Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

19.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» (далі по тексту ТОВ «Промтоварний ринок») про скасування наказів та поновлення на роботі, посилаючись на те, що з 02.03.1999 року вона працювала у відповідача на посаді заступника головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний ринок», а з 21.02.2001 року на посаді головного бухгалтера. Наказом № 1385-к від 24.12. 2014 року її, позивачку, було звільнено з посади у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених правилами трудового розпорядку, за п.3 ст.40 КЗпП України на підставі наказу директора ТОВ «Промтоварний ринок» від 24.12.2014 року №18-д «Про розірвання трудового договору». Позивачка вважає, що її звільнено безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, просить суд скасувати накази директора від 24.12.2014 року №1385-к та №18-д, поновити її на посаді головного бухгалтера та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.05.2015 року було залишено в силі, позивачці було відмовлено у задоволені позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 року рішення першої та апеляційної інстанцій були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просять суд його задовольнити в повному обсязі, обґрунтовують позовні вимоги доводами викладеними в позові та в письмових і усних поясненнях суду. Представник відповідача позов не визнав, виклав свої доводи в письмових запереченнях, вважає, що при звільненні позивачки дотримані вимоги трудового законодавства, а тому просив суд в задоволенні позову відмовити. При цьому представник відповідача пояснив, що в дійсності діями [PERSON] була порушена низка норм щодо обігу документації підприємства, у тому числі тієї, що складає комерційну таємницю підприємства та є конфіденційною, а тому позивачка була звільнена не за розголошення комерційної таємниці, а за скоєння низки дій, які порушували встановлений законодавством України та локальними актами підприємства порядок діловодства. Представник відповідача стверджує, що позивачкою порушено п.6.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1999 року, згідно якого первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерські звіти і баланси до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерії у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером; та положення п.3.3.1. Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, затверджених наказом Державного комітету архівів України наказу Міністерства юстиції України №16 від 16.03.2001 року, у разі зберігання справ у структурних підрозділах їх збереженість забезпечується керівниками структурних підрозділів і посадовими особами, відповідальними за діловодство в зазначених підрозділах, у робочих кімнатах справи повинні зберігатися вертикально в шафах, що зачиняються. За таких підстав відповідач вважає, що головний бухгалтер не створила умов для запобіганню можливому санкціонованому доступу до документів, що складають комерційну таємницю підприємства. При цьому представник відповідача у судовому засіданні стверджує, що доступ до документів, що складали комерційну таємницю підприємства та стали підставою для звільнення [PERSON], окрім позивачки мали й інші працівники підприємства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 02.03.1999 року [PERSON] була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний ринок», а наказом №21-к від 21.02.2001 року переведена на посуду головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний ринок». 24.12.2014 року директором ТОВ «Промтоварний ринок» було видано наказ №18-д «Про розірвання трудового договору», з тексту якого вбачається, що 15.12.2014 року головному бухгалтеру [PERSON] був переданий договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ64/2103/013 від 21.03.2014 року, укладений між ТОВ «Луганська вугільнозбагачувальна компанія» і ТОВ «Промтоварний ринок», й 19.12.2014 року у засобах масової інформації, в тому числі в мережі Інтернет, була опублікована інформація, що міститься у цьому договорі та опублікована ксерокопія самого договору. Оскільки зазначений договір становить комерційну таємницю підприємства в ТОВ «Промтоварний ринок» була проведена службова перевірка, за результатами якої встановлено, що [PERSON] порушила п.2.6 посадових обовязків і п.4 наказу директора №4 від 27.11.2010 року «Про додаткові заходи захисту інформації з обмеженим доступом, яка є власністю ТОВ «Промтоварний ринок», що виразилося в передачі договору заступнику директора із загальних питань [PERSON] без відповідного оформлення, порушень правил зберігання документів, які містять комерційну таємницю, створення умов для розповсюдження комерційної таємниці підприємства. Головний бухгалтер [PERSON] має не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді догани згідно наказу директора №15-д від 27.11.2014 року, тобто допустила систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором. Зазначеним наказом №18-д від 24.12.2014 року «Про розірвання трудового договору» та наказом №1385-к від 24.12.2014 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера 24.12.2014 року у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст.40 КЗпП України. При цьому підставою для звільнення позивачки було визначено порушення п. 2.6 посадових обовязків та п. 4 наказу директора від 27.11.2010 року № 4 «Про додаткові заходи захисту інформації з обмеженим доступом, яка є власністю ТОВ «Промтоварний ринок». Згідно п.2.6 Посадової інструкції головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний ринок», затвердженої 26.08.2013 року, з якою позивачка ознайомлена, головний бухгалтер зобовязана слідкувати за збереженням бухгалтерських документів, оформляти їх у відповідності до встановлених норм для передачі в архів (а.с.19). Відповідно до п.4.7 Посадової інструкції головного бухгалтера, головний бухгалтер несе відповідальність за розголошення відомостей, які складають комерційну таємницю та конфіденційну інформацію (а.с.20). Відповідно до п. 4 наказу директора ТОВ «Промтоварний ринок» від 27.11.2010 року №4 «Про додаткові заходи захисту інформації з обмеженим доступом, що є власністю ТОВ «Промтоварний ринок», працівники ТОВ «Промтоварний ринок» несуть відповідальність за порушення порядку обігу конфіденційної інформації, що передбачена цим наказом, іншими чинними документами на підприємстві та чинним законодавством України (а.с.86). Крім того, відповідно до п.5.1 Положення про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, затверджену наказом директора ТОВ «Промтоварний ринок» за №171 від 19.08.2010 року, працівники підприємства у випадку розголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та/або конфіденційну інформацію, та будь-якого іншого порушення цього Положення, дисциплінарну відповідальність аж до звільнення в порядку, передбаченому Кодексом законів про працю України (а.с. 52). При цьому у пункті 5.1 Положення відсутнє слово «несуть». Згідно підпункту «б» п.2.2.6 пункту 2.2. Положення про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію до відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, належать: зміст та характер договорів та контрактів, однією із сторін в яких виступає підприємство (а.с.49). Таким чином, договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ64/2103/013 від 21.03.2014 року, щодо якого виникли спірні правовідносини по накладенню дисциплінарного стягнення, належить до відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію ТОВ «Промтоварний ринок». Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається з наказу №18-д від 24.12.2014 року «Про розірвання трудового договору» та службової перевірки, що викладена в докладній записці (а.с.43-46), підставою для звільнення [PERSON] є скоєний нею проступок на роботі - розголошення комерційної таємниці ТОВ «Промтоварний ринок», а саме: передача [PERSON] стороннім особам копії договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ64/2103/013, стороною якого є ТОВ «Промтоварний ринок», що є порушенням умов трудового договору в частині посадових обовязків, внутрішніх актів підприємства щодо комерційної таємниці та конфіденційної інформації ТОВ «Промтоварний ринок». У результаті вказаних дій копія договору була розміщена у засобах масової інформації, у тому числі в мережі Інтернет. Однак з тексту наказу №18-д від 24.12.2014 року «Про розірвання трудового договору» вбачається, що до договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ64/2103/013 мали безпосередній доступ наступні працівники підприємства: завідувач канцелярією [PERSON], головний бухгалтер [PERSON]; заступник головного бухгалтера [PERSON]; бухгалтер [PERSON]; заступник директора із загальних питань [PERSON] Суд вважає за необхідне зазначити, що в складених ТОВ «Промтоварний ринок» документах, які стали підставою для звільнення [PERSON], не наведено жодного доказу, що саме [PERSON] припустилася поширення комерційної таємниці ТОВ «Промтоварний ринок» та що саме з її вини копія договору була розміщена у засобах масової інформації, у тому числі в мережі Інтернет. При цьому всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач й в суді не надав суду належних і вмотивованих доказів, що мало місце порушення трудової дисципліни саме [PERSON], та що саме її дії стали причиною розповсюдження комерційної інформації підприємства. Крім того, суд виходить з того, що з положень п.2.6. Посадової інструкції головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний ринок», на яку відповідач послався як на підставу порушення трудової дисципліни, та яка зобовязує головного бухгалтера, дослівно: «слідкувати за збереженням бухгалтерських документів, оформляти їх у відповідності до встановлених норм для передачі в архів», вбачається, що до посадових обовязків головного бухгалтера не входить збереження укладених ТОВ «Промтоварний ринок» правочинів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що накази директора ТОВ «Промтоварний ринок» №1385-к від 24.12.2014 року та №18-д від 24.12.2014 року про звільнення позивачки - незаконними, а тому вони підлягають скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За таких вищенаведених підстав суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про поновлення [PERSON] на займаній нею посаді з 24.12.2014 року та стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: з 24.12.2014 року - дати звільнення, до 14.07.2016 року - дати ухвалення рішення по справі. Виплата заробітної плати [PERSON] за час вимушеного прогулу згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) та наданої суду довідки про заробітну плату позивачки №826 від 03.08.2015 року (а.с.161) розрахована судом наступним чином: робочі дні в місяцях (жовтень, листопад), що передували звільненню становили 43 робочих дні; заробітна плата за місяці (жовтень, листопад), що передували звільненню становила 56 686,96 гривень (28 343,48 + 28 343,48); середньоденний заробіток позивачки становить 1 318,30 гривень (56 686,96 : 43 дні); з часу звільнення до прийняття рішення про поновлення на роботі 388 робочих дні. Таким чином, на користь позивачки стягується її середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 511 500,40 гривень (1 318,30 х 388). Як передбачено п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, втрачений середній заробіток позивачки, що складає 511 500,40 гривень, слід стягнути з відповідача з послідуючим відрахуванням податків та інших обовязкових платежів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак - суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 5 115,00 гривень. Крім того, з урахуванням положень п.2 та п.4 частини першої ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 28 343,48 гривень допустити до негайного виконання.

Outcome: approved