Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

19.11.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення трирічного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19.11.2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього дочку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалось, шлюбні відносини припинені з початку 2013 року, спільне господарство не ведеться, майнового спору немає. Примирення вважає неможливим. Подружжя не досягли домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини. Відповідач офіційно не працює, інших дітей не має, відрахувань за виконавчими документами з нього не проводиться. Позивачка просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, пояснила, що з травня 2013 року сторони проживають окремо, чоловік матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач офіційно не працює, але займається ремонтом холодильників, у зв'язку з чим має дохід. Відповідач до суду не з'явився, повідомлений належним чином, будь-яких клопотань не надав. Суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 19.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( актовий запис 1594). Відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. З травня 2013 року сімейні відносини між сторонами припинені. Майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, заснований на взаємних почуттях любові та поваги, який ґрунтується на їх вільній згоді набути права та обов'язки подружжя. Позивач висловила своє волевиявлення, яке полягає в тому, що вона не бажає проживати однією сім'єю з відповідачем і вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Суд не вважає за доцільне призначати строк для примирення, оскільки цей крок робиться судом лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правової основою шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає збереження шлюбу неможливим. Позивачка заявила клопотання про присвоєння їй прізвища «[PERSON]» при реєстрації розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки несуть рівні аліментні обов'язки щодо утримання дитини, причому ці обов'язки є особистими, індивідуальними, а не солідарними. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, згідно зі ст.182 СК України є: стан здоров'я та матеріальне положення дитини; стан здоров'я та матеріальне положення платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини та інші обставини, які мають суттєве значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки на час розгляду справи даних про наявність у відповідача постійного заробітку немає. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд приймає до уваги прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача і вважає за необхідне присудити стягнення аліментів в сумі 600 грн. Згідно зі ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір'ю, яка не має на даний час самостійного доходу у зв'язку з находженням у відпустці по догляду за дитиною, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки у визначеному нею розмірі в сумі 400 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved