Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

19.03.2018 року до Бориспільського міськрайонного суду надійшов зазначений позов Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, яким просить суд: стягнути з [PERSON] на їхню користь надміру виплачені кошти у вигляді грошової допомоги у розмірі 2652 грн. , а також покласти на відповідача понесені ними судові витрати( а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач з 21.10.2014 по 23.02.2015 р. перебувала на обліку у їхньому департаменті соціальної політики, як внутрішньо переміщена особа, за фактичним місцем проживання: [ADDRESS]. Згідно заяви відповідача від 22.10.2014р. та відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014року, відповідач отримувала адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на свою сім'ю у складі: [PERSON].([INFO].н.), [PERSON].([INFO] р.н.) та [PERSON].([INFO] р.н.). Зазначають, що з 12.02.2015 р. відповідач перебуває на обліку в Управлінні соцзахисту населення Бориспільської міської ради Київської області за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] Вказують, що за результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області ревізії щодо використання коштів, виділених з державного бюджету на надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України на районів проведення АТО, в період з 01.01.2014 по 31.03.2016, було виявлено, що відповідач, у порушення п.3 ч.2 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та п.11. Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не повідомила департамент про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, а саме: про відрахування сина [PERSON] із навчального закладу м.Черкаси у зв'язку із переходом на навчання до Бориспільського РВК Гімназія «Перспектива», згідно наказу від 28.11.2014. Вважають, що такі дії відповідача призвели до зайвого нарахування та виплати щомісячної адресної допомоги за рахунок коштів державного бюджету за період з 01.12.2014 по 28.02.2015 на загальну суму 2 652 грн. На вимогу департаменту відповідач добровільно кошти не повертає. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, до суду надійшла заява (а.с.83), за підписом директора департаменту соціальної політики [PERSON], в якій росили розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Підтримала поданий до суду відзив на позов (а. с. 63-67), відповідно до якого зазначила, що дійсно син з грудня 2014 року навчається в НВК «Гімназія Перспектива». Позивачем не обґрунтовано та не доведено, що її син переїхав на проживання в м.Бориспіль, оскільки відповідно до норм ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, факт навчання не є фактом проживання. Також зазначила, що враховуючи норми вищевказаного Положення, вона метою отримання грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, з 01.03.2018 р. звернулася за фактичним місцем проживання сім'ї у м.Борисполі, до Управління соціального захисту Бориспільської міської ради із заявою, яку отримує з 01.03.2015 р. і по теперішній час. Також зазначає, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано будь-якого розрахунку надміру сплачених грошових коштів у розмірі 2652 грн. Крім того, вважає, що позивачем не доведено її недобросовісність, кошти виплачені добровільно, відсутні рахункові помилки, а тому, в силу вимог ст.ст. 1215, 1212 ЦК України, грошові кошти не можуть бути у неї витребувані, як безпідставно набуті. Одночасно заявила про застосування строку позовної давності згідно ст.267 ЦК України, оскільки інкриміноване їй порушення норм законодавства сталося в грудні 2014-лютому 2015 року, а позов було подано в березні 2018 року, тому вважає, що термін позовної давності сплив. Додатково відповідач суду пояснила, що має троє дітей та що відповідно до вимог чинного законодавства вона, та члени її родини мають право на грошову допомогу як внутрішньо переміщені, яка призначається на шість місяців за місцем проживання та виплачується за рахунок коштів державного бюджету. Її син [PERSON] був не виключений з навчального закладу, а переведений до іншого в м.Борисполі. Жодних дій, які б мали наслідком позбавлення їх призначеної допомоги, вони не вчиняли. Грошова допомога була призначена членам її сім'ї та виплачувалась до 28.02.2015, на облік в управлінні соцзахисту вона стала 12.02.2015 року, та лише 01.03.2015 року вона звернулась до управління соцзахисту в м.Борисполі за призначенням грошової допомоги. Вважає, що перевиплат не було. Повідомляє, що на момент призначення допомоги її прізвище було [PERSON]. Просить відмовити в задоволенні позову, в тому числі заявляє про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшло письмове пояснення по справі(а.с.40-42), з якого вбачається, що підтримують позовні вимоги. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши заяву та письмові пояснення, матеріали справи, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що з 21.10.2014 року по 23.02.2015 року відповідач [PERSON].([INFO].н.) разом зі своєю сім'єю, у складі: [PERSON].([INFO].н.), [PERSON].([INFO].н.) та [PERSON].([INFO] р.н.), перебували на обліку в Департаменті соціальної політики Черкаської міської ради, як особи переміщені з тимчасово окупованої території України (а.с.14,16,17,19-21). З 12.02.2015 року відповідач перебуває як внутрішньо переміщена особа на обліку в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області за фактичним місцем проживання: [ADDRESS].( а.с.7,8). Зазначена обставина підтверджується письмовими доказами та повністю визнана відповідачем. Встановлено, що на підставі пункту 2 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 24.10.2014 року Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (а.с. 17) відповідачу була призначена та виплачувалася щомісячна адресна допомога переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на сім'ю, а саме: [PERSON].(заявниця), [PERSON],[PERSON] (дитина до 18 років), [PERSON].( дитина до 18 років), у загальній сумі допомоги на сім» ю 2652 грн. Згідно п. 5 вказаного Порядку, для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). Як встановлено з Витягу з Акту № 04-16/11 від 24.06.2016 (а.с.44-48), Державною фінансовою інспекцією у Черкаській області на виконання пункту 1.1.2.2 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Черкаській області на І квартал 2016 року було проведено ревізію використання коштів, виділених з державного бюджету на надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2014 по 31.03.2016, а також законності призначення, нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок державного та місцевих бюджетів за період 2014-2016 роки в Департаменті соціальної політики Черкаської міської ради. З витягу з акту вбачається, що за результатами отриманої відповіді з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської області встановлено 79 випадків відрахування дітей зі шкіл у зв'язку з виїздом за кордон та повернення до покинутого місця проживання, проте департамент уповноваженими представниками сім'ї не повідомлено. При цьому зазначено, що на виплату адресної допомоги дітям внутрішньо переміщених осіб, з порушенням вимог п.11 Порядку № 505, зайво спрямовано коштів державного бюджету на загальну суму 304052,68грн, чим державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків). На виплату адресної допомоги заявникам, в складі яких були діти, спрямовано коштів державного бюджету на загальну суму 219558,09грн. Порушення допущені внутрішньо переміщеними особами, які згідно вимог п.11 Порядку № 505, не повідомили департамент про зміну обставин, які впливають на виплату адресної допомоги протягом трьох днів з дня настання таких обставин (а.с.44-48). Тобто, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач не повідомила департамент про відрахування [PERSON], із навчального закладу м. Черкаси у зв'язку з переходом на навчання до Бориспільського НВК «Гімназія Перспектива»(а.с.13). Відтак, позивач вважає, що сума надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги [PERSON] становить 2652 грн. Будь-яких доказів на підтвердження розрахунку вказаної суми виплаченої щомісячної адресної допомоги суду надано не було. В цьому зв'язку суд зазначає, що, дійсно, відповідно до п.3 Порядку № 505 в редакції, чинній на момент призначення та виплати зазначеної в позовній заяві грошової допомоги, грошова допомога особам, які переміщується, призначається на сім'ю та виплачується одному із її членів за умови надання письмової згоди добровільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах : для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) 884 гривні на одну особу (члена сім'ї), для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати - 2400 гривень. Суд зазначає, що відповідно до п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Відповідно до п. 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Згідно з п.3 ч.2 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. Згідно з інформацією Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, викладену в листі від 25.01.2017 №579 (а.с.7) 12.02.2015 року [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) зареєстрована в Єдиній інформаційній базі даних переміщених осіб за №3249001415 за фактичним місцем проживання в місті Борисполі. Адресна допомога їй продовжена на підставі атестата [NUMBER] від 12.02.2015, виданого Управління соціального захисту населення Сосновського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради. Також зазначено, що в період з 27.10.2014 по 28.02.2015 громадянка отримувала допомога в управлінні соціального захисту населення Соснівського району, тобто період виплати закінчився 28.02.2015, а до управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради [PERSON] звернулась 12.03.2015 (а.с.7). При цьому також вказано, що вивчивши ситуацію по особовій справі [PERSON] та взявши до уваги пояснення одержувача допомоги управління соціального захисту Бориспільської міської ради прийшло до висновку, що факт надміру виплачених коштів відсутній. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачем не надано жодних доказів, на підтвердження того, що зміна місця навчання дитини є зміною обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, визначені п.11 Порядку № 505 та ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Окрім того, вимога позивача ґрунтується на обставинах, з якими Порядок не пов'язує можливість стягнення сум грошової допомоги. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено рахункову помилку чи факт недобросовісності набувача грошових сум. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної і у постанові від 22.01.2014 у справі №6-151цс13, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. В цьому зв'язку суд звертає увагу, що відповідно до вимог «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 №509 (Порядок №509), зміна місця проживання особи на є підставою для зняття з обліку внутрішньої переміщеної особи, та відповідно не може бути підставою для припинення виплати допомоги відповідно до п.12 Порядку №505. Так, відповідно до п.9 Порядку №509, у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Враховуючи недоведеність позивачем факту недобросовісності відповідача, як набувача допомоги, а також відсутність підстав для припинення виплати грошової допомоги відповідачу та членам її сім'ї як внутрішньо переміщеним особам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення виплаченої відповідачу допомоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки підстави для її повернення судом не встановлені. В зв'язку з тим, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З долучених до позовної заяви документів встановлено, що Управління соцзахисту населення Бориспільської міської ради Київської області звернулось до Управління соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політки Черкаської міської ради від 12.02.2015 №7-954 із запитом про надання інформації про надіслання справи та надання довідки-атестату громадянина [PERSON], [INFO], який одержував державну допомогу тимчасово переміщеним особам (а.с.15), який надійшов 19.02.2015, про що свідчить відбиток штампу з реєстрацією та резолюція «До виконання». На якому також міститься відмітка, про зняття з обліку 23.02.2015 року. Отже, наведене свідчить про те, що позивачу через його структурний підрозділ стало відомо про наведені в позовній обставини, які позивач вважає такими, що свідчать про порушення його прав та законних інтересів, та які стали підставою для звернення з позовом до суду, 19.02.2015. Позовна заява датована - 02.03.2018 року, була здана на пошту 13.03.2018 та надійшла до суду - 19.03.2018, про що свідчать відповідні відмітки на позовній заяві та поштовому конверті, адресованому Бориспільському міськрайонному суду Київської області (а.с.1,22). Таким чином, позивачем звернувся до суду з пропуском визначеного законом строку позовної давності, і доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, а також клопотання про поновлення строку для звернення з позовом до суду позивачем не заявлено. Проте, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити по суті заявлених позовних вимог, і в даному випадку, пропуск позивачем строку позовної давності не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed