Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

19 березня 2019 року позивач - Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області (далі - Веселинівська РДА) звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що діти відповідачів перебувають на обліку служби у справах дітей з причини проживання в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, з 2011 року. Вважає те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Крім того, позивач просить стягнути з них аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, вказала, що [PERSON] та [PERSON] , як батьки дітей, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей: не піклуються про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, не утримуют їх, не забезпечують нормальні умови для проживання дітей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, дійсно підтвердив, що не піклується належним чином про своїх неповнолітніх дітей. В судові засідання 05.07.2019 року, 19.09.2019 року, 21.10.2019 року відповідач [PERSON] не з`явилася та до суду повернулися конверти з відміткою, що адресат за місцем реєстрації не проживає, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась також шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці Веселинівського районного суду Миколаївської області. Про розгляд справи судом достовірно знає, оскільки була присутньою в підготовчому засіданні 17 травня 2019 року. Відзиву на позовну заяву не подавала. В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та їх представники [PERSON] , Подільська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Веселинівського району не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Веселинівського району [PERSON] , та Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Лясковський В.В. подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача [PERSON] та у відсутність третіх осіб та їх представників, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зокрема відповідач заяву до суду не подала та про причини неявки не повідомила суд, що не перешкоджає розгляду справи по суті у їх відсутність. Заслухавши вступне слово представника позивача Дикусар О.В., відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - ДРАЦС) щодо актового запису про народження №№: 00023216312 , 0002321562 , 00023217378 від 25.06.2019 року та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження №00019516282 від 05.02.2018 року є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти відповідачів перебувають на обліку Служби в справах дітей Веселинівської РДА з причин ухиляння батьків від виконання батьківських обов`язків з 2011 року. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Справи щодо батьківських прав неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії» (K. A. v. Finland), № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії» (Moser v. Austria), № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі « Валлова і Валла проти Чеської Республіки», пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Аналіз зазначених положень закону, прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обстановки, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З актів обстеження побутових умов проживання дітей в сім`ї [PERSON] (а.с. 42-52) вбачається, що умови для проживання дітей батьками не створено: в будинку холодно, брудно, стійкий неприємний запах, розкидані брудні речі, діти в брудному одязі, відсутні приготовлена їжа та запаси продуктів харчування. Свого сина [PERSON] [PERSON] взагалі залишила під опіку його батька [PERSON] та не цікавиться його життям та здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, не навідує сина. Відповідно до характеристики Подільської сільської ради №115 від 31.01.2019 року (а.с. 7) [PERSON] за час проживання на території сільської ради значилась такою, що потребувала особливої уваги, так як не справлялась з обов`язками матері щодо виховання та утримання дітей. При обстеженні її сім`ї неодноразово виявлялися факти антисанітарного стану житла, некомфортних умов проживання для дітей через відсутність опалення, продуктів харчування, тощо. Періодично зникала з місця проживання, що негативно впливало на дітей. З довідки Веселинівського відділення поліції №1131 від 12.02.2019 року (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків). З акту Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби в справах дітей Вознесенської міської ради (далі - Центр) про невідвідування дитини №288 від 23.10.2018 року (а.с. 13) вбачається, що за період перебування [PERSON] в Центрі її матір - [PERSON] жодного разу не відвідала дитину, не приїздила, не телефонувала, не цікавилася її здоров`ям, моральним та духовним розвитком. З повідомлення Територіального центру соціального обслуговування Веселинівського району №54/01-11 від 20.09.2019 року (а.с. 40-41) вбачається, що [PERSON] та її співмешканець [PERSON] по відношенню до своїх дітей не належним чином виконують батьківські обов`язки. З висновку Веселинівської районної державної адміністрації №46/22.01.02./07 від 18.02.2019 року (а.с. 55) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітніх дітей, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] впродовж тривалого часу не виконують належним чином своїх батьківських обов`язків, не створюють умов для проживання та розвитку своїх малолітніх дітей, фактично самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, а тому Веселинівська райдержадміністрація дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до їх малолітніх дітей. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, не піклуються про їх духовний та фізичний розвиток, не цікавляться життям дітей. За таких обставин, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за можливе позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх малолітніх дітей. У відповідності до ст. 180 СК України відповідачі, будучи батьками дітей, зобов`язані утримувати їх до досягнення повноліття. При цьому згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачами по утриманню дітей за станом їх здоров`я або за іншими поважними причинами судом не встановлені. Відповідачі є особами працездатного віку. Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Таким чином з метою захисту інтересів дітей, створення їм необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання їх малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. та з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved