Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

17 січня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 02 липня 1998 року вона та її чоловік [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . [INFO] чоловік позивача помер, внаслідок чого [PERSON] є одноособовим власником квартири. Разом з позивачем у зазначеній квартирі з 21 листопада 2006 року зареєстрований відповідач по справі, який є її онуком, але у квартирі ніколи не проживав, оскільки ще у 2006 році виїхав до Російської Федерації, де має намір постійно проживати, отримавши громадянство. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла [PERSON] не приймає, при цьому, добровільно знятись з реєстрації не бажає, проте його реєстрація у зазначеній квартирі створює [PERSON] перешкоди у оформленні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, з огляду на що вона звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 00 хвилин 14 лютого 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Судове засідання, призначене на 08 годину 00 хвилин 14 лютого 2020 року, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відгулі, та було відкладене на 11 годину 30 хвилин 25 лютого 2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. До початку розгляду справи представник позивача подала досуду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 20 лютого 2020 року на електронну адресу суду від нього надійшла заява, у якій він зазначив, що просять справу розглянути без його участі та визнає позовні вимоги. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 липня 1998 року (а.с. 12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 25 лютого 2020 року за № 201699661, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 35). З довідки № 63 від 16 січня 2020 року, виданої керівником Приватного підприємства «ВІЛС» [PERSON] та паспортистом Приватного підприємства «ВІЛС» [PERSON], вбачається, що відповідач, який є онуком [PERSON] , з 21 листопада 2006 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно акту про не проживання від 16 січня 2020 року, складеного комісією у складі: заступника директора Приватного підприємства «ВІЛС» [PERSON], секретаря Приватного підприємства «ВІЛС» [PERSON], паспортиста Приватного підприємства «ВІЛС» [PERSON], [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , з листопада 2006 року по день надання довідки (а.с. 10). З відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 3785 від 23 січня 2020 року вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21 листопада 2006 року (а.с. 20). З доданої відповідачем до заяви про визнання позовних вимог копії посвідки на проживання іноземного громадянина № [NUMBER], виданої відділом УФМС Росії по Московській області 03 серпня 2014 року, вбачається, що [PERSON] отримав вид на проживання у Російській Федерації та зареєстрований з 18 листопада 2014 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 31-33). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач вибув із спірної квартири на інше постійне місце проживання, у зв`язку з чим втратив право на користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved