Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

19 лютого 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона 24.07.2013 року придбала у ТОВ «Авіалінії Візз Ейр Україна» авіаквитки на переліт літаком з Києва в Кутаїсі (Грузія) для себе та своїх двох неповнолітніх дітей оплативши за вказані квитки суму в розмірі 3777,00 грн.. Проте в день вильоту 02.08.2013 року компанією перевізником було відмовлено останнім в перевезені в зв'язку з відсутністю візи. Проте під час купівлі квитків для перельоту позивачку ніхто не повідомив про ймовірність настання вказаних наслідків. В результаті настання вказаної ситуації, позивачка була змушена на протязі доби провести час в аеропорту, внаслідок чого діти останньої захворіли та позивачка перебувала з ним на лікуванні і лікарні. Враховуючи вищевикладене позивачка просила стягнути вартість квитків в розмірі 3777,00 гривень та завдану їй та її дітям моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та з підстав викладених у позовній заяві просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в частині вартості квитків в розмірі 3447,00 гривень пояснивши це тим, що компанії перевізнику було сплачено лише суму в розмірі 3447,00 грн., а залишок в розмірі 330,00 грн. є сервісним збором за надані послуги, а саме продажу квитків, так як квитки купувались не безпосередньо в самого перевізника, а через посередників. Також представник позивача зазначив, що моральна шкода задоволенню не підлягає так як це прямо передбачено Монреальською конвенцією. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2013 року позивачка придбала у ТОВ «Авіалінії Візз Ейр Україна» авіаквитки на переліт літаком з Києва в Кутаїсі (Грузія) для себе та своїх двох неповнолітніх дітей оплативши за вказані квитки суму в розмірі 3777,00 грн.. (а.с.6-7). Відповідно до довідки наданої начальником зміни ТОВ «Інтеравіа» від 02.08.2013 року, вбачається, що позивачці та її дітям було відмовлено в перевезенні (а.с.8). Відповідно до медичних довідок наданих позивачкою, вбачається, що дійсно діти позивачки перебували на амбулаторному лікуванні. (а.с.12-14). Згідно положень ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України)особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Крім того, суд в порядку ч.4 ст. 174 ЦПК України, приймає часткове визнання позову представником відповідача оскільки такі дії не суперечать закону і не порушують чинне законодавство та інтереси сторін. Враховуючи викладене та обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, зокрема стосовно того, що їй було заподіяно відповідачем матеріальну шкоду, а саме вартості квитків у розмірі 3777,00 грн., знайшли своє підтвердження частково, оскільки відповідно до розрахункової квитанції (а.с.7), вартість вказаних квитків становить 3447,00 гривень, а залишок суми в розмірі 330,00 гривень є сервісним збором за надання послуг. Таким чином, беручи до уваги вище зазначені докази, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми матеріальної шкоди в розмірі 3447,00 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. За вимогами ч. 1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської Конвенції (Конвенція про уніфікації деяких правил міжнародних повітряних перевезень, прийнята 28 травня 1999 р.), ст. 20 Варшавської Конвенції (Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р.), ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазький Протокол 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р., та є чинною в Україні на підставі Закону України «Про правонаступництво») та Правилами перевізника, перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника. Відповідно до положень ст. 29 Монреальської Конвенції міжнародний повітряний перевізник за заподіяну шкоду несе тільки майнову відповідальність, розмір якої обмежений реальними та документально доведеними збитками. Враховуючи викладене необхідно зазначити, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень не підлягає задоволенню, так як не є безпосереднім наслідком перевезення, а отже є непрямим збитком відшкодування якого є обмеженим, оскільки Повітряний кодекс України, Варшавська Конвенція, Монреальська Конвенція, Правила перевізника, Умови договору на повітряне перевезення не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди міжнародним авіаперевізником. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України та

Outcome: partial