Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

17 липня 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [INFO] (далі відповідач, [INFO] ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом військового комісара [INFO] (далі Володимир-Волинський ОРВК) від 18 квітня 2017 року №15-од він був притягнений до дисциплінарної відповідальності у виді догани. На підставі цього, наказом військового комісара [INFO] від 04 травня 2017 року №104 його позбавлено премії у розмірі 10%. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №803/1693/17 вказані накази були скасовані. Позивач вказує, що у зв`язку з позбавленням премії у розмірі 10% він поніс матеріальні збитки у сумі невиплаченої премії. Крім того позивач вказує, що у зв`язку з неправомірним притягненням до дисциплінарної відповідальності він пережив душевні переживання, які полягають у тому, що наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності був доведений на зборах осіб офіцерського складу [INFO] , що спричинило зниження його ділової репутації. Також зазначає, що він зазнавав образи від своїх командирів, а також неповаги у колективі. З наведених вище мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в сумі 912,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та в письмовому відзиві від 04 вересня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що недоплачена премія позивачу була виплачена у повному обсязі, а отже відсутня матеріальна шкода. Стосовно моральної шкоди пояснив, що рішенням адміністративного суду встановлено, що позивач дійсно вчинив дисциплінарний проступок, однак рішення про притягнення його до відповідальності було скасовано у зв`язку з процедурними порушеннями під час його прийняття та проведення службового розслідування. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач проходить військову службу за контрактом на посаді офіцера мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК. Наказом військового комісара [INFO] від 18.04.2017 № 15-од «Про результати службового розслідування по факту порушення офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом [PERSON] розпорядку дня» на старшого лейтенанта [PERSON] за неналежне ставлення до військової служби та за систематичне порушення розпорядку дня військовому комісару накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Крім того, наказом ТВО військового комісара [INFO] від 04.05.2017 № 104 (по стройовій частині) позбавлено премії у розмірі 10% за квітень місяць у зв`язку із накладенням стягнення догана (наказ військового комісара [INFO] від 18.04.2017 № 15-од) старшого лейтенанта [PERSON] . Вказані обставини встановлені рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №803/1693/17, яке ухвалено у справі між тими сторонами, а тому додатковому доказуванню не підлягають. Цим же рішенням визнано протиправним та скасовано наказ військового комісара [INFO] від 18 квітня 2017 року № 15-од «Про результати службового розслідування по факту порушення офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом [PERSON] розпорядку дня». Визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара [INFO] від 04 травня 2017 року № 104 (по стройовій частині) в частині позбавлення премії у розмірі 10% за квітень місяць у зв`язку з накладенням стягнення «догана» (наказ військового комісара [INFO] від 18 квітня 2017 року № 15-од) старшого лейтенанта [PERSON] . При цьому, як слідує зі змісту вказаного рішення, суд дійшов до висновку, що факт вчинення правопорушення, за яке на позивача накладене дисциплінарне стягнення згідно із наказом від 18.04.2017 № 15-од, є доведений під час розгляду цієї справи. Проте, на думку суду, відповідач [PERSON] порушив порядок проведення службового розслідування відносно старшого лейтенанта [PERSON] , що і стало підставою для скасування спірних наказів. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Перш за все, суд вважає за необхідним надати правову оцінку вимогам про стягнення матеріальної шкоди. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Отже, премія, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Невиплачена, на думку позивача премія, не є за своєю природою матеріальною шкодою у розумінні ст.22 ЦК України, а є невиплаченим грошовим забезпеченням військовослужбовця, спір стосовно якого є публічно-правовим, оскільки стосується проходження особою публічної служби, та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Позивач помилково кваліфікує суму невиплаченої премії як матеріальну шкоду, а отже вона не може бути стягнута судом в порядку цивільного судочинства, а отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, з матеріалів справи, а саме наказу Військового комісара [INFO] від 21 червня 2018 року №148, роздавальної відомості №371 за червень 2018 року слідує, що премія позивачу, якої він був позбавлений наказом від 04 травня 2017 року № 104, було повністю виплачена, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В якості правової підстави для стягнення моральної шкоди позивач зазначає факт неправомірного притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що вплинуло на його ділову репутацію, ставлення до нього в колективі. Однак суд зауважує, і це встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №803/1693/17, що факт вчинення правопорушення, за яке на позивача накладене дисциплінарне стягнення згідно із наказом від 18.04.2017 № 15-од, є доведений під час розгляду цієї справи, а саме рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності скасовано у зв`язку з порушенням процедури його прийняття. Тобто, рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було скасовано не з реабілітуючих його становище обставин, зокрема у зв`язку з відсутністю складу дисциплінарного проступку, чи події дисциплінарного проступку, а отже не можливо стверджувати, що позивач поніс душевні переживання у зв`язку з відсутністю в його діях дисциплінарного проступку, оскільки факт такого проступку був констатований адміністративним судом у своєму рішенні, яке набрало законної сили та позивачем не оскаржувалося. Крім того, суд зауважує, що у цивільному судочинстві, на відміну від адміністративного, тягар доказування факту наявності моральної шкоди та її розміру лежить саме на позивачеві, а не на відповідачеві. Однак позивач належними та допустимими доказами не довів суду факт наявності моральної шкоди, як одного із обов`язкових елементів цивільного правопорушення. Зокрема, посилаючись на зниження своєї ділової репутації у зв`язку з оголошенням наказу на зборах офіцерів Володимир-Волинського ОРВК, позивач не надає суду жодних доказів того, що вказаний наказ був оголошений на таких зборах (показів свідків, документальних підтверджень, аудіо-, відео- фіксації тощо). Навіть, якщо припустити факт доведення цього наказу на зборах офіцерів Володимир-Волинського ОРВК, вказане не суперечить приписами ст.97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в якому зазначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Тобто, оголошення дисциплінарного стягнення на нараді офіцерів, яким і є позивач, є одним із методів підтримання військової дисципліни, з якими погодився позивач вступаючи на військову службу, а тому його доводи про моральні страждання у зв`язку з таким оголошенням є надуманими та судом не приймаються. Також необґрунтованими є твердження позивача про те, що дисциплінарне стягнення носило характер «брутального наклепу» на нього, оскільки, як вже зазначав суд, факт дисциплінарного проступку з боку позивача був підтверджений рішенням адміністративного суду. Стосовно доводів позивача про образи з боку командирів, а також тяжкі відносини і негативне ставлення до нього в колективі, то ці обставини також жодними належними та допустимим доказами не підтверджені, зокрема показами свідків, аудіо-, відео- фіксацією, а отже до уваги судом не беруться. Щодо доводів позивача про те, що він був позбавлений коштів, у зв`язку з чим поніс моральні страждання, суд зауважує, що сума премії, якої був позбавлений позивач (10%) не є значною, була відшкодована відповідачем добровільно, тобто навіть без рішення суду про її стягнення, а тому стверджувати, що позивач зазнав душевні переживання у зв`язку з цим підстав немає. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт завдання моральної шкоди, а отже у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. В якості додаткової підстави для відмови у задоволенні позову суд зазначає незалучення позивачем у справі як належного відповідача щодо вимог про стягнення моральної шкоди Володимир-Волинський об`єднаний районний військовий комісаріат, який і виносив спірне рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. [INFO] не виносив рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а отже не може бути належним відповідачем в цій частині, оскільки не є безпосередньо особою, яка завдала шкоди. Крім того, суд зауважує, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, який, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Однак позивач, пред`являючи вимоги про стягнення коштів з державного органу у зв`язку з його неправомірними діями, не залучив в якості відповідача ДКС України, що також є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. Правова позиція щодо необхідності залучення до участі в якості відповідача ДКС України є усталеною позицією, яка закріплена у судові практиці, зокрема у постанові Верховного Суду України 12 квітня 2017 року 753/8302/15-ц та постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року №740/4611/16-ц. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Outcome: dismissed