Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

17 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про визнання незаконним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату, посилаючись на те, що з 1992 року по теперішній час вона працює у відповідача. За період своєї роботи перебувала на різних посадах, в тому числі і на керівних. 09 грудня 2014 року відповідачем було видано наказ про переведення [PERSON] на посаду заступника генерального директора по правовій роботі, про що було зроблено запис у трудовій книжці. Після призначення на посаду заступника генерального директора по правовій роботі вона приступила до виконання своїх обов'язків. 23 грудня 2014 року відповідачем прийнятий наказ про скасування наказу від 09 грудня 2014 року. Позивач вважає наказ від 23 грудня 2014 року незаконним та необґрунтованим. [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати наказ від 23 грудня 2014 року № 02-03/103 «Про скасування наказу», визнати протиправними дії т. в. о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової лікеро-горілчаної промисловості [PERSON] щодо усунення позивача з посади заступника генерального директора по правовій роботі, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй з 09 грудня 2014 року заробітну плату за посадою заступника генерального директора по правовій роботі. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ т. в. о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 23 грудня 2014 року № 02-03/103 «Про скасування наказу». Визнано протиправними дії т. в. о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості [PERSON] щодо усунення [PERSON] з посади заступника генерального директора по правовій роботі. Зобов'язано Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості нарахувати та виплатити з 09 грудня 2014 року [PERSON] заробітну плату за посадою заступника генерального директора по правовій роботі. Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року вирішено питання про судові витрати у справі. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, 24 травня 2016 року надіслав до суду заяву за змістом якої вважає себе неналежним відповідачем у справі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які надані позивачем до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 62 ГК України підприємство діє на підставі статуту, який має містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші положення, що не суперечать законодавству. За положеннями з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до наказу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 18 жовтня 2013 року № 117 [PERSON] прийнято на посаду юрисконсульта відділу правового забезпечення (а. с. 10 т. 1). Наказом Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 09 грудня 2014 року № 02-03/99 юрисконсульта відділу правового забезпечення [PERSON] переведено з 09 грудня 2014 року на посаду заступника генерального директора по правовій роботі за її згодою з оплатою праці згідно з штатним розписом на підставі її заяви (а. с. 7-8 т. 1). Про переведення на посаду заступника генерального директора по правовій роботі зроблено запис за № 29 у трудовій книжці [PERSON] (а. с. 10 т. 1). Відповідно до штатних розписів, затверджених 05 квітня 2013 року, 01 січня 2014 року, посада заступника генерального директора по правовій роботі відсутня. Наказом Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 23 грудня 2014 року № 02-03/103 скасовано наказ від 09 грудня 2014 року № 02-03/99, оскільки в штатному розписі відсутня посада заступника генерального директора по правових питаннях (а. с. 9 т. 1). Дії т. в. о. генерального директора щодо скасування наказу від 09 грудня 2014 року № 02-03/99 є правомірними виходячи з наступного. Фактично, після винесення наказу від 09.12.2014 р. № 02-03/99 трудові відносини між підприємством та [PERSON] на посаді заступника генерального директора по правовій роботі Івано-Франківського ОДОСП не відбулися. В штатному розписі Івано-Франківського ОДОСП як до видання цього наказу, так і після його видання, посада заступника генерального директора по правовій роботі не вводилась, а коло посадових обов'язків такого заступника та розмір заробітної плати особи на даній посаді не визначались. Отже, т. в. о. генерального директора при винесенні наказу від 09 грудня 2014 року № 02-03/99 діяв неналежним чином та перед виданням наказу не перевірив наявність такої посади у штатному розписі. Також, фактично [PERSON] продовжувала перебувати на посаді юрисконсульта, виконувати ті ж функції, що і до видання цього наказу, обліковуватися у відділі кадрів та бухгалтерії як юрисконсульт. Про це свідчить і той факт, що в табелі обліку робочого часу за грудень 2014 року [PERSON] значилась як юрисконсульт та згідно цієї посади їй була нарахована заробітна плата. Крім того [PERSON] не вчинила з 09.12.2014 року жодних дій на виконання посадових обов'язків заступника генерального директора по правовій роботі Івано-Франківського ОДОСП. Статтею 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Є необґрунтованими доводи позивача про те, що вона в якості заступника генерального директора підприємства підготовлювала певні документи по справі про незаконну передачу майнових прав на знак для товарів і послуг, оскільки із матеріалів справи видно, що [PERSON] здійснювала цю діяльність саме як юрисконсульт на виконання наказу т.в.о. генерального директора Івано-Франківського ОДОСП № 01-01/155 «Про вжиття заходів щодо повернення незаконно переданих у співвласність майнових прав на знаки для товарів і послуг» від 23.09.2014р. з відміткою про ознайомлення на звороті (т.1, а.с.133). Такий факт також підтверджується і тим, що в матеріалах справи містяться копії службових записок [PERSON] Таким чином, зі скасуванням наказу від 09.12.2014 року трудові відносини між Івано-Франківським ОДОСП та [PERSON] приведено до їх фактичної відповідності. Жодного порушення трудового законодавства при цьому не відбулось, оскільки не відбулось переведення на іншу посаду. [PERSON] заробітну плату не отримувала, оскільки вона їй була нарахована як юрисконсульту (а. с. 63, 110, 113 т. 1). Заробітної плати за посадою заступника генерального директора по правовій роботі позивачу не могло бути нараховано, оскільки такої посади на підприємстві не має. Також позивач зверталася із заявою до Територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області (а. с. 137, 138, 178). Згідно з листом Територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області від 19 травня 2015 року за вих. № 01-21/506 була проведена позапланова перевірка, в ході якої встановлено, що [PERSON] не було ознайомлено під розписку в особовій картці про призначення на роботу та переведення; заробітна плата [PERSON] з 09 грудня 2014 року після призначення її на посаду заступника генерального директора по правовій роботі виплачувалася не за трудовим договором, а за посадовим окладом юрисконсульта відділу правового забезпечення; переведення [PERSON] з посади заступника генерального директора по правовій роботі на посаду юрисконсульта відділу правового забезпечення відбулося без її згоди (а. с. 139-140 т. 1). Так, на підприємстві має місце неналежне ведення кадрової роботи. Але, між підприємством та [PERSON] фактично не було укладено трудовий договір про прийняття ї на посаду заступника генерального директора по правовій роботі, оскільки вона так і не приступила до виконання обов'язків заступника генерального директора по правовій роботі, такої посади на підприємстві немає; між сторонами не було досягнуто згоди щодо істотної умови трудового договору - розміру заробітної плати, тому їй і не нараховувалась заробітна плата як заступнику генерального директора по правовій роботі; переведення [PERSON] з посади заступника генерального директора по правовій роботі на посаду юрисконсульта відділу правового забезпечення не було, а т. в. о генерального директора Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості [PERSON] скористався своїми повноваженнями та видав наказ про скасування наказу про переведення [PERSON] на посаду заступника генерального директора по правовій роботі, оскільки такий наказ було видано неправомірно. Тимчасово виконуючому обов'язки генерального директора Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості [PERSON] видано припис від 19 травня 2015 року № 09-01-052/7-7 (а. с. 184 т. 1). Територіальною державною інспекцією з питань праці в Івано-Франківській області з 21 липня 2015 року по 31 липня 2015 року була здійснена перевірка, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 09-01-052/11-11. У ході перевірки виявлені порушення законодавства про працю, зокрема ч. 1 ст. 29 КЗпП України, а саме: при переведенні на посаду юрисконсульт [PERSON] не ознайомлена з посадовою інструкцією; ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» керівництвом Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості п. 4 припису від 19 травня 2015 року № 09-01-052/7-7 не виконано, заробітна плата [PERSON] з 09 грудня 2014 року після призначення її на посаду заступника генерального директора по правовій роботі нараховується з посадового окладу юрисконсульта відділу правового забезпечення, а не з посадового окладу заступника генерального директора по правовій роботі (а. с. 179-182 т. 1). Як вже зазначалось судом вище, заробітна плата [PERSON] з 09 грудня 2014 року після призначення її на посаду заступника генерального директора по правовій роботі нараховується з посадового окладу юрисконсульта відділу правового забезпечення, а не з посадового окладу заступника генерального директора по правовій роботі тому що такої посади на підприємстві немає; щодо не ознайомлення [PERSON] з посадовою інструкцією заступника генерального директора по правовій роботі, то з такою інструкцією [PERSON] не могла бути ознайомлена, оскільки такої інструкції не існує, як не існує посади заступника генерального директора по правовій роботі. Тимчасово виконуючому обов'язки генерального директора Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості [PERSON] видано припис від 31 липня 2015 року № 09-01-052/11-11 (а. с. 183 т. 1). Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити їй з 09 грудня 2014 року заробітну плату за посадою заступника генерального директора по правовій роботі, то така вимога також не може бути задоволено, оскільки: по перше - така позовна вимога не є способом захисту порушеного права позивача; по друге - заробітна плата позивачці нараховується як юрисконсульту та таку заробітну плату вона може отримати в бухгалтерії підприємства, про що її неодноразово повідомлялось головним бухгалтером, але позивачка відмовляється отримувати таку заробітну плату; по третє - заробітну плату заступника генерального директора по правовій роботі їй не може бути нараховано та виплачено оскільки посади заступника генерального директора по правовій роботі на підприємстві не існує, така посада не фінансується із фонду заробітної плати, позивачка не виконує обов'язки за такою посадою. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, відповідно до ст. 15 ЦК України, ст.ст. ст. 62, 64 ГК України, ст. 32 КЗпП, ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed