Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

19 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем у шлюбі не перебувала. Проте мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають разом з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Усної угоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей та сплати аліментів між не досягнуто. Посилаючись на вищенаведене, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] (Посвідка на постійне проживання, орган що видав: 2301, № [NUMBER] , видана 23 січня 2014 року) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , (Посвідка на постійне проживання, орган що видав: 2301, № [NUMBER] , від 23 січня 2014 року) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] (Посвідка на постійне проживання, орган що видав: 2301, № [NUMBER] , від 23 січня 2014 року) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за минулий час починаючи з листопада 2015 року; стягнути з [PERSON] , [INFO] (Посвідка на постійне проживання, орган що видав: 2301, № [NUMBER] , від 23 січня 2014 року) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] за минулий час починаючи з листопада 2015 року; допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми за один місяць. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвої М.М. від 04.12.2018 р. цивільну справу було передано до Жовтневого районного суд м. Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 27.03.2019 року. Ухвалою Жовтневого районного суду від 27.03.2019 р. судовий розгляд справи по суті призначено на 24.05.2019 року, яке через неявку сторін відкладено на 08.08.2019 року. 08.08.2019 р. позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду надійшла заява від позивачки про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 11ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.(про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.) Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони не перебули у шлюбі. Проте мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо одне від одного. Суд враховує, що діти проживають з матір`ю, яка несе тягар матеріально-побутового забезпечення сім`ї. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно дост.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. В силу ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більш дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітніх дітей, принципу законності, суд приходить до висновку, що в силу ст. ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] в розмірі розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2018 р. до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . В частині стягнення аліментів за минулий період слід відмовити. Так, згідно ч. 2 ст. 191 СК за минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за умови, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надала суду доказів того, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1 536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривен вісімдесят копійок) .

Outcome: partial