Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

17 травня 2021 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між ними був зареєстрований 11 вересня 2007 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, за актовим записом № 29. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя із відповідачем не склалося, через суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, що унеможливлює їхнє спільне проживання як однієї родини. Шлюбні відносини між ними припинилися 05 січня 2021 року, спільне господарство не ведуть, проживають з відповідачем окремо.Вказує на те, що їй стало відомо про те, що відповідач збирається створити нову сім`ю, з огляду на викладене вважає, що їхні сімейні відносини не можуть бути відновлені. Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачем є неможливим, у зв`язку із чим, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ними 11 вересня 2007 року зареєстрований виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, за актовим записом № 29,після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] повідомлена належним чином про дату та час розгляду судового засідання, до суду не з`явилася, надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за фактичною адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України, також відповідач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи телефонограмою, оголошенням на сайт. Однак, [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечували проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 20 липня 2021 року розгляд справи було вирішено проводити у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 вересня 2007 року. Шлюб між ними зареєстрований виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії: [NUMBER] , виданим 11 вересня 2011 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Спільне життя між подружжям не склалося. Сімейні стосунки між ними погіршилися через взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, любові, взаєморозуміння. Шлюбні відносини були припинені з 05 січня 2021 року, і з того часу сторони проживають окремо, сумісне господарство не ведуть, діти проживають разом із позивачкою. Спір з приводу місця проживання дітей відсутній. Спір з приводу поділу спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Діти залишаються із матір`ю, оскільки інше судом не встановлено. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », суд приходить до висновку, що слід його залишити. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких міркувань. Позивачкою при подачі позову судовий збір сплачений не був, клопотання про звільнення від сплати судового збору не вирішено, однак провадження у справі відкрито. Враховуючи, що позов про розірвання шлюбу судом задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог, виходячи з розміру ставки, яка підлягала сплати на момент подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved