Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

19 липня 2019 року адвокат позивачки Шурубор В.І. звернувся до суду з позовною заявою до Залишанської сільської ради Поліського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановивши факт їх родинних відносин, а саме, що вони були рідними братом та сестрою. В обґрунтування позову посилається на те, що у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини внаслідок хвороби, що підтверджуються медичною довідкою. Це стало причиною відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, ще однією з причин нотаріусом зазначено не доведення родинних відносин із спадкодавцем: їх по-батькові у документах пишуться по різному ( вона -[PERSON], а він - [PERSON] ). Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 24.07.2019 р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання на 12.09.2019 р. Представник позивача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшов лист про розгляд справи без участі сільської ради, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні дані. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 28.07.2010 року. Як вбачається із свідоцтва про його народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . З наданих представником позивача свідоцтв про смерть батьків позивачки їх прізвища також записані по-різному: матері- « [PERSON] », а батька - « [PERSON] ». Через розбіжності у написанні прізвищ батьків, і відповідно їх прізвищ та по-батькові нотаріусом постановою № 241/02-31 від 22.02.2019 року відмовлено у заведенні спадкової справи, у тому числі через недоведеність родинних відносин із спадкодавцем. На підтвердження факту родинних відносин позивачки з [PERSON] , представником позивача надано експертний висновок № 056/180-а від 29.03.2019 року., у якому експерт Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України Андрієнко Л.О. чітко зазначила, що про ідентифікацію орфографічно відмінних документальних записів прізвищ, які походять від особових імен: розбіжності у цих записах зумовлені впливом варіантної парадигми розмовних або говіркових варіантів особового імені, покладеного в основу відповідного прізвища. Документальний варіант особового імені [PERSON], що є базовою основою прізвища [PERSON] , представлений також розмовними варіантами особового імені [PERSON], [PERSON], що можуть бути мотив антами прізвищ відповідно [PERSON], [PERSON] . Ідентифікація таких записів прізвищ ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. Експерт прийшов до висновку про ідентичність зазначеного прізвища [PERSON] (у свідоцтві про смерть, державному акті про право власності на земельну ділянку, запис [PERSON] ; свідоцтві про народження (повторно), запис [PERSON] , батько [PERSON], мати [PERSON] ) та [PERSON] ( у свідоцтві про укладення шлюбу, запис ( [PERSON] ) [PERSON] ), а також російський запис [PERSON] (свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ). В ономастичній традиції слов`янських мов особові імена часто мають кілька офіційних варіантів. З практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки фіксації у документах однієї особи відмінних варіантів особових імен спільного етимологічного походження. Найчастіше такі відмінності виникають внаслідок сплутування варіантних пар імен, що особливо ускладнюється при мовному перетворенні, [PERSON] також коли у різних мовах такі пари кількісно не збігаються. З урахуванням зазначеного, записи особового імені українською мовою [PERSON], похідні форми імені по батькові українською мовою [PERSON], [PERSON] (свідоцтво про смерть; Державний акт на право власності на земельну ділянку, запис [PERSON] , свідоцтво про народження (повторно), запис [PERSON] , батько [PERSON]; свідоцтво про укладення шлюбу, запис [PERSON] ) та жіноча форма [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ), у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації форм імені по батькові від варіантів особового імені: офіційного [PERSON] та розмовного [PERSON] із подальшим утворенням від них патронімічних жіночих форм: нормативної [PERSON] та субнормативної [PERSON]. Довідкою Залишанської сільська рада Поліського району Київської області № 326 від 12.09.2019 року, виданій за підписом сільського голови, підтверджено, що [PERSON] є рідним братом позивачки, їх батьки: [PERSON] , померла [INFO] та [PERSON] , помер[INFO] року . Відтак, суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні достовірно підтверджено той факт, що позивачка була рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Встановлення факту родинних відносин необхідне позивачці для оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 1262 ЦК України позивачка є спадкоємцем другої черги за законом після смерті свого рідного брата. Постановою нотаріуса № 241/02-31 від 22.02.2019 року позивачці відмовлено у заведенні спадкової справи через пропуск строку для прийняття спадщини та з тим, що не доведено родинних відносин із спадкодавцем. При цьому, у постанові зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, хвороба позивачки у період з 24.01. по 31.01.2011 року, яка підтверджена довідкою лікаря Поліської ЦРЛ № 238 від 30.11.2013 року, велика відстань між місцем постійного проживання позивачки та місцем знаходження спадкового майна, суд визнає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, є підставою для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, крім позивачки, немає. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved