Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

17 листопада 2015 року у даній цивільній справі прийнято рішення, яким частково позов задоволено, на відшкодування матеріальної шкоди стягнуто з відповідача на користь позивача 1000грн. У судовому засіданні у відповідності до ст..209 ЦПК України проголошено лише вступну та резолютивну частину. При виготовленні мотивованого рішення, зясовано, що не за всіма заявленими позовними вимогами суд прийняв рішення. Так, позивач у позовній заяві просив стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду, що складається з витрат на відновлювальний ремонт належного йому автомобіля, пошкодженого з вини відповідача в ДТП , в розмірі 14020грн., а також у додатковому позові просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, що складається з витрат на оплату авто технічної експертизи 3000грн. Дані позовні вимоги суд задовольнив частково, - в розмірі передбаченої договором страхування цивільно- правової відповідальності франшизи. Крім того, в прийнятій судом позовній заяві про збільшення розміру позовних вимог, позивач заявив додаткові позовні вимоги про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди. По даній позовній вимозі сторони давали пояснення, досліджувались наявні у справі докази, але суд в проголошеному 17.11.2015р. за даними позовними вимогами рішення не ухвалив і не проголосив. Відповідно до ст.. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, за заявою сторін, або з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо (п.1) стосовно якої- небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, не ухвалено рішення. Тому суд з власної ініціативи призначив судове засідання для прийняття додаткового рішення за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди. Так, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 10000грн., з підстав, передбачених ст..1167 та ст..23 ЦК України, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в звязку з пошкодженням належного йому транспортного засобу він зазнав душевних страждань, був змушений змінити звичайний спосіб життя, витрачати час на організацію ремонту, пошук незапланованої у його бюджеті великої суми на такий ремонт, пошук спеціалістів для проведення автотехнічного дослідження, пошук та консультування з юристами з правових питань щодо відшкодування завданої шкоди. Крім того, у судовому засіданні представник позивача також зазначив на таку обставину, як неможливість протягом тривалого часу належним чином користуватись пошкодженим автомобілем, визнаючи при цьому, що через пошкодження автомобіль не був приведений у такий стан, коли на ньому неможливо було пересуватись, і що на той час сім,я користувалась іншим автомобілем. Відповідач позові вимоги в цій частині не визнав, оспорює сам факт заподіяння моральної шкоди відповідачем, і наявність підстав для покладення на нього обовязку по її відшкодуванню, враховуючи наявність страхового полісу і зобовязання страховика по відшкодуванню шкоди, в тому числі моральної; вважає, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, оспорює розмір відшкодування, зазначеного позивачем, вважає його явно завищеним, і що моральна шкода, у разі доведеності позивачем її заподіяння, могла би бути визначена у сумі, що не перевищує 1000грн. Третя особа ПАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» заперечень, письмових пояснень, з даного приводу не надала. Про судове засідання, призначене з метою ухвалення додаткового рішення, учасники були повідомлені належним чином, в судове засідання не явились і не подали заяв про наявність поважних причин неявки і про відкладення. Згідно ч.3 ст..220 ЦПК України неявка учасників процесу не є перешкодою для проведення даного судового засідання. Розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Судом при розгляді даної справи з підстав і мотивів, наведених у рішенні від 17.11.2015р., встановлено, що 21 серпня 2014 року в м. Бровари сталась дорожньо транспортна пригода, в якій з вини водія - відповідача був пошкоджений автомобіль, належний позивачу і відповідно позивачу заподіяно матеріальну шкоду. Встановлено, що за кермом була інша особа, позивач не був присутній при ДТП і безпосередньо не зазнав моральних страждань в момент зіткнення (переляку, хвилювання, тощо). Відсутній у даному випадку факт заподіяння шкоди здоров,ю позивача чи інших осіб. Тому моральна шкода, заподіяна позивачу, не є шкодою, заподіяною здоров,ю, що слід враховувати при визначенні особи, відповідальної за моральну шкоду у даному випадку: страховик чи винна особа. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України , шкода , завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки , відшкодовується на загальних підставах , а саме: шкода , завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її заподіяла, при наявності її вини. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно умов договору страхування і згідно умов Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону) потерпілому страховиком відшкодовується моральна шкода, лише передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (тобто лише моральна шкода, повязана з шкодою життю та здоров,ю). Якщо судом встановлено наявність підстав для відшкодування потерпілому моральної шкоди, передбаченої пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (тобто шкоди, повязаної з заподіянням шкоди майну), то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, моральну шкоду, заподіяну власникові транспортного засобу, пошкодженого в ДТП, з вини водія [PERSON] повинен відшкодувати безпосередньо водій - позивач. І в даному випадку відсутні законні підстави для покладення обовязку по відшкодуванню моральної шкоди на страховика, - це знаходиться поза межами взятих на себе страховиком зобовязань за укладеним з ним договором страхування. Підстави для звільнення відповідача від обовязку по відшкодуванню моральної шкоди в даному випадку відсутні. Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦКУ моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України та розяснень Пленуму ВССУ №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення , виходячи з вимог про розумність і справедливість. Суд визнає доведеним факт заподіяння позивачу як власнику пошкодженого майна крім матеріальної також і моральної шкоди, яка полягає в негативних наслідках немайнового характеру, що наступили для власника автомобіля разом з пошкодженням його майна, зокрема, такими негативними наслідками визнаються переживання з приводу завдання шкоди майну, з приводу погіршення стану майна і відповідно його вартості; моральна шкода також полягає у вимушених змінах у звиклому способі життя , зокрема у вирішенні побутових питань, в обмеженні використання автомобіля; у необхідності додаткового часу для вирішення питань, повязаних з відновленням пошкодженого майна. Суд вважає, що дані обставини логічно слідують з самого факту пошкодження майна і тому не потребують додаткового доказування, і тому достатніми доказами в цьому сенсі є докази на підтвердження факту пошкодження майна. Разом з тим, суд не погоджується з думкою позивача і його представника в тій частині, що підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана витратою часу на пошуки спеціаліста для проведення авто технічного дослідження та на консультації з юристами з даного приводу, оскільки, такі витрати часу не є прямою моральною шкодою, завданою в ДТП пошкодженням майна. Крім того, витрати, вказані позивачем, мають матеріальне (вартісне) визначення, і відшкодування таких витрат повинно вирішуватись не у спосіб відшкодування моральної шкоди. Зазначені обставини мали місце в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення (відносно водія [PERSON]С.) на доведення відсутності її вини як учасника ДТП, і для відшкодування таких витрат встановлений інший порядок, а позивач не був учасником провадження у даній справі про адміністративне правопорушення. При наведених вище обставинах суд визначає компенсацію завданої позивачу як власнику пошкодженого майна моральної шкоди у розмірі 1700грн. Суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі. Враховуючи, що суд позов про відшкодування моральної шкоди задовольняє частково, то судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору за даними позовними вимогами, підлягають частковому відшкодуванню, відповідно до ст.88 ЦПК України - пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи розмір заявлених і задоволених позовних вимог, слід вважати, що суд задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на 17% від заявлених, тому понесені позивачем судові витрати - сплачений ним судовий збір 26,60грн. (квитанція від 5.08.2015р.) і 73,40грн. (квитанція від 13.11.2015р.) - підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі 17%:100грн. х 17% =17грн. В резолютивній частині рішення, проголошеного 17 листопада 2015 року у даній цивільній справі, зазначено про часткове задоволення позову і про відмову у позові в іншій частині. При цьому суд дане рішення прийняв і проголосив за позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди. Тому, з метою усунення неправильного тлумачення прийнятого судом рішення, разом з прийняттям додаткового рішення за іншими повними вимогами, резолютивну частину рішення слід також доповнити в межах прийняття додаткового рішення в порядку ст..220 ЦПК - висловом щодо уточнення позовних вимог, за якими проголошено дане рішення. Суд вважає можливим зробити таке доповнення резолютивної чат сни рішення у в порядку ст..220 ЦПК України, і вважає недоцільним вирішення даного питання в порядку ст..219 ЦПК, якою передбачено виправлення описок і арифметичних помилок.

Outcome: partial