Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

18.01.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод\~в користуванні\~майном,\~шляхом вселення\~та визнання\~домоволодіння об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Ухвалою суду від 12.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11.02.2019 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] , який представляє її інтереси на підставі ордера серія ХМ № 001251 від 08.02.2019 року, надіслав суду відзив на позов. 08.04.2019 року [PERSON] надіслав на адресу суду уточнення до відзиву. 26.04.2019 року по справі проведено підготовче засідання, справу призначено до розгляду, про що постановлено ухвалу суду і повідомлено учасників справи. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] , вказує, що з вересня 1990 року по грудень 2013 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В березні 1993 року колишня дружина отримала в дар глинобитний житловий будинок, житловою площею 25.1 кв.м. та сарай, що знаходиться по [ADDRESS] . За час перебування в шлюбі за спільні кошти вони добудували до вказаного будинку другий поверх, в результаті чого збільшилась загальна площа до 128.1 кв.м., житлова - 57.2 кв.м. та добудували інші господарські будівлі, які розташовані за вказаною адресою. Після розлучення, [PERSON] . почала чинити перешкоди у користуванні вказаним домоволодінням. Змінила замки у вхідних дверях, змусила піти з дому. Просить визнати спірне домоволодіння спільною сумісною власністю, зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому користуватись житлом та вселити у вище вказаний будинок. Представник позивача [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] , на підставі ордера серія ХМ № 007030 від 04.12.2018 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя і просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що дійсно перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі. В березні 1993 року отримала в дар глинобитний будинок по [ADDRESS] , який є її особистою приватною власністю. Площа будинку була більшою , аніж вказано в договорі дарування,а вони лише частково покращали свої житлові умови. За власні кошти, так як позивач на той час не працював, розпочала його реконструкцію, та будувати добудову. Їздила на заробітки в [PERSON] . Після розлучення, яке відбулося в грудні 2013 року, [PERSON] перейшов проживати до іншої жінки в с. Гуменці, де проживає по даний час, тобто створив нову сім`ю. З 2013 року жодного дня в її будинку не проживав, коштів на його утримання не надавав, а лише коли вона звернулася до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житлом, [PERSON] звернувся з даним позовом до неї. Вважає, що позов є надуманим, безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засідлані позов не визнав, і пояснив, що спірний будинок не може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказане нерухоме майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат саме власника цього домоволодіння [PERSON] . Крім того, просить застосувати строк позовної давності, так як розірвання шлюбу відбулося в грудні 2013 року, а позивач звернувся до суду лише в січні 2019 року. Просить в позові [PERSON] відмовити. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 1990 року по 12 грудня 2013 року, що підтверджується копією рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 12.12.2013 року. З договору дарування укладеного 27 березня 1993 року між [PERSON] і [PERSON] , остання отримала в дар глинобитний житловий будинок, загальною площею 25.1 кв.м, сарай, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Голосківської сільської ради № 29 від 18.05.2012 року оформлено право власності на будинок [ADDRESS] , за [PERSON] . В подальшому, після проведення реконструкції та добудови, до отриманого в дар глинобитного будинку, 18.07.2012 року виконавчим комітетом Голосківської сільської ради Матвійчук О.А. було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на домоволодіння, [ADDRESS] , яке складається: із будинку з верандою, прибудовою та підвалом, загальною площею 128.1 кв.м., гаража, сарая, огорожі. В матеріалах інвентарної справи на спірне домоволодіння знаходиться декларація від 08.05.2012 року, про готовність об`єкта до експлуатації добудови до житлового будинку, гаража, де вказано, що площа добудови становить 80.5 кв.м. Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ Крім того згідно вимог ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України , дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно,набуте нею,ним за час шлюбу,але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено,що відповідно до договору дарування від 27 березня 1993 року,посвідченого секретарем Голосківської сільської ради у власність відповідача [PERSON] перейшов глинобитний житловий будинок,критий шифером,площею-25,1 кв.м. та сарай. Відповідно інвентарної справи,яка була надана Кам`янець-Подільським МБТІ, встановлено, що станом на 19.12.1990 року по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок,загальною площею-74,0 кв.м,що складався із кімнат,площею-12,5 кв.м.,11,7 кв.м,10,3 кв.м., 14,8 кв.м, 7,9 кв.м,коридору-3,3 кв.м.веранди-12,0 кв.м,тамбура-1,5 кв.м. та господарських будівель: л/кухні,підвалу, сараю,огорожі та калитки. Відповідно до рішення виконавчого комітету Голосківської сільської ради від 28.10.2002 року за №29 «Про визнання права власності на реконструкцію житлового будинку і літню кухню в [ADDRESS] [PERSON] » вирішено визнати право власності на реконструкцію житлового будинку і літню кухню [PERSON] в [ADDRESS] . Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації добудови до житлового будинку ,гаража від 08.05.2012 року було прийнято в експлуатацію добудову до житлового будинку,площею-80,5 кв.м. та гараж,площею 28,7 кв.м. Згідно технічного паспорта, від 22.04.2012 року в результаті реконструкції було добудовано до будинку: кухню-столову-26,7 кв.,кухню- 4,5 кв.м,ванну-11,6 кв.м.,підвал-9,0 кв.м., вхід в підвал-2,3 кв.м. Всього -54,1 кв.м. Станом на 1990 рік було приміщень,площею- 74 кв.м., а станом на 2012 рік добудовано-54,1 кв.м ,а тому всього стало 128,1 кв.м. Враховуючи,що подружжя [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу реконструювали будинок,добудували приміщення,площею 54,1 кв., та гараж,площею- 28,7 кв.м, а тому лише ці приміщення слід визнати їх спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини,чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя,воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю,якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. А тому позовні вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном,шляхом вселення в будинок та зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні належним їм домоволодінням не підлягають задоволенню,оскільки позивач не надав суду жодних доказів чинення [PERSON] таких перешкод, а вимоги про вселення також не підлягають задоволенню,оскільки позивач [PERSON] вибув в добровільному порядку із спірного будинку ще в 2013 році, та після розірвання шлюбу перестав бути членом сім`ї власника будинку [PERSON] .

Outcome: partial