Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

18.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «Агрофірма [PERSON]», в якому просила розірвати договір оренди земельних ділянок від 10.06.2009 року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2015 року належить земельна ділянка площею в 3,0347 га, яка знаходився в межах Камянобалківської сільської ради Первомайського району і була надана свого часу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4825481800:01:000:0113. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно було видане на заміну державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 024113, виданого 07.10.2004 року Первомайського районною державною адміністрацією. Також позивачу належить земельна ділянка площею в 0,02 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:0427, земельна ділянка площею в 0,2558 га, кадастровий номер 1825481800:01:000:0307, земельна ділянка площею в 1,2959 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:0150. Всі ділянки знаходяться в межах території Камянобалківської сільської ради і були надані їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і на всі ділянки має зареєстроване відповідно до діючого законодавства право власності. 02.01.2004 року [PERSON] уклала договір оренди належної їй земельної ділянки площею в 4,78 га з ТОВ «Агрофірма [PERSON]» терміном на 5 років. За взаємною згодою з орендарем він сплатив позивачці орендну плату одразу за цей період, та вона 14.05.2004 року надала довіреність, якою уповноважила [PERSON], [PERSON], ТОВ «Агрофірма [PERSON]», [PERSON] та [PERSON] вчиняти від її імені певні дії. Тривалий час після укладення договору оренди і отримання нею коштів в рахунок орендної плати, вона придбавала сільськогосподарську продукцію у відповідача за свої кошти. В 2009 році було укладено новий договір оренди, але в його укладенні позивач участі не приймала, як виявилось, відповідач використав довіреність, яку вона йому надала раніше, і уклав від її імені договір оренди всіх земельних ділянок терміном на 50 років. На даний час договір оренди в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок не зареєстрований (довідка Держгеокадастру від 23.03.2017 року № 31-14-05-0.5-925\\0\\2-11). Позивач була проти укладення такого договору, про що неодноразово говорила представникам відповідача. Починаючи з 2009 року відповідач їй орендну плату не сплачує, на її вимогу платити їй орендну плату відповідає, що він придбав землю і нічого їй не винен. Відповідно до п. 9 Договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю або його уповноваженому представнику готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця, щорічний розмір орендної плати складає фіксовану суму у розмірі 1395,96 грн. 3 метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених Договором, розрахунок орендної плати може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або в натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати визначеної Додатком № 1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на імя орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 1 вересня року, за який проводиться розрахунок орендної плати. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватись в грошовій формі на суму зазначену в абзаці 1 п. 9 Договору. Орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (п. 11 Договору). П.38 та 39 Договору передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом, розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішення суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбаченими ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та чинними Законами України. Згідно ст.96 ЗК України, землекористувачі (орендарі) земельних ділянок повинні своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Доказами несплати орендної плати є відповіді на звернення позивачки в правоохоронні органи та інше. В добровільному порядку питання про розірвання договору оренди вони вирішити не можуть. Оскільки відповідач не виконує свої обовязки по договору оренди, [PERSON] наполягає на розірванні договору оренди. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні посилаючись на відсутність порушень умов договору та законодавства по викладеним у позові вимогам. Зокрема надав суду довідку підприємства ТОВ «Агрофірма [PERSON]» від 19.02.2018 року за Вих. № 44 в якій зазначено про нарахування позивачці орендної плати за договором оренди землі від 10.06.2009 року за 2015 2017 роки (за більш ранній час документи відповідачем не зберігаються) та пояснив, що орендна плата була нарахована позивачу, проте не була нею отримана. Так як позивач відмовилась погодити спосіб отримання орендної плати, то підприємство відповідач не може забезпечити виплату коштів в односторонньому порядку. У 2016 році позивачка отримала частково орендну плату в сумі 600 грн. Крім того представник відповідача наполягав на застосуванні до вимог позивача позовної давності, строк якої, на переконання відповідача сплив. Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом приведено норми ЦПК України в редакції, чинній на час прийняття рішення, проте у редакцій ЦПК чинній на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи по суті діяли аналогічні норми цивільно-процесуального закону. Суд вважає, що позов заявлено в межах встановленого цивільним законодавством строку звернення до суду з огляду на триваючий характер порушень, які на думку позивача мали місце з боку відповідача. Судом встановлено, що 10.06.2009 року між [PERSON], як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма [PERSON]», як орендарем було укладено договір оренди чотирьох земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Договір було укладено на строк 50 років терміном до 31.12.2059 року Від імені [PERSON] договір було підписано [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.05.5004 року. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що дійсно 14.05.2004 року надала довіреність, якою уповноважила [PERSON], [PERSON], ТОВ «Агрофірма [PERSON]», [PERSON] та [PERSON] користуватися та розпоряджатися належною їй земельною часткою (паєм) площею 4,78 га. Крім того позивач підтвердила, що у 2016 році вона отримала від ТОВ «Агрофірма [PERSON]» 600 грн. в якості орендної плати. [PERSON] зазначила, що отримала 600 грн. не за спірним договором оренди, а за усною домовленістю з відповідачем за використання іншої земельної ділянки, яка належить їй і не входить до земельних ділянок, переданих в оренду за договором від 10.06.2009 року. У п. 9 спірного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю або його уповноваженому представнику готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Верховний Суд України у своїй постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, зазначив, що аналіз вищезазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що розірвання договору оренди вимагає систематичної несплати орендної плати. Суд вважає, що позивач в даному випадку не довів, що орендна плата за договором оренди землі від 10.06.2009 року не отримана нею саме з вини відповідача. Позивач не надала документальних підтверджень відмови відповідача виплачувати їй орендну плату за землю та не довела існування відкритого на її імя банківського рахунку, на який відповідач, відповідно до вимог п. 9 договору оренди міг перерахувати орендну плату. За наведеного суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed