Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

19.08.2019 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради і просить суд визнати [PERSON] наймачем житлового приміщення загальною площею 18,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Харківську міську раду змінити договір найму вказаної квартири, змінивши померлого [PERSON] на нового наймача [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона зареєстрована та проживає в жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Дане жиле приміщення складається з квартири площею 18,6 кв.м, яка розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку квартирного типу. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 07.06.1994 року дана квартира була передана у користування батьку позивача - [PERSON] . Ордер на дане житлове приміщення був отриманий 16.06.1996 року, разом з [PERSON] в квартиру вселилась і позивач. Батько позивача помер [INFO] , після його смерті у вищевказаній квартирі залишилися проживати та проживають на даний момент позивач та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням виконкому Жовтневої районної ради в м. Харкові від 09.08.2005 року № 422 та наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 09.08.2005 року № 745 будинок, в якому розмішена вищевказана квартира, було передано до комунальної власності міста Харкова. Позивач звернулась до Харківської міської ради із заявою про визнання її наймачем квартири та укладення договору найму у відповідності до Закону України «Про адміністративні послуги». Проте у відповідь на звернення позивач отримала лист від 18.06.2018 року з відмовою у задоволенні її вимог, оскільки у технічному паспорті на зазначену квартиру містилася інформація про самовільне прибудоване приміщення. Також в даному листі було вказано, що для можливості вчинення відповідних управлінських дій з боку відповідача, позивачу необхідно врегулювати питання, пов`язане із самочинним переобладнанням жилого приміщення. Питання з самовільною прибудовою було вирішене позивачем шляхом демонтажу самовільно прибудованого приміщення. На замовлення позивача ТОВ «БП Експерт» було виготовлено технічний паспорт, в якому відображено фактичну площу приміщень квартири після проведеного демонтажу самовільної прибудови. Після чого позивачем було подано повторне звернення до відповідача про визнання її наймачем квартири, але у відповідь позивач також отримала лист від 05.07.2019 року з відмовою. Цього разу відповідачем зазначено, що відомості, які вказані в технічному паспорті на квартиру, не є актуальними, оскільки даний документ не містить жодних даних щодо площі кухні, коридорів, санвузла та загальної площі квартири в цілому. Хоча відповідач повинен володіти інформацією, що будинок квартирного типу, який знаходиться на його балансі, та в якому розміщена спірна квартира, не оснащений системою водопостачання та водовідведення. Жителі даного малоквартирного будинку використовують питну воду із дворової водозабірної колонки, що не суперечить нормам ст. 25 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», оскільки з метою забезпечення споживачів питною водою можуть використовуватися індивідуальні та колективні установки (пристрої) питного водопостачання. Приміщень загального користування у даному малоквартирному будинку немає, спірна квартира має окремий вихід на прилеглу територію (вулицю), що у відповідності до Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року також не суперечить нормам чинного законодавства, оскільки квартирою вважається сукупність житлових приміщень, які мають окремий вихід на сходову клітку, в коридор (площі загального користування) або на земельну ділянку або прилеглу територію. Крім того, позивач зазначає, що експерт ТОВ «БП Експерт» [PERSON] , який склав технічну документацію на квартиру, має кваліфікаційний сертифікат Атестаційної архітектурно-будівельної комісії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, пройшов професійну атестацію, що підтверджує його відповідність кваліфікаційним вимогам у сфері діяльності в категорії інженер з інвентаризації нерухомого майна. Таким чином, відповідач своїм рішенням не тільки порушив права позивача, а й опосередковано звинуватив експерта ТОВ «БП Експерт» у складанні та видачі ним завідомо неправдивого документу. На даний момент позивач фактично виконує обов`язки наймача вищевказаного жилого приміщення після смерті батька, сплачує комунальні послуги, виявила інтерес до укладення з нею, як з єдиною повнолітньою особою в родині, договору найму. Обставин, які б перешкоджали позивачу стати наймачем даного жилого приміщення згідно чинного законодавства, на думку позивача, не має. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав, відновлення яких в позасудовому порядку виявилось неможливим. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.09.2019 року позов [PERSON] до Харківської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 20.09.2019 року позивачем [PERSON] недоліки позову усунуті, у зв`язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.10.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судове засідання. Разом з тим, 25.11.2019 року до суду від представника відповідача ХМР надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись, зокрема на те, що для проведення реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] , необхідно впорядкувати технічну документацію для встановлення реальної частки загальної та житлової площі об`єкту нерухомого майна, який підлягає реєстрації. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] брала участь в судових засіданнях, надала вступне слово та пояснення, в яких підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини, однак, в подальшому, надала письмову заяву, в якій просила розглянути вказану цивільну справу у її відсутність. Представник відповідача ХМР Лях І.Ю. брала участь в судовому засіданні, надала вступне слово, в якому підтримала обставини, викладені у відзиві, в подальші судові засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, повідомлена належним чином про день і час розгляду справи. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 07.06.1994 року з додатками до нього черговику на службове житло [PERSON] надана житлова площа в 1- кімнатній квартирі [ADDRESS] на сім`ю з 4 осіб (а.с.12-15, 45-48). 16.06.1994 року [PERSON] з сім`єю з 4-х осіб виданий ордер на службове житлове приміщення № [NUMBER] ізольовану квартиру житловою площею 18,8 кв.м, яка складається з однієї кімнати і розташована за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син (а.с.16, 44). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 17.01.2018 року зроблений відповідний актовий запис №937 і підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17, 49). Згідно з\~даними довідки\~про реєстрацію\~місця проживання\~особи Департаменту\~реєстрації ХМР\~від 11.02.2019\~року,\~позивач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~ з\~14.06.2000\~року по\~теперішній час\~(а.с.6,\~38). Взагалі, згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР від 03.09.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають наступні особи: [PERSON] , [INFO] (з 14.06.2000 року) та [PERSON] , [INFO] (з 13.12.2005 року) (а.с.18). Як вбачається з відповіді Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 27.04.2017 року на заяву щодо надання письмової інформації про статус квартири [ADDRESS] повідомлено, що будинок [ADDRESS] до 2005 року обліковувався на балансі Харківського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південної залізниці. Розпорядженням виконкому Жовтневої районної ради в м. Харкові від 09.08.2005 р. № 442 та наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.11.2005 р. № 745 зазначений будинок було передано до комунальної власності міста. Відомості, які б підтверджували службовий статус квартири [ADDRESS] на теперішній час у регіональної філії відсутні (а.с.19). З відповіді від 18.06.2018 року на звернення [PERSON] до Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради вбачається, що відповідно до діючого житлового законодавства, державна реєстрація прав може бути проведена після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації, а саме на підставі виготовленого технічного документу. Під час вжиття заходів щодо реєстрації відповідного речового права на квартиру [ADDRESS] було встановлено, що в технічному паспорті на зазначену квартиру міститься інформація про самовільне прибудоване приміщення. Враховуючи викладене та відсутність будь-якого рішення щодо врегулювання питання, пов`язаного із самочинним побудуванням та переобладнанням нерухомого майна згідно чинного законодавства, вжити належні заходи з державної реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] станом на цей час не вбачається можливим. Таким чином, з метою отримання у подальшому необхідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, для можливості вчинення відповідних управлінських дій (прийняття нормативного акту за результатом адміністративної послуги), [PERSON] необхідно врегулювати питання, пов`язане із самочинним переобладнанням. Також роз`яснено, що при повторному зверненні [PERSON] , за умови можливості внесення до Державного реєстру прав відомостей про відповідні речові права на займане житло, питання щодо визнання наймачем займаного житлового приміщення буде розглянуто по суті в установленому порядку (а.с.20-21). Копією технічного паспорту ТОВ «БП Експерт», який виготовлено станом на 16.05.2019 року, підтверджується, що квартира [ADDRESS] складається з житлової кімнати загальною і житловою площею 18, 6 кв.м і розташована на 1 поверсі будинку квартирного типу (а.с.7-11, 39-43). Однак з відповіді Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради від 05.07.2019 року на звернення [PERSON] щодо визнання її наймачем житлового приміщення, вбачається, що під час вжиття заходів щодо реєстрації відповідного речового права на квартиру [ADDRESS] , Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна було повідомлено, що відповідно до плану та експлікації технічної документації (технічного паспорту виготовленого ТОВ «БП Експерт») у квартирі [ADDRESS] відображено лише житлову кімнату площею 18,6 кв.м. Проте, ніяких відомостей щодо площ кухні, коридорів, санвузла та загальної площі квартири вцілому або її часток не міститься. Відповідно до п. 58 Порядку «Про державну реєстрації прав на нерухому майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 № 1127 для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна подається технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта. Враховуючи вищевикладене, для проведення реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] , необхідно впорядкувати технічну документацію для встановлення реальної частки загальної та житлової площі об`єкту нерухомого майна, який підлягає реєстрації. Вжити належні заходи з державної реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] станом на цей час не вбачається можливим. Також роз`яснено, що при повторному зверненні [PERSON] , за умови можливості внесення до Державного реєстру прав відомостей про відповідні речові права на займане житло, питання щодо визнання наймачем займаного житлового приміщення буде розглянуто по суті в установленому порядку (а.с.22-23). Під час розгляду справи позивачем вживались додаткові заходи щодо позасудового врегулювання спору, за їх результатами надані суду додаткові докази. Так, [PERSON] додатково замовлений технічний паспорт, який виготовлений за станом на 11.11.2020 року ТОВ «БУДГРУПП», і з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] загальною площею 18, 6 кв.м, яка складається з однієї кімнати житловою площею 18,6 кв.м, квартира обладнана електрикою, опалення ТЄЦ, водопровід, каналізація, газопровід відсутні.. Згідно з довідкою ТОВ «БУДГРУПП», сформованою 16.11.2020 року на підставі проведеного на місці обстеження та комплексу робіт 11.11.2020 року, встановлено, що квартира [ADDRESS] дійсно відповідає зазначеним вище характеристикам, в тому числі відсутні самочинно побудовані (переплановані/реконструйовані) приміщення (а.с.128-131). 23.11.2020 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до ЦНАП для надання послуги зміна наймача за адресою: [ADDRESS] з переліком відповідних документів (а.с.127). На нове звернення [PERSON] Департаментом житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради надана відповідь 07.12.2020 року, з якої вбачається, що під час вжиття заходів щодо реєстрації відповідного речового права па квартиру [ADDRESS] , Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна було повідомлено, що відповідно до плану та експлікації технічної документації (технічного паспорту виготовленого ТОВ «БУДГРУПП») на квартиру [ADDRESS] відображено лише житлову кімнату площею 18,6 кв.м. Проте, ніяких відомостей щодо загальної площі квартири в цілому, або її чистки з урахуванням місць спільного користування не міститься. Враховуючи викладене, вжити належні заходи з державної реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] станом на цей час не вбачається можливим. Розгляд питання щодо реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова може бути поновлено після надходження до Управління належного технічного паспорту з актуальною інформацією щодо об`єкту житлової нерухомості. Станом на сьогодні питання знято з контролю, документи підлягають поверненню через ЦНАП м. Харкова. При повторному зверненні та наданні відповідного пакету документів, зокрема належного технічного паспорту, що забезпечить можливість внесення до Державного реєстру прав відомостей про відповідні речові права на займане житло, питання щодо визнання наймачем займаного житлового приміщення буде розглянуто по суті в установленому порядку (а.с.138-139). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу можуть, зокрема, бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч.1 ст. 15, ст. 30 ЖК УРСР відповідні сільські, селищні, міські ради, їхні виконавчі комітети здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1, 2 статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Крім того, статтею 18 ЖК УРСР передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. У той же час, виходячи з роз`яснень, наданих в п. 4 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст. 61 ЖК УРСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак, у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно ст. 18 ЖК УРСР, належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. За змістом ст.103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.\~106 ЖК УРСР\~повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найма спір може вирішено у судовому порядку. Згідно з ч.2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Відповідно до положень\~ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В такому разі договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Так під час розгляду справи судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що позивач [PERSON] вселилась до квартири [ADDRESS] як дочка наймача квартири [PERSON] на підставі належно оформленого ордеру, з 2000 року позивач зареєстрована у вищевказаній квартирі та постійно в ній проживає, разом з нею за вказаною адресою на даний час проживає та зареєстрований її неповнолітній син. Оскільки наймач житлового приміщення [PERSON] помер, а позивач [PERSON] постійно проживала та вела господарство у цій квартирі разом з наймачем, бажає бути наймачем квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача за відсутності інших повнолітніх зареєстрованих у даному приміщені осіб, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання [PERSON] наймачем житлового приміщення - квартири загальною площею 18,6 кв.м. (розмір підтверджено технічною документацією) за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним підлягає зміні раніше укладений з [PERSON] на підставі ордеру договір найму квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом заміни наймача [PERSON] , померлого [INFO] , на наймача [PERSON] . Процедура визнання громадян наймачами займаних жилих приміщень є адміністративною послугою, яка надається Департаментом житлового господарства через Центр надання адміністративних послуг м. Харкова та його територіальні підрозділи. Позивачем вжито всіх належних заходів щодо звернення в досудовому порядку з приводу зміни договору найму житлового приміщення за вказаною адресою шляхом заміни наймача, однак отримано відмову в задоволенні заяви. Заперечення відповідача з приводу заявлених позовних вимог ґрунтуються виключно на неможливості реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] через низку технічних питань, об`єктивна наявність яких відповідачем не доведена і суперечить принципу юридичної визначеності. Зазначеним обставинам суд оцінку не надає, оскільки здійснення державної реєстрація права власності є обов`язком власника і не є предметом даного позову. Разом з тим відповідачем не спростовано належними доказами як сам факт передачі спірного житлового приміщення до комунальної власності, так і наявність передбачених законом підстав для визнання позивача наймачем спірного житлового приміщення. Виходячи із визначених законом повноважень як контролюючого органу з приводу використання житлового фонду - Харківської міської ради, до складу якої входять відповідні виконавчі органи, суд вважає за необхідне зобов`язати Харківську міську раду змінити договір найму квартири за адресою: [ADDRESS] , замінивши наймача [PERSON] , померлого [INFO] , на наймача [PERSON] . Отже суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки вважає обраний позивачем спосіб захисту єдиним можливим у даному випадку способом поновлення житлових прав позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного,

Outcome: approved