Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

19 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, а саме: не приймає участі у належному їх вихованні та утриманні, до батьківських обов'язків відноситься безвідповідально, не дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток дітей, у зв'язку з чим вони проживають у родині позивача. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що вона бажає приймати участь у вихованні дітей, проте, оскільки вона перебувала тривалий час на лікуванні в протитуберкульозному диспансері, а тому не могла спілкуватися з дітьми, у зв'язку з чим за її проханням діти перебували у бабусі. Представники органу опіки та піклування у судовому засіданні позов підтримали. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників органу опіки і піклування та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а/с 7, 8). Батько дітей - [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а/с 9). Позивач вказує, що на даний час всі питання щодо виховання, розвитку та утримання дітей вирішуються нею. Відповідач не приймає участі у належному вихованні та утриманні дітей, до батьківських обов'язків відноситься безвідповідально, не дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток дітей, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, у зв'язку з чим діти проживають у родині позивача. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що з 08 червня 2017 року по 05 вересня 2017 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері, а тому не могла спілкуватися з дітьми, щоб не наражати їх на небезпеку. На даний час відповідач продовжує амбулаторне лікування в облтубдиспансері до 06.01.2018, що підтверджується довідкою № 12 від 07.12.2017 (а/с 36). Згідно інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу № 35 санаторного типу «Барвінок» Чернігівської міської ради Чернігівської області від 14 серпня 2017 року вбачається, що діти відвідують даний заклад з 06 квітня 2017 року. За цей час дітей приводила і забирала бабуся - [PERSON]. Мати дітей приходила дуже рідко, а в останній час не приходила зовсім. Мати батьківські збори та інші заходи, що проходили в ДНЗ для батьків не відвідувала (а/с 11). Проте, у судовому засіданні встановлено, що відповідач вихованням та матеріальним утриманням дітей не займалася з червня 2017 року, оскільки вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері, а в цей період вихованням та утриманням дітей займалася бабуся - [PERSON]. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що після закінчення стаціонарного лікування відповідач забрала дітей і вони всі разом проживають у квартирі матері відповідача. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні доведено, що відповідач не належним чином виконувала свої батьківські обов'язки. За інформацією Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 31 липня 2017 року, [PERSON] на обліку Чернігівського відділу поліції не перебуває, проте відносно неї було складено два адміністративні протоколи, а саме: за ст. 175-1 КУпАП - 08.05.2017 та за ст. 178 КУпАП - 08.05.2017 (а/с 12). Служба у справах дітей своїм висновком, що затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 23 жовтня 2017 року за № 233, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, висновок органу опіки та піклування не є обов'язковим для суду, котрий приймає рішення,

Outcome: dismissed