Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

17 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачкою 23 грудня 2009 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідачка в установлені кредитним договором строки своїх зобовязань не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 07 лютого 2016 року становить 13621,76 грн., яка складається з наступного: 1998,25 грн. заборгованість за кредитом; 8298,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 624,85 грн. штраф (процента складова). Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи по суті надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що дійсно отримала кредитні кошти, допустила прострочення платежу через складне матеріальне становище, просила зменшити розмір заборгованості по кредитному договору, застосувати строк позовної давності, термін дії картки закінчився в 2014 році, тому, на її думку, банк має право вимагати повернення лише заборгованості за кредитом без заборгованості по процентам, штрафів та комісії. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачкою 23 грудня 2009 року укладено кредитний договір № б/н, згідно з якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на отримання кредиту, про що свідчить підпис відповідача у договорі. Незважаючи на узгоджені сторонами умови при укладенні кредитного договору відповідачка свої зобов'язання по кредитному договору не виконує належним чином. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 грудня 2009 року, укладеного між позивачем та відповідачкою, що додається до матеріалів позовної заяви (а.с.5-12), заборгованість станом на 07 лютого 2016 року становить 13621,76 грн., яка складається з наступного: 1998,25 грн. заборгованість за кредитом; 8298,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 624,85 грн. штраф (процента складова). Згідно виписки по рахунку № б/н вбачається, що [PERSON] здійснила останнє погашення заборгованості по кредитному договору № б/н від 23 грудня 2009 року 06 лютого 2014 року (а.с.5-12)., загальний строк звернення до суду позивачем не пропущений. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.13). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (а.с. 49) строк дії картки до 31 серпня 2016 року . Тому доводи відповідачки про те, що нібито термін дії картки закінчився не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, не відповідають фактичним обставинам справи. Пунктами 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачається обов»язок клієнта щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотків за його користування. Зокрема п. 8.6 вказаних умов передбачено при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому грошовому зобов»язанні, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у сумі 500 грн. + 5 % від суми позову. Пунктами 5.3, 5.4, 5.5,5.5.1, 5.5.2 Правил користування платіжною картою передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом (а.с. 14-19). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом та за ст. 1050 ЦК України в разі не повернення позичальником своєчасно суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні відповідачка заявляла про те, що банк нарахував значний розмір суми за пенею, штрафом (фіксована частина та процентна складова), яку просила зменшити, також просила застосувати строк позовної давності. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить частині першій статті 61 Конституції України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому необхідно відмовити в стягненні штрафу (фіксованої частини в розмірі 500грн.) та штрафу (процентної складової в розмірі 624 грн.85 коп.) з вищевказаних підстав. Така правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 21 жовтня 2015 року № 6-2003-цс/15 та у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судом при застосуванні таких норм права. Статтею 258 ч.2 п.1 ЦК України встановлено, що позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік, а відповідачка в суді просила застосувати строк позовної давності в цій частині, тому необхідно стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в межах строку позовної давності в один рік з 28 лютого 2015 року по 07 лютого 2016 року в сумі 1200 гривень. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «\~Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року за № 5 зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 Цивільного кодексу України. Таким чином, з відповідачки необхідно стягнути на користь ПАТ «ПриватБанк» 11496,91 гривень заборгованості за кредитним договором, яка скаладається з тіла кредиту 1998, 25 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 8298,66 грн., пені в сумі 1200 грн.,відмовивши в решті вимог за необгрунтованістю. Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що відповідачка в добровільному порядку умови договору не виконує, тим самим порушуючи умови узгоджені при укладенні кредитного договору та вимоги діючого законодавства щодо виконання зобовязання, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що такий розмір стягнутих коштів буде буде достатнім для захисту прав позивача. Згідно п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - у разі якщо суд на підставі частини третьої\~статті 551 ЦК\~зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК\~з відповідачки необхідно стягнути на користь [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial