Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

18.11.2020 року до суду звернулася адвокат Руднєва Інна Сергіївна з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення права на отримання аліментів та припинення стягнення аліментів(а.с.1-3). Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.09.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку та доходів, щомісячно, з 16.06.2009 року до зміни матеріального становища. 26.09.2019 року Дружківським міським судом Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 20.12.2019 року позивачу встановлена безстроково перша група інвалідності із загального захворювання, він потребує постійного стороннього догляду, йому рекомендовано використовувати слуховий апарат, нагляд у невролога, окуліста, кардіолога, санаторно - курортне лікування. Вказане підтверджується довідкою до акта МСЕК № 054911. Позивач має безліч хронічних захворювань,що підтверджується медичними документами. У зв`язку із захворюваннями, позивач потребує постійного лікування як медичного так і санаторно - курортного, постійного стороннього догляду. 19.06.2020 року позивач уклав шлюб із [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, не є інвалідом, тобто на цей час не має права на утримання в розумінні положень статтей 75 та 90 СК України. Позивач вважає, що наразі відповідачка не має законних підстав на отримання від нього аліментів, як колишнє подружжя, у відповідності до норм діючого СК України. Крім того, після прийняття рішення суду про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки у розмірі1\\4 частини з усіх його доходів, змінився його матеріальний та сімейний стан. Так, позивач одружився та повинен утримувати свою нову дружину. У позивача погіршився стан його здоров`я: він отримав 1 групу інвалідності, часто хворіє, має безліч основних та супутніх діагнозів, які потребують постійного лікування та санаторно - курортного лікування, на що необхідно витрачати більше 70 % від доходу позивача - його пенсії. На підставі викладеного, представник просить суд припинити право [PERSON] , [INFO] , на отримання аліментів на її утримання у розмірі ј частини доходу від [PERSON] , [INFO] , що були стягнуті рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.09.2009 року у справі № 2 - 955 - 09; припинити стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на її утримання у розмірі 1/4частини його доходу, що були стягнуті рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.09.2009 року у справі № 2 - 955 - 09; судові витрати стягнути з відповідача. 24.12.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що з позивачем перебувала в зареєстрованому шлюбі понад 60 років з 25.11.1956 року по 04.11.2020 року. Як зазначає відповідачка, стан здоров`я позивача не настільки поганий, оскільки не став на заваді йому укласти шлюб (який є недійсним) з особою, яка на 37 років молодша за нього. Рішенням Краснолиманського міського суду від 30.09.2009 року з позивача були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі ј частини з усіх видів доходу до зміни матеріального становища сторін. При цьому, судом досліджувалися ті обставини, що [PERSON] є інвалідом 2 групи, але враховуючи розмір його пенсії та пенсії [PERSON] , суд прийняв рішення на її користь. Крім того, позивач стала непрацездатною особою до розірвання шлюбу з [PERSON] , оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом, та з 25.11.2014 року їй встановлено 2 групу інвалідності безстроково, отже вона потребує матеріальної допомоги оскільки розмір її пенсії складає 1722,50 грн. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження додаткових витрат позивача на лікування, оскільки надані медичні висновки містять лише рекомендації лікарів, та не підтверджено витрати на сторонній догляд за позивачем. За таких обставин, відповідач вважає що відсутні правові підстави вважати, що позивач неспроможний надавати їй матеріальну допомогу(а.с.72-75). Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, ознайомившись із вимогами позивача та запереченнями відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 82 СК України, на яку як на підставу позову посилається позивач, передбачені умови припинення права одного з подружжя на утримання. Зокрема ч.3 ст.82 СК України встановлено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.09.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку та доходів, щомісячно, з 16.06.2009 року до зміни матеріального становища, на підставі якого виданий виконавчий лист(а.с.8-10). Заочним рішенням 26.09.2019 року Дружківського міського суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано(а.с.11-14). З 20.12.2019 року позивачу встановлена безстроково перша група інвалідності із загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта МСЕК № 054911(а.с.15). Позивач має хронічні захворювання, що підтверджується відповідними медичними довідками, випискою, консультативними висновками(а.с.16-41). На виконання ухвали суду від 04.02.2201 року(а.с.124-125), Пенсійним фондом України Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням ПФУ Донецької області, надано довідку про розмір пенсії [PERSON] , за період з 01.01.2020 року по теперішній час, відповідно до якої [PERSON] здійснена виплата (призначена пенсія та щомісячна цільова грошова допомога ), яка станом на момент звернення до суду становить 15665 грн. 39 коп., щомісячно(а.с.129-132) . Відповідачу [PERSON] з 25.11.2014 року встановлено 2 групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акта МСЕК № 449894(а.с.77). Відповідно до довідки про доходи від 19.02.2020 року, [PERSON] отримує пенсію за віком з серпня 2019 року у розмірі 1678,87 грн., з грудня 2019 року у розмірі 1722,50 грн.(а.с.78). Відповідач має хронічні захворювання, що підтверджується відповідними медичними довідками, випискою, консультативними висновками(а.с.79-96). Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до с. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Отже суд відхиляє доводи позивача щодо того, що відповідач є працездатною особою та отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, не є інвалідом та не має права на утримання в розумінні ст. 75,90 СК України, оскільки вказані доводи повністю спростовуються наданими відповідачем доказами (довідка до акта огляду МСЕК, довідка про доходи [PERSON] ). Зокрема судом встановлено, що розмір пенсії, що отримує відповідачка є меншим за прожитковий мінімум, встановлений для непрацездатних осіб статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», відповідно до якої розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становить на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність:із 1 січня - 1638 гривень, із 1 липня - 1712 гривень, із 1 грудня - 1769 гривень. Крім того, позивачем не надано до суду доказів, які підтверджують те, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги або платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Доводи позивача про те, що після одруження 19.06.2020 року з [PERSON] він повинен утримувати свою нову дружину також не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження непрацездатності нової дружини або інших обставин, що свідчать про перебування нової дружини на утриманні позивача, а сам факт одруження не свідчить про погіршення матеріального стану [PERSON] . Щодо доводів про погіршення стану здоров`я позивача, у зв`язку з чим зросли витрати на його лікування, суд враховує, що стан здоров`я як позивача, так і відповідача, які є особами похилого віку, значно погіршився. А враховуючи дохід позивача, який в рази перевищує дохід відповідача, суд доходить до висновку, що колишній чоловік, може надавати матеріальну допомогу та відсутні підстави для припинення права на аліменти, а отже, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи що сторони звільнені від оплати судових витрат відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed