Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

19.08.2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 23.07.2014 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 30 000 грн. зі сплатою 9,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. З метою забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки від 11.02.2015 року, за яким [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором в межах п'ятдесяти гривень. [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконує, в результаті чого виникла заборгованість станом на 10.08.2015 року на загальну суму 42 712 грн. 17 коп. Тому ПАТ «Ідея Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 42 662 грн. 17 коп. та відповідно до договору поруки просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 50 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася за невідомих обставин. Про час та місце проведення судового засідання відповідачка повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачки [PERSON] не надходило. У письмових запереченнях, що містяться у матеріалах справи, представник відповідачки [PERSON] просить залишити без розгляду позовну заяву на підставі п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України, оскільки у п.5.4 кредитного договору зазначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні вказаного договору або у зв'язку із ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 23.07.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Р32.221.70760, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в 30 000 грн. з терміном користування кредитом на 24 місяці. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 9,99% річних щомісяця згідно графіка щомісячних платежів, та за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,7% від початкової суми кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Позивач вказує на те, що відповідачем [PERSON] умови договору не виконуються. Станом на 10.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 42 712 грн. 17 коп. та складається з: - основного боргу в розмірі 15 748 грн. 91 коп.; - простроченого боргу в розмірі 9 666 грн. 93 коп.; - прострочених процентів в розмірі 8 155 грн. 69 коп.; - строкових процентів в розмірі 62 грн. 61 коп.; - нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 810 грн.; - пені за останній рік в розмірі 8 268 грн. 03 коп. Таким чином, відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору, зокрема, не здійснювала своєчасного погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір поруки від 11.02.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Пунктом 4 договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року, в сумі п'ятдесяти гривень. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надала, а також не надала доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини, а відповідач [PERSON] не надав суду доказів того, що порука з якихось причин припинилася, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Суд вважає безпідставними заперечення представника відповідачки [PERSON], в яких останній просить залишити без розгляду позовну заяву на підставі п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України Пунктом п.5.4 кредитного договору дійсно передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні вказаного договору або у зв'язку із ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону україни «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011 року. Отже, на час укладення кредитного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону, які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, в тому числі й на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач. Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі №6-856цс15, а також у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-2074цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суд також вважає безпідставною заяву представника відповідачки [PERSON], в якій просить зупинити провадження у справі до вирішення взаємопов'язаної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним п.1.4 кредитного договору, яка перебуває в провадженні Дарницького районного суду м.Києва та набрання рішенням законної сили, оскільки представник відповідачки не додав до заяви про зупинення провадження належного підтвердження перебування взаємопов'язаної справи у провадженні Дарницького районного суду м.Києва, а сам факт подання до суду відповідної позовної заяви не підтверджує відкриття судом провадження за позовною заявою. З огляду на вищенаведене з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року в розмірі 42 712 грн. 17 коп. (з них - 42 662 грн. 17 коп. з [PERSON] та 50 грн. з [PERSON] солідарно з поручителем), а з відповідача [PERSON] на підставі договору поруки від 11.02.2015 року заборгованість за кредитним договором №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року в розмірі 50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 427,12 грн., що підтверджується меморіальним ордером № РХ:2538 (191569) від 12.08.2015 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі пропорційно до стягнутої з кожного відповідача суми позову, а саме з відповідача [PERSON] в розмірі 426 грн. 61 коп., з відповідача [PERSON] в розмірі 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved