гривень 06 копійок, що підтверджується копіями заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту,судового наказу від 30.04.2010 року та розрахунком заборгованості (а.с. 4-9). [INFO] відповідач [PERSON] померла (а.с. 24-26). Відповідач [PERSON] та її мати [PERSON] були зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] знята з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю (а.с. 23, 43). Відповідно до інформації Маловисківської районної державної нотаріальної контори від 04.12.2014 року спадкова справа щодо майна [PERSON], яка померла [INFO], в спадковому реєстрі не зареєстрована (а.с. 38,39). Право власності на нерухоме майно за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 41). Відповідно до будинкової книги Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області у будинку за [ADDRESS] гр. [PERSON] та її мати [PERSON] зареєстровані в даному будинку, але фактично не проживали. Домоволодіння за вказаною адресою зруйноване і рішенням виконкому від 25.12.2008 року № 114 списане з житлофонду сільської ради (а.с. 43,44). Транспортні засоби за [PERSON] не обліковуються (а.с. 45). Відповідно до інформації наданою Реєстраційною службою Головного управління юстиції у Кіровоградській області право власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS] не зареєстроване (а.с. 40). Відповідно до частин 1 і 4 статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Судом не добуто належних і допустимих доказів про те, що спадкоємець [PERSON] одержала у спадщину рухоме чи нерухоме майно після смерті доньки [PERSON], тому суд не має законних підстав для стягнення з цього відповідача кредитну заборгованість [PERSON].

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 12 грудня 2007 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що внаслідок відсутності взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами були припинені з кінця лютого 2012 року, вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2007 року. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з кінця лютого 2012 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на виховання дитини. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просить суд стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути аліменти з відповідача. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату та час слухання був повідомлений вчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не надавав. Суд ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони знаходились в цивільному шлюбі з 2000 по 2003 рік. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження батьком дитини зазначений відповідач. Донька проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з позивачкою, перебуває на утриманні матері та відповідно до вимог сімейного законодавства [PERSON] має право на отримання матеріальної допомоги на утримання дитини з боку її батька. Відповідач є особою працездатного віку. Доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Отже, в сукупності з іншими доказами, яким судом надана відповідна оцінка, суд приходить до висновку що відповідач [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї дитини. З врахування вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача також належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 12 листопада 1997 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідач в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 12 листопада 1997 року Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Миколаєва між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 442. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено з [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивачка звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 05 вересня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 277. Просить суд розірвати шлюб, оскільки спільне проживання з відповідачем не можливо, у зв'язку із зловживанням ним алкогольними напоями, та створенням нової сім»ї. Шлюбні стосунки припинили у серпні 2014 року. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності в якій зазначила, що шлюбні стосунки між нею відповідачам припинені року у зв'язку із протилежними поглядами на шлюб та сім»ю. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач до судового засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що шлюбні стосунки припинені з серпня 2014 року, у зв'язку із протилежними поглядами на шлюб та сім»ю. Позов визнав, згоден на розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася з серпня 2014 року, та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх з відповідачем неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є її батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча зобов'язаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі - 826 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачки позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково: не заперечуючи проти свого обов'язку надавати матеріальне утримання дочці в той же час не погоджувався з його з розміром, вказаним позивачкою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Сторони з жовтня 2010 року по липень 2014 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, за час яких в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач є її батьком, що підтверджується копією свідоцтва про її народження і ним цей факт не оспорюється. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач не має офіційної та постійної роботи, що він підтвердив у судовому засіданні, тому суд, виходячи з положень ЦПК України про те, що не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами (ст. 61), приходить до висновку про необхідність призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обов'язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дитини, стан її здоров'я та стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, суд вважає, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дочки в розмірі 600 грн. щомісячно. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривен 60 копійок. Суд вважає за необхідне відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити виконання рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 20 грудня 2011 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 60. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинені, з вересня 2014 року вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, в зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище залишити - [PERSON]. Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 20 грудня 2011 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за №60 (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають, з вересня 2014 року проживають окремо. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved