Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 30 відсотків з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня її звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття 07.12.2015 р. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач не бере участь в утриманні їхньої дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позов, а відповідач визнав позов частково, стверджуючи, що його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати позивачу аліменти на утримання їх сина у розмірі 20 відсотків від його заробітку. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін. Суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 18 вересня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], але з січня 2015 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені та з цього часу вони мешкають окремо, а їх син [PERSON] проживає з матірю позивачем [PERSON] і перебуває на її вихованні та повному утриманні. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проте відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього діючим законодавством України обовязку щодо утримання свого неповнолітнього сина [PERSON]. Як пояснили сторони в судовому засіданні, вони є військовослужбовцями. При цьому, заробіток позивача у 2015 році становив близько 3800,00 грн. на місяць, а заробіток відповідача у 2015 році становив близько 7500,00 грн. на місяць. Інших джерел доходів, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина сторони не мають. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, але він має фінансові зобовязання, а саме щомісячно сплачує грошові кошти в сумі близько 800,00 грн. за двома кредитами за укладеними ним з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «УкрСиббанк» кредитними договорами, грошові кошти за якими були ним витрачені на придбання побутової техніки (телевізора, газової плити, обігрівача та ін.). Крім того, позивач пояснила суду, що станом на цей час вона винаймає житло в м. Одесі, де проживає разом з сином [PERSON], та за оренду цього житла сплачує 3000,00 грн. на місяць, а відповідач пояснив суду, що станом на цей час також винаймає для себе житло в м. Одесі, та за оренду цього житла сплачує 4000,00 грн. на місяць. Також позивач пояснила суду, що її мати, яка проживає в іншому місті, періодично передає їй продукти харчування. Проти вищевказаних доводів один одного сторони не заперечували в суді. При цьому, суд враховує доводи відповідача стосовно того, що станом на цей час Міністром оброни України вже виданий наказ про підвищення грошового утримання військовослужбовців, та відповідно до цього наказу з січня 2016 року його грошове утримання складатиме близько 12500,00 грн. на місяць, а грошове утримання позивача близько 8000,00 грн. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати дитині таку допомогу. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з викладеного та враховуючи матеріальний стан кожного із сторін, суд доходить висновку, що присудження відповідачу аліментів в розмірі ? ч. з усіх видів його заробітку (доходів) буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial