Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

19 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь 963 360 грн. заборгованості за договором позики та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8810 грн.. Вимоги обґрунтовано тим, що 16 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 36 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказані кошти у строк 30 грудня 2015 року, про що складено відповідну боргову розписку. Проте, [PERSON] ні у строки обумовлені розпискою, ні на час розгляду справи судом, позику [PERSON] не повернув. Враховуючи наведене позивач звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх. Заяв про уточнення чи збільшення позовних вимог до суду не подавали. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме у розмірі 20000 доларів США та щодо сплати витрат по судовому збору в розмірі 8810 грн., в іншій частині просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того підтвердив, що дана розписка написана ним особисто і дані наведені в ній відповідають дійсності. Разом з тим зазначив, що хоч сума боргу вказана 36000 доларів США, він фактично отримав кошти в іншому розмірі та валюті та без присутності свідків, які вказані на звороті. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що є дружиною позивача та була присутньою в липні 2015 року під час домовленостей між [PERSON] та [PERSON] щодо отримання грошових коштів в борг, надання останнім боргової розписки, перерахунку та передачі відповідачу коштів. Наведене відбувалось в липні 2015 року у м. Києві в кафе «Пузата Хата» по вул. Гната Юри. В кафе їх було четверо : позивач, відповідач, свідок та [PERSON]. Будучи в даному кафе [PERSON] та [PERSON] погодили умови надання коштів у борг, у зв'язку з чим відповідач склав власноручно боргову розписку на суму 36 000 доларів США. Після цього всі вказані особи вийшли на вулицю та сіли в автомобіль [PERSON]. [PERSON] в присутності свідка передав відповідачу грошові кошти в розмірі 36 000 доларів США, а [PERSON] їх отримав та перерахував. Свідок та [PERSON] на звороті розписки підтвердили ці обставини своїми підписами. Свідок, як дружина позивача, достеменно обізнана та повідомила, що ні в строк вказаний у розписці, ні наразі, борг [PERSON] відповідачем не повернено. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що з 2013 року товаришує з [PERSON]. [PERSON] особисто не знає, бачив його всього раз у житті в момент надання боргової розписки та отримання грошових коштів від [PERSON] Свідок зазначив, що в липні 2015 року йому зателефонував [PERSON] та попросив бути свідком відібрання боргової розписки та передачі грошових коштів, на що [PERSON] погодився та через 2-3 дні приїхав на обумовлене місце. Ці події відбувались в липні 2015 року у приміщенні кафе «Пузата Хата» в м. Києві, Борщагівський район. На зустрічі були присутні : свідок, позивач, відповідач та [PERSON]. В самому кафе [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку на суму 36 000 доларів США. Після цього вказані особи вийшли на вулицю та сіли в автомобіль [PERSON], де позивач передав останньому вказану суму. Достеменно знає, що кошти позивачем передано саме в цьому розмірі і валюті, оскільки відповідач в його присутності отримав їх та здійснивши перерахунок підтвердив цю обставину. Після передачі позивачем грошових коштів та їх отримання відповідачем на звороті розписки свідок та [PERSON] своїми підписами підтвердили наведені обставини. Борг за даною розпискою [PERSON] досі не повернено [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, відібравши покази свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 16 липня 2015 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 36 000 доларів США. Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 16 липня 2015 року та дослідженим в судовому засіданні оригіналом самої розписки, яка знаходиться у позивача (а.с.4). Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в розмірі 36 000 доларів США також підтверджується підписами свідків [PERSON] та [PERSON] виконаними на звороті самої розписки [PERSON] від 16 липня 2015 року (а.с.4). Крім того, наведене підтверджується та не спростовується відібраними у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON]. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установ-лених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Суд критично оцінює пояснення відповідача, що кошти отримано ним в іншому розмірі та валюті, без присутності свідків, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин [PERSON] суду не надав. Крім того, у тексті наданої розписки відповідач зазначив: «грошові кошти отримані мною у повному обсязі», а на звороті розписки містяться підписи свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт передачі грошових коштів в розмірі 36 000 доларів США в їх присутності. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно умов договору позики [PERSON] зобов'язався повернути кошти [PERSON] у строк до 30 грудня 2015 року. Судом враховано, що відповідачем не надано доказів на підтвердження заперечень проти позову та доведення власних доводів і обставин, як і не обґрунтовано визнання позову в розмірі 20 000 доларів США. Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику [PERSON]. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики. Тому позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 36000 доларів США, що в еквівалентно на момент звернення до суду з даним позовом і становить 963 360, 00 грн., підлягають задоволенню. При цьому враховано, що на момент звернення позивача з даним позовом відповідно постанови Національного банку України курс 1 долара США станом на 19 лютого 2018 року у розрахунку до гривні становив 26,99 грн., відтак і сума боргу у розмірі 36 000 доларів США в перерахунку становила 971 640, 00 грн.. Проте, позивач своїм правом уточнити, збільшити чи зменшити розмір заявлених позовних вимог не скористався, а суд, в силу вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що позивач не ставить на вирішення і не просить суд стягнути з відповідача на свою користь суми відсотків, індекс інфляції чи трьох відсотків річних від простроченої заборгованості. При подачі позову до суду [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 8810 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № NOIEQ42270 від 19 лютого 2018 року (а.с.1). Відповідно ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Позовні вимоги задоволено в повному обсязі, у зв'язку з чим з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 8810 грн. 00коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved