Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

17 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 7 344 гривні, тобто 1/3 частину витрат на поховання спадкодавця [PERSON] та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на такі обставини. [INFO] помер син позивача - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме 11/25 частин житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованих по [ADDRESS]. Спадкоємцями [PERSON] є позивач [PERSON] - батько, мати покійного, яка відмовилася від своєї частки на користь позивача, і донька [PERSON] - [PERSON], яка також подала заяву про прийняття спадщини. Всі витрати по похованню [PERSON] поніс позивач. Відповідач - повнолітня, працездатна донька спадкодавця, [PERSON], матеріальної допомоги при похованні спадкодавця не надавала, всі витрати на поховання сина оплатив позивач. Загальна сума витрат на поховання спадкодавця складає 22 031,00 грн. Витрати складаються з витрат на ритуальні послуги в сумі 963 гривні, що підтверджується довідкою салону ритуальних послуг «Скорбота» м. Умань від 06.08.2013 року; 4 500,00 грн. оплата за поминальний обід, що підтверджується довідкою СТ. «Дяківчанка і А» від 29.10.2013 року; 16 568,00 грн. вартість пам'ятника, що підтверджується довідкою ПП [PERSON] від 25 листопада 2013 року. У зв'язку з цими обставинами і відповідно до 1232 ЦК України вважає, що понесені ним витрати на поховання спадкодавця обґрунтовані і [PERSON] зобов'язана відшкодувати 1/3 частину даних витрат в сумі 7 344 гривні. Добровільно відшкодувати понесені витрати [PERSON] не бажає, тому позивач вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] подала суду письмові заперечення проти позову: посилаючись на незаконність, необґрунтованість позовних вимог [PERSON] просить відмовити в позові повністю (а.с. 17-19). У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Уточнив, що в довідці Салону ритуальних послуг «Скорбота» м. Умань від 06.08.2013 року під витратами на ритуальні послуги на суму 963 гривні, маються на увазі вартість придбаних в цьому салоні хреста, рушників, вінків, труни, інших предметів, що використовуються під час поховання. Питання, пов'язані із здійсненням поховання [PERSON], придбання та встановлення пам'ятника на могилі, позивач із відповідачем не обговорював і до відому про понесені витрати не ставив. Визнав, що його ([PERSON]) дружина [PERSON] отримала в Управлінні праці і соціального захисту населення Уманської міської ради допомогу на поховання померлого [PERSON] в сумі 269,00 грн. у 2013 році, які не були враховані при визначенні ціни позову. Просив задовольнити позов повністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти позову повністю; пояснила, що позивач про витрати, які необхідні на поховання батька, з нею не говорив, не повідомляв про намір встановлення пам'ятника та його ціну; про здійснені позивачем витрати дізналася лише з позовної заяви. Вона витрат на поховання батька, встановлення пам'ятника не несла і вирішенням цих питань не займалася. Підтвердила, що вона прийняла спадщину після [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу в установлений законом строк. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2014 року за нею визнане право власності на 11/75 частин житлового будинку та на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0900 га, які розташовані в [ADDRESS]. Третій спадкоємець - мати померлого [PERSON] відмовилась від прийняття своєї частки на користь позивача. Просила відмовити в позові повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та просив відмовити в задоволенні позову повністю. Пояснив, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на документах, які не можуть бути визнані допустимими доказами в цій справі через відсутність в них необхідних реквізитів, - у довідці СРП «Скорбота» від 06.08.2013 року відсутній перелік наданих ритуальних послуг та не зазначені підстави (первинні документи) для видачі цієї довідки. Понесені витрати на поминальний обід та встановлення пам'ятника не віднесені законом до витрат на поховання. Також позивачем не доведено, що витрати на придбання та встановлення пам'ятника є розумними в сенсі ст. 1232 ЦК України, оскільки місячний дохід відповідача є разів у десять меншим, за суму названих витрат. Позивач приховав від суду факт отримання допомоги на поховання спадкодавця іншим родичем та не вирахував суму цієї допомоги із суми понесених ним витрат. Вважав, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з його необґрунтованістю, недоведеністю, невідповідністю позовних вимого нормам закону. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши подані особами, які беруть участь у справі, документи в якості письмових доказів, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] в м. Умані Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.05.2013 р., виданим Відділом ДРАЦС по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 5). Спадкоємцями [PERSON], як визнали всі особи, які беруть участь у справі, були три особи: позивач [PERSON], його дружина [PERSON] та відповідач [PERSON] Спадкоємець [PERSON] відмовилася від прийняття своєї частки в спадщині на користь позивача. Однак позивач не надав суду документів, які б підтверджували ці обставини та родинні відносини позивача зі спадкодавцем. Так, у поданому Витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі зазначено лише про реєстрацію спадкової справи в Уманській міській державній нотаріальній конторі, і він не містить відомостей про спадкоємців, про видані свідоцтва про право на спадщину (а.с. 7). Відповідач [PERSON] є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29.05.1991 року міським відділом ЗАГС м. Умані Черкаської області (а.с. 6). Згідно з довідкою про доходи за № 269 від 19.06.2014 року, виданою Уманським медичним коледжем, відповідач [PERSON] постійно працює у цьому коледжі на посаді секретаря директора та розмір нарахованої їй заробітної плати за період червень 2013 року - травень 2014 року в загальній сумі становить 18 401,20 гривень. Як передбачено ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов'язок спадкоємців відшкодувати витрати на поховання спадкодавця передбачений статтею 1232 ЦК України. Згідно з ч. 1 цієї статті спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. З наведеної норми ЦК України вбачається, що під час розгляду спору щодо відшкодування витрат на поховання спадкодавця позивачем повинні бути доведені такі обставини: факт поховання спадкодавця; здійснені особою витрати відносяться до витрат на поховання спадкодавця; розмір зроблених витрат; розумність здійснених витрат; відповідач за позовом є спадкоємцем тієї особи, на поховання якої зроблені витрати. Посилаючись на подані суду довідки та накладну (а.с. 10, 11, 12), позивач [PERSON] зазначив, що зробив такі витрати на поховання спадкодавця: оплатив ритуальні послуги Салону ритуальних послуг «Скорбота» по похованню [PERSON] 28.05.2013 року на загальну суму 963,00 грн.; оплатив обід (поминки) в приміщенні бару-магазину «Мрія» на 75 чоловік на загальну суму 4 500,00 грн.; оплатив ПП [PERSON] пам'ятник [PERSON] з установкою на загальну суму 16 568,00 грн. 25.11.2013 року. Дослідивши документи, подані позивачем на підтвердження зазначених обставин, суд вважає, що вони не можуть бути взяті до уваги в якості належних та допустимих письмових доказів у справі, виходячи з таких мотивів. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 № 1102-IV (зі змінами) поховання померлого визначається як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 р. № 193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 р. за № 1111/9710, затверджений Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг. Згідно з цим Переліком необхідними ритуальними послугами, з урахуванням обставин справи, могли були: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили). Довідка Салону ритуальних послуг «Скорбота» від 06.08.2013 року (а.с. 10) не містить переліку наданих позивачу ритуальних послуг по похованню [PERSON] 28.05.2013 року та посилань на підставу для видачі цієї довідки - на реквізити договору-замовлення на організацію та проведення поховання, на документ, що підтверджує надання та оплату ритуальних послуг. Зміст довідки в частині надання «ритуальних послуг» суперечить поясненням представника позивача про те, що в СРП «Ритуал» позивач придбав лише хрест, рушники, вінки, труну. Виходячи з положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 № 1102-IV (зі змінами) та Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, вказані речі є предметами ритуальної належності, і не можуть розцінюватись як ритуальні послуги. Таким чином, видана СРП «Скорбота» довідка від 06.08.2013 року не може бути доказом того, що позивачем були здійснені витрати, які відносяться до витрат на поховання, і що ці витрати були розумними, з точки зору їх необхідності і звичайних цін на вироби також виду та якості в місці їх здійснення. Витрати на поминки у приміщенні бару-магазину «Мрія» в сумі 4 500,00 грн. згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» не відносяться до витрат на поховання, тому довідка СТ. «Дяківчанка і А» від 29.10.2013 року (а.с. 11) не може бути доказом понесених витрат позивача на поховання [PERSON] Згідно з накладною № 5 від 25.11.2013 року позивачу [PERSON] відпущено ПП [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) пам'ятник [PERSON] з установкою на загальну суму 16 568,00 грн. Накладна підписана лише зі сторони виконавця, а в графі «Прийняв» підпис відсутній. У накладній відсутні відомості про здійснення оплати отриманого [PERSON] товару та послуги, дату такої оплати. Окремого документу про здійснену оплату пам'ятника ПП [PERSON] позивачем суду також не надано. Доказів того, що придбання пам'ятника (всіх його складових) та його установка на загальну суму в 16 568,00 грн. є розумними витратами з точки зору їх необхідності і звичайних цін на вироби, послуги також виду та якості в місці їх здійснення чи поховання спадкодавця, позивач суду не подав. Таким чином, хоча встановлення пам'ятника - намогильної споруди (ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу»), на думку суду, і відноситься до облаштування місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, однак позивач не довів, що ці витрати були дійсно ним понесені і що ці витрати були розумними. Також суд вважає необхідним зазначити, що витрати на поховання спадкодавця особою, яка здійснювала поховання померлого, підлягають відшкодуванню у тому разі, якщо вони були правомірними, тобто такими, що здійснені відповідно до вимог діючого законодавства України. Так, згідно з абзацом 4 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань (затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 р. № 193, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 р. за № 1113/9712) після здійснення поховання Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству. Позивач [PERSON] не надав суду доказу - свідоцтво про поховання [PERSON], - який би підтверджував його право на встановлення намогильної споруди на могилі спадкодавця і, відповідно, правомірність його вимог до відповідача про відшкодування витрат на придбання пам'ятника та його установку. На підставі наведеного вище, суд дійшов до висновку, що позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів: обставини, на які він посилався в позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог; що розмір вказаних ним витрат був розумним і що ці витрати відносяться до витрат на поховання спадкодавця [PERSON], - тому позов не підлягає задоволенню повністю у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed