Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

19 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання їх доньки [PERSON], [INFO] разом з нею за адресою [ADDRESS] та стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття доньки, а також судових витрат у розмірі 704,80 грн. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 24 вересня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який є батьком її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року їх шлюб було розірвано. На теперішній час донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач повернувся до тимчасово окупованої території АР Крим до свого зареєстрованого місця проживання, де проживає та працює на теперішній час. Як батько дитини, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Також в судовому порядку просить вирішити питання щодо місця проживання малолітньої доньки [PERSON], залишивши її проживати з нею, оскільки вона отримує від відповідача погрози щодо вивезення її доньки до АР Крим. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач акцентувала увагу суду, що на утримання доньки в місяць вона витрачає близько 3000 гривень. Про час і дату розгляду справи повідомила електронною поштою колишню свекруху. Вважає колишнього чоловіка такою особою, яка має змогу нелегально вивезти дитину на територію АР Крим. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав електронною поштою на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки з'явитися до суду не може, так як проживає в Росії. Проти позов заперечує, оскільки бажає, щоб донька проживала з ним в Російській Федерації. Представник органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради пояснила, що заслухати [PERSON] не виявилося можливим, тому орган опіки та піклування прийшов до висновку, що спору між батьками про місце проживання дитини не існує. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника третьої особи та свідків, дослідивши докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 вересня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області за актовим записом №231, після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON]. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року їх шлюб розірвано /а.с. 14, 15/. Сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження /а. с. 16/. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 22 березня 2018 року неповнолітня [PERSON] зареєстрована разом з матір'ю в квартирі [ADDRESS] /а.с. 30/. Як вбачається з довідки №04 від 22 лютого 2018 року /а.с. 20/ [PERSON] працює в ДНЗ №3 управління освіти Южноукраїнської міської ради на посаді музичного керівника, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання /а.с. 22, 23/, її середній заробіток за місяць згідно довідки №76 від 20 березня 2018 року складає 3564,58 грн. /а.с. 21/. Як видно з характеристики [PERSON], виданої керівником студії хореографії «Сакура» 23 березня 2018 року /а.с. 25/ на заняття дівчинку приводить мати, яка цікавиться справами і успіхами доньки в студії хореографії та вносить плату за заняття. Батько дівчинку в студію хореографії не приходив. Дитина також навчається в ЗОШ №4 м.Южноукраїнська /а.с.24/. З довідки від 26 лютого 2018 року Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня»/а.с. 29/ вбачається, що на прийом в дитячу поліклініку зі [PERSON] завжди приходить мати [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 листопада 1999 року та копії технічного паспорту /а.с. 17, 18-19/ квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частці кожному. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю позивача. Її онука - [PERSON] разом з донькою проживають з нею. Колишній чоловік доньки - [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в січні 2018 року приїжджав в м. Южноукраїнськ і погрожував, що забере доньку жити до Криму. В 2016-2017 роках [PERSON] теж хотів забрати доньку з собою, про що висловлювався в її присутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою з [PERSON] В січні 2018 року вона була в гостях у сусідів та чула розмову [PERSON] на підвищених тонах з колишнім чоловіком, який погрожував вивезти дитину до Криму. Після цього позивач зателефонувала в поліцію та побігла за донькою до школи, оскільки боялась, що батько забере дитину. Згідно висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області /а.с. 59-60/ орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради вважає за недоцільне розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки між батьками дитини відсутній спір з даного питання. До вказаного висновку суд відноситься критично. Аналізуючи в сукупності заяву відповідача, надіслану на адресу суду /а.с.54/, та пояснення свідків, суд прийшов до висновку, що між батьками [PERSON] існує спір щодо місця її проживання. В позові позивач вірно посилається на ст. 29 ЦК України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, після розірвання шлюбу, місце проживання дитини є місце проживання того з батьків з ким вона проживає. Оскільки дитина мешкає з матір'ю і відповідач - батько [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в заяві висловив свою думку щодо визначення місця проживання доньки в іншій країні, а також з урахуванням інтересів дитини, суд вважає за можливе позовні вимоги в цій частині задовольнити, визначивши місце проживання [PERSON] з матір'ю - [PERSON] При цьому суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки комісії з питань захисту прав дитини не була відома думка відповідача щодо місця проживання дитини. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку не приймає регулярної участі у матеріальному утримані неповнолітньої доньки [PERSON], хоча має таку можливість, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. Частино 2 ст. 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, [PERSON] не виконує обов'язки щодо утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON], чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка зобов'язує батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], суд враховує як матеріальне становище позивача, так матеріальне становище платника аліментів, відомостей про офіційне працевлаштування якого немає, та зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню доньки до її повноліття, враховуючи інтереси останньої та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в розмірі 1200 грн. щомісячно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати: на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (за вимогу про визначення місяця проживання дитини) та в розмірі 704,80 гривень на користь держави (за вимогу про стягнення аліментів) /а. с. № 1/.

Outcome: partial