overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

18 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1958р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.11.2014р. о 13 год. 58хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.11.14р. о 13 год. 58 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лисенко А.В. лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий зовнішньо напружений, психомоторно збуджений, легко озлоблюється, до чогось прислуховується, погрожує розправою оточуючим. Не критичний до стану. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-парноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти згідно договору позики (боргової розписки) у сумі 50 000,00 грн. та судові витрати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання через оголошення у пресі. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 03.10.2014 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 50 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк передбачений договором. На підтвердження укладення даного договору та його умов, відповідачем було власноручно написано та передано позивачеві боргову розписку від 03.10.2014 року про одержання ним грошових коштів в розмірі 50 000 грн., а також встановлено строк повернення коштів - до 10.10.2014 року (а.с.3). Відповідач, порушуючи прийняті по договору зобов'язання, у строки обумовлені в договорі та в розписці, суми позики не повернув. При цьому, з метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, але законні вимоги останнього відповідачем було проігноровано. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж рожу та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22.12.2012 року він уклав шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 581 з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з червня 2013 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 22.12.2012 року зареєстрували шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 581 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2013 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище - [PERSON]. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] із позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2011 року. Від шлюбу мають дитину 2013 року народження. Шлюбні відносини припинені з травня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на життя, сімейні обов'язки. Спільне господарство не ведуть, разом фактично не проживають. Вважає неможливим подальше спільне проживання та збереження шлюбу. Спір про поділ сумісного майна подружжя між ними відсутній. Позивачка у судове засідання не прибула, надіславши заву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, вважає, що їх сім?я розпалась остаточно і не може бути збережена, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище без змін Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення не згоден, вважає, що їх сім'я розпалась і надалі не може бути збережена. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 19 серпня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 471. Згідно свідоцтва про народження, виданого 22 березня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 221, сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачкою вони уклали шлюб 27.07.2007 року, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 374, від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. По домовленості між ними їх дитина залишаться проживати з відповідачкою. На даний час вони з відповідачкою шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення вимог позивача, просила справу розглянути у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, 27.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 374. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказував, що 15 липня 2003 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу 44/1000 частки нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пров. Танкістів, 2, який зареєстрований Товарною біржею «Українська Біржа Нерухомості» за № 931, 15.07.2003 року. Позивач вказував, що угода сторонами виконана, але вона не може розпорядитися зазначеним майном, оскільки угода нотаріально не засвідчена, що суперечить діючому законодавству. Оскільки угода виконана сторонами, просив позов задовольнити та визнати вказаний договір дійсним. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений не був, оскільки невідомо місце реєстрації. Третя особа Товарна біржа «Українська Біржа Нерухомості» про час і місце судового засідання повідомлений не була, оскільки невідомо місце реєстрації. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд на підставі ч. 2 ст. 47 (в редакції 1963 р.) ЦК України знаходить позов обґрунтованим, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Таким чином, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 44/1000 частки нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пров. Танкістів, 2, оскільки виконав всі зобов'язання, визначені договором купівлі-продажу. Відповідач теж виконав свої зобов'язання за договором купівлі-продажу. Позивач має намір розпорядитися належним йому будинком, але не може це зробити у звязку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Право власності позивача на 44/1000 частки нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пров. Танкістів, 2, підтверджується перевіреним судом договором купівлі-продажу № 931, 15.07.2003 року, який зареєстрований у Миколаївському МБТІ 04 вересня 2003 року, за №742 в книзі №6. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але з вини відповідача нотаріально не посвідчений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS]. Зазначив, що відповідачі у 2010 р. виїхали з його будинку у невідомому йому напрямку і з того часу в ньому не проживають, а він як власник будинку змушений сплачувати за них комунальні послуги. З посиланням на ч. 2 ст. 405 ЦК України просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування у вищевказаному житловому будинку. У судове засідання позивач не з'явився, але його представник за довіреністю надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала про постановлення судом рішення у заочному порядку. Відповідачі будучи своєчасно та належним чином повідомленими за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явилася. Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився. Заяви про причини неявки суду не надав. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] була співмешканкою позивача і зареєстрована в належному йому житловому будинку з 1990 року, а [PERSON] та [PERSON] синами позивача, які також зареєстровані в спірному будинку з 1990 р. та 1995 р. відповідно. У серпні місяці 2010 р. відповідачі зібравши свої речі, виїхали з будинку позивача у невідомому напрямку і з того часу не поверталися. Факт не проживання відповідачами за місцем реєстрації більше року, а саме з серпня 2010 р., підтверджується актом обстеження будинку складеним комісією у складі депутата Дільничної сільської ради за участю мешканців села. За такого, суд дійшов висновку, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не проживають за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, а тому наявні правові підстави вважати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вищезазначеному будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що подальше збереження шлюбу та сім'ї з відповідачем неможливе, так як в період подружнього життя між ними почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, строк на примирення не потрібен, судові витрати просив залишити за ним. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, подала заяву в якій не заперечує проти задоволення позову та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Судом встановлено, що сторони 12 червня 2001 року у виконкомі Тур'янської сільської ради, Щорського району, Чернігівської області зареєстрували шлюб, актовий запис за №01, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим Щорським відділом реєстрації актів цивільного стану, Чернігівської області 12 червня 2011 року. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. Вони неодноразово намагались налагодити нормальне сімейне життя, домовлялись не сваритись, знаходили компроміси по спірним питанням, поступались один одному, але це давало результат тільки на незначний час. За таких обставин позивач впевнився, що подальше подружнє життя з відповідачем та збереження сім'ї стало неможливим, відновлювати сімейні відносини він не збирається, тому змушений звернутись до суду. Відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя якщо, це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу та сім'ї неможливе, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачу необхідно роз'яснити, що рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за його письмовою заявою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду слід залишити за ним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

18 листопада 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу в сумі 5816 грн. 71 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 19 червня 2008 року між сторонами був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов, договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Згідно з п.5.10 Правил, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 1010 грн.12 коп., заборгованість по процентам - 2475 грн. 93 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом - 1815 грн. 58 коп., штраф (фіксована частина) -250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 265 грн. 08 коп.-станом на 30.09.2014 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 5816 грн. 71 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором в сумі 5816 грн. 71 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved