Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

18.05.2016 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа по справі - Слов'янська міська рада Донецької області, мотивуючи свої вимоги тим, що він, є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за [ADDRESS] 7/10 часток вищевказаного будинку належать йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 18.08.1983 року за [NUMBER] стр., виданого відділом комунального господарства виконкому Слов'янської міської Ради народних депутатів. 3/10 частки вказаного будинку належать йому на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду «Про визнання права власності» серія та номер 2/243/420/2014 від 05.02.2014р. Земельна ділянка під житловим будинком належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 23.12.2004р., виданого Слов'янським міським відділом земельних ресурсів. Зміна адреси відбулася на підставі рішення Слов'янської міської ради від 11.09.2015 року. Відповідно до вищенаведених правовстановлюючих документів, відбулося набуття та перехід права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] до позивача. Згідно рішення Слов'янського міського суду від 10.02.2004 року справа №2-1363-2004 [PERSON] визнано безвісно відсутнім. На адвокатський запит від 26.04.2016 року №3/06 до Слов'янської міської ради, враховуючи перехід повноважень щодо реєстрації місця перебування громадян до органів місцевого самоврядування, було 28.04.2016 року надано відповідь в якій зазначено, що [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] «а». На адвокатський запит від 25.04.2016 року №2/06 до КП «БТІ» м. Слов'янська, із довідки від 28.04.2016 року №1053-4/0.45/01 стало відомо, що [PERSON] належали 3/10 ід. частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2001року №966н зареєстрованого у Слов'янській філії Донецької товарної біржі, а з будинку з адресою: [ADDRESS] за даними архіву, не існує. Позивачу відомо, що станом на дату подання цього позову, в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], хоча фактично з 2002 року вказана особа не проживає у даному будинку та не з'являлась до даного часу, місце знаходження не відоме. 3/10 ід. частки будинку № 8 тотожні адресі вказаній в даних Слов'янської міської ради, свого часу, громадяни в будинках які були поділені на декілька часток самочинно дописували літери або № квартири, що не відповідало правовстановлюючим документам на їх частку, а органи МВС, що здійснювали реєстрацію місця перебування (прописку) не перевіряли правовстановлюючі документи на житло та писали адресу зі слів громадянина. Враховуючи вищенаведене, вказана ситуація має досить велике поширення у м. Слов'янську. Згідно ч. 1ст.328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч.1, ч.2 ст.319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.» Згідно ст.391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.» Виходячи з вищенаведеного, відповідач внаслідок переходу права власності, що здійснений на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду «Про визнання права власності» серія та номер 2/243/420/2014 від 15.02.2014 року втратив право власності на 3/10 частки зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та наявність його реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу реалізовувати своє право власності на вказаний житловий будинок, а саме в частині користування цим будинком, у разі необхідності - розпорядження. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.» Згідно ст.7 ЗУ України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.» Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Просить суд: 1.визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] 2.зобов'язати Слов'янську міську раду в особі «Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб» скасувати запис про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник у судовому засіданні не були присутні, але надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позов підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча була належним чином повідомлен про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 18.08.1983 року за [NUMBER] стр., виданого відділом комунального господарства виконкому Слов'янської міської Ради народних депутатів (7/10 ід. частки) та на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду «Про визнання права власності» серія та номер 2/243/420/2014 від 05.02.2014р. (3/10 ід. частки); - згідно рішення Слов'янського міського суду від 10.02.2004 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім ; - з 2004 р. [PERSON] за вищевказаною адресою не мешкає по теперішній час. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Добровільно відповідач [PERSON] не бажав та не бажає знятися з реєстрації, не несе витрат по утриманню даного будинку. Судом не було встановлено, що зі сторони [PERSON] вчинено будь-які перешкоди у користуванні будинком з боку [PERSON] Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо останні були відсутні з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка була відсутня понад 6 місяців без поважних причин, у зв'язку з чим за нею не зберігається жиле приміщення. Стаття 72 ЖК України вказує, що визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] довів свої вимоги в частині визнання [PERSON] саме такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] і вони підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов»язання Слов'янську міську раду, в особі відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб, скасувати запис про реєстрацію [PERSON], [INFO], уродженця м. Реж, Свердловської області, за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved