Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

19 листопада 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви б/н від 19.11.2013 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5100,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, при зміні розміру кредитного ліміту банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач не виконав. Станом на 14.10.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 13000,25 грн., з яких: 8729,91 грн. заборгованість за тілом кредита, 3689,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 581,16 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 . Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 24 грудня 2020 року. Розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. Представником відповідача 29.01.2021 року через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, у якому позов частково визнає. Вважає, що поверненню підлягають лише кошти , які відповідач фактично отримав від позивача. Зазначив, що фактично використано кредитні кошти в розмірі 36372,96 грн., а поповнено картку на суму 32\~383,18 грн. Отже, сума коштів, яка повинна бути повернута позивачу, складає 3989,78 грн. В частині стягнення процентів, пені та штрафу просить відмовити, оскільки відповідач не погоджувався на умови та правила. Представник позивача у судове засідання не з?явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника. Представник відповідача в судовому засіданні заперечення проти позову підтримав із зазначених у відзиві підстав. Додатково пояснив, що розрахунок фактично використаних за кредитним договором коштів був здійснений ним, виходячи з даних, зазначених у виписці з карткового рахунку відповідача. Паспорт кредиту від 04.05.2018 підроблений працівником банку, оскільки підпис не належить відповідачу, тому не може бути належним доказом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 19.11.2013 року [PERSON] подана анкета-заява до ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття карткового рахунку із кредитним лімітом 5100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,00 % на рік, строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки (а.с.11-48) Відповідно до п. 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с. 41 зі звор.). Станом на\~14.10.2020\~року \~позивачем нараховано\~заборгованість за\~кредитним договором\~в загальній\~сумі 13000,25\~грн.,\~з яких:\~8729,91\~грн.\~заборгованість за\~ тілом\~кредита,\~3689,18\~грн.\~-\~заборгованість за\~простроченими відсотками,581,16\~ заборгованість\~за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.625\~ (а.с.6-8). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 19 листопада 2013 року не зазначено ані вид картки, яку виявив бажання відкрити відповідач, ані умови кредитування. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 грудня 2009 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. З наданої копії паспорту споживчого кредиту, який датований 04.05.2018 неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом: за договором від 19.11.2013, на який позивач посилається у обгрунтування своїх вимог чи будь-яким іншим. Вказаний паспорт споживчого кредиту не містить посилання ані на кредитний договір від 19.11.2013, ані на номер картки або рахунку, який обслуговується (а.с. 12-13). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. З виписки по картковому рахунку відповідача № [NUMBER] від 15.10.2020 вбачається, що відповідачем у період з 04.05.2018 по 01.03.2020: використано кредитні кошти у загальній сумі 36372 грн. 96 коп, поповнено картку на суму 32383,18 грн. Також в цей період з відповідача було стягнуто комісію за обслуговування картки 400,00 грн. та комісію за зняття та переказ коштів 446 грн. 71 коп. Суд вважає, що у зв?язку з відсутністю інформації про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, заборгованість з відсотків та пені не підлягає стягненню з відповідача. Позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 8729,91 грн., однак як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідачем було фактично використано кредитні кошти у сумі 36372 грн. 96 коп, поповнено картку на суму 32383,18 грн., тобто сума кредитних коштів, яка залишається не повернутою позивачу, становить 3989,78 грн. На підставі\~вказаних \~закону,\~враховуючи,\~що відповідач\~повернув позивачу\~кошти в\~сумі 3989,78\~грн,\~суд приходить\~до висновку,\~що право\~позивача порушене\~і підлягає\~захисту в\~частині стягнення\~тіла кредиту - 3989,78 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. Враховуючи часткове, на 31% задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України відшкодуванню підлягає судовий збір у розмірі 651,62 грн. (30,1% від 2102 грн.) Відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., що підтверджується копією ордеру, описом виконаних адвокатом робіт за договором про надання правової допомоги від 26.01.2021, квитанцією №2 про сплату [PERSON] за договором коштів в сумі 3\~000 грн. (а.с. 32-34). На переконання суду вказані витрати підтверджені належними доказами, є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом у зв?язку із наданням правової допомоги. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачем не подано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено - 2097 грн. (69,9% від 3000 грн.). На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1445,38 грн. (2097 грн. 651,62 грн.). \~

Outcome: partial