Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~17 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в с.Мішкове-Погорілове по вул. Чкалова, 55 Жовтневого району Миколаївської області, кадастровий номер 48233830001:04:012:0046. Просив визнати за ним [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку. В обґрунтування вказаних вимог зазначав, що 23.10. 2006 року [PERSON] подарувала йому житловий будинок № 55 по вул. Чкалова в с.Мішкове-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області. Договір дарування укладено згідно вимог чинного законодавства, посвідчено нотаріально. Право власності за позивачем на вказаний житловий будинок зареєстровано 07.12.2006 року. 10 грудня 2014 року [PERSON] померла. У березні 2016 року позивач з метою продажу вищевказаного нерухомого майна звернувся до нотаріуса, однак йому було розяснено про неможливість вчинення нотаріальних дій з відчуження казаного майна, так як у договорі дарування не зазначено про відчуження земельної ділянки, та за даними Державного акту власником вказаного майна земельної ділянки під вищевказаним будинком значиться [PERSON] Посилаючись на своє право щодо вищевказаної земельної ділянки як власника у звязку з переходом до нього права власності на житловий будинок, розташований на цій землі, на приписи ст.377 ЦК України, 120 ЗК України, позивач просить про захист своїх прав та визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку. Також просить про припинення права власності щодо вищевказаного майна за [PERSON] Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за їх відсутності (а.с. 14). Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника та визнання позовних вимог [PERSON] Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними договору дарування від 23 жовтня 2006 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Договір посвідчено нотаріально за реєстрованим номер 1-741. Права [PERSON] щодо цього майна зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 грудня 2006 (а.с. 28-31). Згідно Державного акту серії IV-МК № 045126, на час відчуження вказаного житлового будинку, [PERSON] також належала на праві приватної власності земельна ділянка за вищевказаною адресою (вул. Чкалова 55 в с. М-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області), площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 42). Належність вказаного майна [PERSON] на час його відчуження також підтверджується даними Жовтневого районного відділу земельних ресурсів Миколаївської області від 11.10.2006 року (а.с. 40). Відповідно до ст. 377 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Як розяснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п. 18) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. За положеннями ст. 126 ЗК України, в редакції чинній на час укладення вищевказаного договору дарування, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з\~наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 3 липня 2013 року N 404, визнано такою, що втратила чинність «Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затверджена\~\~Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N43, отже позивач позбавлений можливості виготовити державний акт щодо вищевказаного майна на своє імя. \~Відповідно до ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх\~\~порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами. Перелік можливих способів захисту міститься у\~ст. 16 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, встановивши перехід права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Чкалова 55 в с.М-Погорілове Жовтневого району до позивача, та що земельна ділянка перебувала у власності відчужувача [PERSON] і цільове призначення вказаної ділянки визначене саме для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що зі зміною законодавчих норм позивач позбавлений можливості виготовлення на своє імя Державного акту про право власності на вищевказану земельну ділянку, тим самим обмежений у можливості розпорядження своїм майном, то суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою. Щодо позовних вимог [PERSON]ИТ. про припинення права власності попереднього власника [PERSON] відносно спірного майна, то визначені положеннями ст.143 ЗК України підстави для задоволення цих вимог відсутні, а перехід права власності від попереднього власника до наступного не потребує визнання припиненим права відчужувача щодо цього майна в судовому порядку.

Outcome: partial