Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

18 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 14.12.1998 року Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] становить земельна ділянка загальною площею 1,7887 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3513 га, та площею 0,4375 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №089632, виданого 16.03.2000 року, Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7339. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за законом, як єдиний спадкоємець, позивач мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд, що підтверджується довідкою від 19.03.2021 року за № 95/02-14. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер: [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7887 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3513 га та площею 0,4375 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №089632, виданого 16.03.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-5 зворот). 24 вересня 2021 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, позивач також просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , прийняла спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.20). Також, 24 вересня 2021 року позивач подала до суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідачів. Зокрема, просить залучити [PERSON] та [PERSON] , які проживають у с.Монастирок-Оглядівський Радехівського району Львівської області, до участі у справі як співвідповідачів (а.с.21). В підготовчому засіданні 24 вересня 2021 року залучено до участі у справі співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Враховуючи, що представник Радехівської міської ради Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача із визнанням позовних вимог з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] скерували до суду заяви із визнанням позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог (а.с.25-30). У підготовче судове засідання позивач не з`явилася. Скерувала в адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, судові витрати покласти на позивача (а.с.24). Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.30). Відповідач [PERSON] скерувала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.25). Також, відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.26). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії, [NUMBER] , виданого Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 14 грудня 1998 року (а.с.11). Окрім цього, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 18 вересня 2003 року (а.с.13). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 14 травня 1969 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] 25.11.1989 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №089632, виданого 16.03.2000 року на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7339, вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 1,7887 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] . Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 0,4375 га та площею 1,3513 га (а.с.12-12 зворот). З довідки №74 від 25.01.2021 року, виданої виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що до дня смерті [INFO] [PERSON] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті гр. [PERSON] з нею разом проживала дочка - [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені померлої не посвідчувався (а.с.10). З листа №92/02-14 від 19 березня 2021 року, вбачається, що у відповідь на звернення позивача Радехівська державна нотаріальна контора повідомляє, що видати свідоцтво про право на спадщину не земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, і належать гр. [PERSON] , яка померла [INFO] немає підстав, так як Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №089632, виданий відповідно до рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 24.12.1999, зареєстрований 16 березня 2000 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7339, тобто після її смерті, а відповідно до ст.9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а.с.14). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, прийняла спадщину. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що державні акти на право приватної власності на землю видані після смерті спадкодавців, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення фактів прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved