Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

18 квітня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до ДП «Центр державного земельного кадастру», третя особа [PERSON], про визнання договору недійсним. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 04.09.2015 року відповідачем в особі [PERSON] було складено та підписано договір №1504170100778 про виконання робіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки. За вказаним договором позивачка доручила, а відповідач зобовязався визначити ринкову вартість та надати звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Зоряна, 27. Насправді позивачка не укладала такий договір, не підписувала його та не здійснювала оплату послуг відповідача. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання договору від 04.09.2015 року недійсним (т. 1 а.с.а.с. 2, 3). 25 липня 2017 року позивачка доповнила позов новою вимогою про визнання договору від 04.09.2015 року неукладеним, оскільки вона не підписувала договір, отже й не узгодила жодну з його істотних умов (т. 1 а.с. 115). Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, а представниця відповідача заперечували проти його задоволення. Третя особа до суду не з'явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 68). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2015 року відповідачем в особі начальника відділу землеоціночних робіт Дніпропетровської регіональної філії (третя особа) було складено та підписано договір №1504170100778 про виконання робіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки. За вказаним договором позивачка доручила, а відповідач зобовязався визначити ринкову вартість та надати звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки позивачки, розташованої за адресою: Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Зоряна, 27 (кадастровий номер 1221455800:02:006:0109) (т. 1 а.с. 139). Підставою для складення та підписання договору стала заява від 04.09.2015 року, складена від імені позивачки (т. 1 а.с. 140). Того ж дня на виконання договору від 04.09.2015 року №1504170100778 відповідачем було складено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Згідно із звітом обєктом оцінки стала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1200 га (кадастровий номер 1221455800:02:006:0062), розташована за адресою: Дніпропетровський район, смт. Ювілейний, вул. Зоряна, 27 (т. 1 а.с.а.с. 7 19). Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим юридично значущим є правильне визначення моменту вчинення правочину. Згідно з пунктом 2 статті 208 ЦК правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. У відповідності з частинами першою, другою статті 207 ЦК Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Таким чином, письмовий договір між фізичною та юридичною особою має бути укладений у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Судом встановлено, що позивачка не підписувала заяву від 04.09.2015 року про виконання експертної оцінки земельної ділянки, договір від 04.09.2015 року №1504170100778 та не здійснювала оплату виконаної за вказаним договором роботи. Ці обставини підтверджуються відсутністю у заяві від 04.09.2015 року та договорі №1504170100778 підписів позивачки. На вимогу суду у вигляді ухвали про забезпечення доказів від 18.08.2017 року (т. 1 а.с. 133) відповідачем не було надано жодного письмового доказу, що містив би підпис позивачки. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для визнання договору від 04.09.2015 року недійсним і вважає за необхідне задовольнити позов у частині визнання вказаного договору неукладеним. При цьому суд виходить з наступного. За правилами, встановленими статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту порушених прав визначено частиною другою статті 16 ЦК, якою передбачено, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, перелік способів захисту порушених прав, визначений статтею 16 ЦК, не є вичерпним. На думку, суду обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права, є цілком можливим і ефективним у контексті правовідносин, що склалися між сторонами. Такий висновок, безумовно, узгоджується з приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), за змістом якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Диспозиція приведеної норми дає національним судам країн, що приєдналися до Конвенції, можливість, не створюючи процесуальних (формальних) перешкод для осіб, що звернулися до суду по захист права, у деяких випадках захищати та відновлювати таке право у спосіб, визначений саме позивачем, сприяючи таким чином реалізації принципу ефективності судочинства. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial