overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом ТДВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» завод «Буддеталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7963,88 грн. Позов обґрунтовано тим, що в період з 18 жовтня 2008 року по 14 листопада 2016 року він працював в ТДВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» на заводі «Буддеталь» на посаді сторожа, наказом № 17 від 14 листопада 2016 року був звільнений за власним бажанням. При звільнені позивачу видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки по заробітній платі,що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 14 листопада 2016 року складала 7963,88 грн. Він неодноразово звертався до Відповідача з проханням провести розрахунок, але йому безпідставно в цьому було відмовлено. Тому позивач звернувся з позовною заявою до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з проханням: стягнути з ТДВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» заводу «Буддеталь» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7963,88 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини своєї відсутності не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням та розпискою що міститься в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач в період з 18 жовтня 2009 року працював на посаді сторожа в ТДВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» завод «Буддеталь» (а.с. 11). Згідно наданих розрахункових рахунків відповідач має заборгованість перед позивачем станом на листопад місяць 2016 року 7963,88 грн.(а.с.17). Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, яка підлягала виплаті позивачу в день звільнення, суд виходить з довідки про середньомісячний заробіток та розрахунку, наданого позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вимоги обгрунтовує тим, що з 03 жовтня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і у цьому шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], 26 грудня 2010 року. На даний час відповідач жодних коштів на утримання дітей не надає, діти проживають з нею та перебувають виключно на її утриманні. Вказує, що відповідач має можливість утримувати їх спільних дітей, працює на посаді електрослюсара підземного на «Шахті №10 Нововолинська», інших утриманців не має і аліментів нікому не сплачує. З огляду на те, що вона не працює, отримує допомогу від батьків, а відповідач нарівні з нею зобовязаний забезпечувати дітей всім необхідним, просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON]А, [PERSON] на її користь в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/3 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, її представник за довіреністю [PERSON] подав до суду письмову заяву, просить справу розглядати у відсутності його довірителя, позов підтримав, просив його задоволити (а.с.19). У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, подав до суду письмову заяву, просить справу розглядати у його відсутності, позов визнав повністю (а.с. 18). Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, або непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задоволює і стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] на утримання спільних дітей аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Також, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи встановлений ч.1 ст.191 СК України термін з якого присуджуються аліменти на дитину, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO] та призначенням над нею опіки, посилалася на те, що її матір [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра у психіатричній лікарні м.Костянтинівки, за станом здоровя вона має потребу в опіці, через хворобу не має можливості доглядати за собою та усвідомлювати свої дії. Визнання її недієздатною необхідно заявнику для оформлення опіки. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року провадження у справі було зупинено в звязку з призначенням судової психіатричної експертизи. 12 грудня 2016 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи № 140 від 09 грудня 2016 року, відповідно до п.23 якого [PERSON], [INFO], страждає хронічною психічною хворобою судинною деменцією внаслідок церебросклероза, перенесеного в 2012 році, гострого порушення мозкового кровообігу, хронічної судинно-мозкової недостатності з проявами дисциркуляторної енцефалопатії, ступінь виразності деменції позбавляє її здатності розуміти власні дії та керувати ними, для захисту прав та інтересів потребує опіки. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала свою заяву, посилалась на викладені в ній обставини, просила її задовольнити. Представник органу опіки та піклування [PERSON] у наданій до суду заяві не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши заявника, зясувавши позицію представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], яка є матірю заявника по справі, перебуває на обліку у лікаря-психіатра у психіатричній лікарні м.Костянтинівки (а.с.15, 16). Відповідно до п.23 висновку судово-психіатричної експертизи № 140 від 09 грудня 2016 року [PERSON], [INFO], страждає хронічною психічною хворобою судинною деменцією внаслідок церебросклероза, перенесеного в 2012 році, гострого порушення мозкового кровообігу, хронічної судинно-мозкової недостатності з проявами дисциркуляторної енцефалопатії, ступінь виразності деменції позбавляє її здатності розуміти власні дії та керувати ними, для захисту прав та інтересів потребує опіки (а.с.30-32). У відповідності зі ст.39 ЦК України [PERSON] необхідно визнати недієздатною та встановити над нею опіку, відповідно до ст. 60 ЦК України та в порядку, передбаченому ст.241 ЦПК України. Заявник [PERSON] є дочкою хворої [PERSON] та бажає бути її опікуном, доглядати за нею, у звязку з чим суд вважає можливим призначити опікуном [PERSON] [PERSON] На підставі ст.ст. 39, 58, 60 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб укладений між ними 10.11.2012р. у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №520. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя з відповідачем у них не склалося, вони виявилися людьми із різними поглядами на життя, у звязку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки, що негативно вплинуло на їх стосунки. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.11.2012р. у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №520 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, з врахуванням уточнень від 26 грудня 2016 року, вказуючи, що вони з відповідачем 30 липня 1994 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги, в зв'язку з чим просить стягнути з нього на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не меншому, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує уточнені позовні вимоги (а.с. 16). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає уточнені позовні вимоги, не заперечуючи проти сплати аліментів на утримання сина (а.с. 17). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 30 липня 1994 року зареєстрували шлюб (а.с. 2), від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3), який зареєстрований з батьками за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника №7» № 2274 від 17 листопада 2016 року (а.с. 4). Відповідач працездатний, не має інших аліментних зобов'язань, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в порядку ст.ст.181, 182 СК України у розмірі ? частки заробітку до його повноліття, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобов'язань.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 20 лютого 2010 року у Галицькому відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя між ними не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя. В грудні 2012 року, коли вона дізналась про свою вагітність, відповідач запропонував їй зробити аборт, але вона від цього відмовилась. В січні 2013 року відповідач пішов з дому та не знав і не хотів знати, коли вона буде народжувати. В подальшому він не цікавився сім'єю, порушував подружню вірність тощо. Між ними відсутні почуття взаєморозуміння та любові, шлюб носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що вони з відповідачем не підтримують подружніх відносин з січня 2013 року, останній декілька років проживав з іншою жінкою та наданий судом термін для примирення позитивних наслідків не дав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що він бажає зберегти сім'ю, а тому просить надати ще новий термін для примирення. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Після укладення шлюбу сторони міцної сім'ї не створили, з січня 2013 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, наданий судом термін для примирення належних наслідків не дав, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

18 листопада 2016 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра 10-го відділення КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» Пінчука І. М. про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], 1973 року народження, мешканку [ADDRESS], без її згоди у зв'язку із наявністю у неї психічного розладу у вигляді «Помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність)», що обумовлює її небезпеку для себе та може завдати суттєву шкоду її здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану, обумовлює її небезпеку для себе та може завдати суттєву шкоду її здоров'ю, внаслідок погіршення психічного стану. Пацієнтка не здатна задовольнити життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Пінчук І. М. заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] являється підопічною Хмелівського будинку-інтернату з 12.05.1984 року, є інвалідом другої групи з дитинства по психічному захворюванню безтерміново, рішенням суду визнана недієздатною. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/7128 від 18.11.2016 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає їй знаходитися в судовому засіданні (а.с.7). Заінтересована особа [PERSON], яка являється опікуном [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує в повному обсязі (а.с.18). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 жовтня 2009 року [PERSON] визнана недієздатною. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 24 липня 2013 року опікуном над недієздатною [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.8). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] страждає на: «Помірну розумову відсталість (неглибока імбецильність)», внаслідок чого може виявляти та вчиняти дії, що несуть загрозу собі та оточуючим, та невзмозі задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Ненадання психіатричної допомоги може привести до неочікуваних наслідків та загрози її життю (а.с.5). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечував проти задоволення даної заяви, вважає, що примусова госпіталізація відповідає інтересам [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

18 листопада 2016 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не повідомлено, тому суд розглянув справу за відсутності відповідача. Дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2013 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії 1 БП№ 080899, виданим Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 24 СК України також визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із поданих суду доказів та тексту позовної заяви судом встановлено, що волевиявлення позивача спрямоване на розірвання шлюбу і примусити сторони в такому випадку продовжувати шлюбні стосунки суд не може, а примирення в такому випадку буде суперечити моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд вважає необхідним шлюб, зареєстрований між сторонами розірвати.

Outcome: approved