Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

18.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, при цьому просив: 1) змінити спосіб і умови його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO], дозволивши йому: без узгодження з матірю, представниками органу опіки та піклування, бабою та дідом, без обмежень у часі та періоді особисто спілкуватися з вчителями сина з метою отримання інформації щодо рівня його успішності; щонеділі, в період з понеділка по пятницю, після занять забирати сина зі школи, бути присутнім без сторонніх осіб (в тому числі й матері) при виконанні сином домашніх завдань як за місцем проживання дитини так і за місцем його проживання в м. Ніжині; в разі необхідності та рекомендації вчителів, забезпечити дитині щонеділі, в період з понеділка по пятницю, додаткове факультативне навчання відповідно до шкільної програми; щонеділі, в період з понеділка по пятницю, під час начального процесу здійснювати супровід сина від місця його постійного проживання до школи, а також від місця його постійного проживання до спортивної школи і зворотно; в період навчального процесу в школі щонеділі спілкуватися із сином без присутності сторонніх осіб (у тому числі й матері) по вихідних днях, починаючі з 17 години пятниці і до 18 години неділі включно, не лише за місцем постійного проживання дитини, за адресою: [ADDRESS], а також і за місцем його постійного проживання, за адресою: с. Іванівка Чернігівського району, вул. Щербини, 17; спільний відпочинок з дитиною під час літніх канікул в період з 15 липня по 30 серпня, а також з другої половини всіх інших канікул, щороку, без присутності сторонніх осіб, у тому числі й матері дитини; необмежене спілкування з дитиною без участі сторонніх осіб, у тому числі й матері, за допомогою телефонного, поштового, електронного та інших видів звязку, в тому числі через Інтернет та програму «Скайп»; 2) зобовязати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні із сином у спосіб, запропонований вище. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Він пояснив, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06.10.2014 року встановлено порядок його участі у спілкуванні та вихованні сина. Втім, на даний час обставини, на підставі яких ухвалено рішення, суттєво змінилися, що вимагає й зміни порядку його участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Зокрема, позивач зазначає, що дитина стала дорослішою і пішла в школу, в звязку з чим потребує значно більшого часу спілкування з ним, як батьком і особою чоловічої статі, та збільшення його участі у виховані сина, а також занять сином спортом, факультативних занять у відповідності до шкільної програми, чого відповідач не забезпечує. Відповідач позов не визнала. Вона пояснила, що від дня народження сина позивач постійно ухилявся від його виховання та не проявляв батьківської турботи. Позивач постійно кричить на сина, ображає його, а тому син не хоче спілкуватися з батьком. Представник органу опіки та піклування повідомила, що під час спілкування з дитиною батько не враховує її вік та побажання матері з приводу режиму харчування дитини. Під час спортивних занять позивач дає сину надмірні фізичні навантаження, які дитина за своїм віком та станом фізичного розвитку не витримує. Так, одного разу, позивач змушував сина займатися футболом майже протягом 5 годин поспіль. Крім того, представник органу опіки та піклування відмітила, що позивач взагалі не чує своєї дитини та не враховує її побажання. Внаслідок грубого та брутального ставлення до сина, останній почав відмовлятися від спілкування із батьком. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі, який розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 18.05.2013 року. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір з приводу участі позивача, як батька дитини, у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06.10.2014 року встановлено наступний порядок участі позивача у вихованні сина: зобовязано відповідача не чинити позивачеві перешкоди у вільному вихованні та спілкуванні з дитиною; встановлено побачення позивача з дитиною першої та третьої суботи та неділі кожного місяця з 10.00 до 18.00 години в присутності представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради за місце проживання дитини ([ADDRESS] (в холодну пору року) та на прибудинковій території місця проживання дитини (в теплу пору року); дозволено позивачу спільний відпочинок з дитиною в другу половину літніх канікул з 15 липня по 30 серпня щороку протягом двох тижнів, попередньо узгодивши термін відпочинку із матірю дитини; дозволено позивачу необмежене спілкування із сином засобами телефонного, електронного та інших видів звязку (а. с. 65-70). Встановлюючи порядок участі позивача у вихованні сина та спілкування з ним, апеляційний суд врахував не лише права сторін, як батьків дитини, але й права та інтереси самої дитини. Крім того, апеляційним судом було враховано: висновки психолога Ніжинського міського центру соціальних служб для сімї з приводу повної відсутності емоційного звязку дитини з біологічним батьком, який є для дитини джерелом дискомфорту і страху, зневіри дитини у любові та стабільності почуттів батька до неї; копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.11.2009 року, в якій зазначено, що позивач наніс відповідачу тілесні ушкодження, після чого закрився з дитиною в квартирі; лист ДНЗ № 23 про те, що співробітники цього закладу неодноразово спостерігали неадекватну поведінку позивача, яка виражається в хамстві та погрозах, що шкодить не лише власній дитині, але й оточуючим і персоналу дитячого навчального закладу; витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 14.01.2014 року № 1, яким підтверджується неприпустима поведінка позивача під час засідання комісії, внаслідок чого йому робилися зауваження, але позивач продовжував вести себе агресивно, принижуючи честь і гідність членів комісії. Враховуючи факти неодноразових проявів агресивної поведінки позивача, наявність неприязних стосунків між колишнім подружжям, а також вік дитини, її фізичний та психічний стан, апеляційний суд визнав доцільним встановити побачення батька зі своєю дитиною лише в присутності працівників органів опіки та піклування. Звертаючись до суду з цим позовом позивач стверджував, що на даний час він переглянув свою поведінку, відношення до дитини та її матері. Крім того, дитина стала дорослішою і потребує більшого часу спілкування з ним, як батьком та особою чоловічої статі, батьківського піклування та виховання, чого не може забезпечити відповідач. Суд констатує, що чинне сімейне законодавство України не мітить прямих заборон щодо зміни раніше встановленого судом порядку участі батька, який проживає окремо, у вихованні та спілкуванні зі своєю дитиною, в разі зміни обставин, за яких цей порядок було встановлено раніше. Проте, в силу положень частини третьої статті 10 ЦПК України, батько, який проживає окремо від дитини, повинен довести в суді, що обставини, за яких раніше було встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною змінилися настільки, що це унеможливлює його фактичне дотримання або робить недоцільним подальше залишення цього порядку в силі, з огляду на необхідність забезпечення балансу інтересів дитини та прав батька на участь у вихованні дитини. Суд вважає, що позивачем не доведено факт суттєвої зміни обставин, що дають підстави для зміни раніше встановленого апеляційним судом порядку спілкування та виховання дитини з огляду на таке. Так, в процесі судового розгляду позивач неодноразово вдавався до образ як відповідача так і представників органу опіки та піклування та застосування щодо них погроз. Під час надання суду пояснень він застосовував лексику, яка є неприпустимою у спілкуванні із сторонніми особами. В звязку з цим, суд неодноразово попереджував позивача про необхідність ввічливого ставлення до інших учасників цивільного процесу. Зазначене свідчить, що позивач не переглянув своєї поведінки в соціумі та не змінив відношення до відповідача, як матері дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року гарантовано, що держави-учасники цієї Конвенції повинні забезпечити дитині такий захист і турботу, які необхідні для її благополуччя, з урахуванням прав і обовязків її батьків, опікунів та інших осіб. Батьки несуть відповідальність за виховання та розвиток дитини, при цьому предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Згідно частини другої статті 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання. Враховуючи вищевикладене, судом, в присутності представника органу опіки та піклування [PERSON], яка має вищу педагогічну освіту, було заслухано думку малолітнього сина сторін щодо участі позивача в його вихованні. Зокрема, малолітній [PERSON] повідомив суду, що він взагалі не хоче бачитися зі своїм батьком, тому що той постійно кричить та нього, ображає його та його маму; що він боїться свого батька, оскільки раніше батько бив маму; що він не хоче відвідувати спортивну секцію з футболу, на яку його записав батько всупереч його волі. Встановлені судом факти та досліджені докази в сукупності, з урахуванням думки малолітньої дитини, її віку та ставлення до свого батька, дозволяють зробити висновок про відсутність підстав для зміни порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, який встановлений рішенням апеляційного суду. Крім того, запропонований позивачем порядок його участі у спілкуванні із сином та його виховання порушує як інтереси дитини, оскільки фактично не залишає їй вільного часу та часу на відпочинок після занять в школі, але й інтереси матері, тому як за цим порядком вона буде мати можливість спілкування з дитиною лише у вечірній час. Вказаний порядок також надає можливість позивачу безперешкодно і фактично без обмеження в часі перебувати разом із сином в квартирі, в якій проживає відповідач без її згоди, що є втручанням в її особисте життя, а тому є неприпустимим. Додатково суд зазначає, що рішенням апеляційного суду позивачу не встановлювалася заборона спілкування з вчителями сина, з метою володіння інформацією про успіхі сина в навчанні. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed