Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

19 листопада 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що після смерті 16 серпня 2004 року його батька [PERSON] він, прийнявши спадщину шляхом постійного проживання з ним, є єдиним спадкоємцем за заповітом останнього від 28 червня 2001 року житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться на вул.Нова, 23 у смт.Ратне Волинської області. Через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на будинок позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Просить визнати за ним право власності на спадкове будинковолодіння за вказаною адресою. 02 грудня 2015 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що ознайомившись із спадковою справою, зареєстрованою після смерті батька, він з'ясував, що його мати - дружина спадкодавця [PERSON] 26 лютого 2010 року звернулася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя на майно, придбане ними за час шлюбу, та свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказав, що його мати [PERSON] проживала разом із спадкодавцем, та незалежно від змісту заповіту має право на обов'язкову частку в спадщині, що з урахуванням належності спадкодавцю 1/2 будинку та наявності п'ятьох спадкоємців за законом першої черги становить 1/20 частки спадкового майна. Крім цього, матері на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частки будинковолодіння, тому загагом частка матері в будинку становить 11/20. Таким чином, частка в спадщині батька, на яку за заповітом має право позивач, становить 9/20. Просить визнати за ним право власності на 9/20 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул.Нова, 23 у смт.Ратне Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 16 серпня 2004 року [PERSON] У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та, відповідно, позивач - про підтримання позовних вимог, відповідачі - про їх визнання. Позов підлягає до задоволення. Судом установлено, стверджено довідкою Ратнівської селищної ради від 17.11.15 №5619, що житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться в смт.Ратне вул.Нова, 23, до зміни нумерації мав номер 36 на цій же вулиці. Вказане будинковолодіння було збудовано за час спільного проживання у шлюбі, що згідно із витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбів від 01.12.2015 був укладений [PERSON] та [PERSON] 31 січня 1952 року. Дані обставини стверджені будівельним паспортом на забудову земельної ділянки за цією адресою, у якому міститься договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20.04.1978, рішення виконкому Ратнівської селищної ради депутатів трудящих від 12.10.1977 про виділення земельної ділянки для будівництва, акт про винос в натуру меж земельної ділянки від 03.04.1978, проект забудови. Відповідно до ст.22 КЗпШС України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Виходячи з цього, житловий будинок та надвірні будівлі, що збудовані [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, належать кожному із них на праві спільної сумісної власності. Їх частки в цих будівлях рівні. Документально підтверджено, що [PERSON] 28 червня 2001 року житловий будинок з усіма господарськими будівлями, що розміщені в смт.Ратне, вул.Нова, 23, заповів своєму синові - позивачу у справі з наданням права довічного проживання в цьому будинку дружини [PERSON]. Згаданий заповіт посвідчено приватним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за №838. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 25.02.10 заповіт [PERSON] є чинним. Як вбачається із свідоцтва про смерть 1-ЕГ №146386, 16 серпня 2004 року [PERSON] помер. З цієї дати згідно із ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина на належне йому майно. Враховуючи установлений судом факт належності будинку на вул.Нова, 23 у смт.Ратне на праві спільної сумісної власності подружжя батькам позивача [PERSON] і [PERSON], відтак спадкодавець вправі був розпоряджатися шляхом складання заповіту лише ? часткою будинковолодіння за вказаною адресою. У силу ст.1223 ЦК України [PERSON] має право на спадкування як особа, визначена у заповіті. Згідно із ст.1268 ЦК України позивач прийняв спадщину шляхом проживання із спадкодавцем на час смерті останнього, що стверджується копією будинкової книги із відмітками про реєстрацію обох в спадковому будинку. Із цієї ж будинкової книги вбачається, що [PERSON] на час смерті чоловіка також проживала із ним. Відтак, відповідно до ст.1241 ЦК України, вона, як непрацездатна дружина спадкодавця, прийняла спадщину у вигляді обовязкової частки, розмір якої з урахуванням наявності пятьох спадкоємців (її та чотирьох дітей) становить 1/20. Крім цього, матері позивача на праві спільної сумісної власності належить ? частки спадкового будинку. Отже, загалом [PERSON] належить 11/20 часток будинковолодіння за вказаною адресою. Відтак, позивач успадкував за заповітом після смерті [PERSON] решту із спадкового майна, що становить 9/20 його часток. Інші спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є також дітьми спадкодавця [PERSON], спадщину ні шляхом проживання із спадкодавцем, ні шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріуса не прийняли, про що свідчать відомості в будинковій книзі за місцем проживання спадкодавцем, де відсутні записи про реєстрацію місця проживання відповідачів, а також матеріали спадкової справи, в яких відсутні відповідні заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на дане майно, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2015. Крім цього, як вбачається із досліджуваного заповіту, [PERSON] скориставшись наданим ст.1238 ЦК України правом, заповідаючи належне йому майно позивачу, одночасно передав своїй дружині [PERSON] право довічного проживання у спадковому житловому будинку. Відповідно до ст.ст.1237, 1238 ЦК України заповідач має право зробити у заповіті заповідальний відказ, предметом якого може бути передання відказоодержувачеві у власність або за іншим речовим правом майнового права або речі, що входить або не входить до складу спадщини. На спадкоємця, до якого переходить житловий будинок, квартира або інше рухоме чи нерухоме майно, заповідач має право покласти обов`язок надати іншій особі право користування ними. Однак 13 липня 2015 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть І-ЕГ №172986 від 13.07.15. Враховуючи п.2 ч.2 ст.1238 ЦК України, згідно з яким право користування житловим будинком, одержане за заповідальним відказом, є таким, що не відчужується, не передається та не переходить до спадкоємців відказоодержувача, тому передбачений у заповіті [PERSON] заповідальний відказ на користь [PERSON], яка померла, втратив свою силу. В силу ст.328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таких обставин судом не встановлено. З огляду на наведене, суд визнає за [PERSON] право власності на 9/20 часток будинку та надвірних і господарських споруд, що на вул.Нова, 23 в смт.Ратне Волинської області.

Outcome: approved