Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

18 жовтня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Одеська товарна біржа про визнання договору дійсним. В обґрунтування позову зазначено, що 05 квітня 1996 року між [PERSON] , що діяла від імені себе та її неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 13565. За цим договором позивач придбав у відповідачів нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23,6 кв.м., за що сплатив [PERSON] 374\~921\~000 крб. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1996 року за № 13565 було укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення. На даний час позивач спробував відчужити квартиру, але отримав відмову нотаріуса через те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не було нотаріально посвідчено. 08 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся із вимогою до [PERSON] про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1996 року № 13565. Проте станом на день подачі позовної заяви, [PERSON] зазначені вимоги не виконує і ухиляється від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору, за таких обставин [PERSON] змушений звернутись до суду. 21 листопада 2019 року судом відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 04 червня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Ляшук Є.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради інформацію про дату народження [PERSON] (за наявною інформацією дата його народження [INFO] ), останнє відоме місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] ; [PERSON] , паспорт № [NUMBER] серія [NUMBER] , виданий ОВС Центрального РВК м. Одеси 01.04.1987 року, останнє відоме місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] . Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 15 лютого 2021року від представника позивача [PERSON] адвоката Ляшук Є.В. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення судових повісток про виклик до суду відповідачів із доказами їх повернення (невручення), також просив розглянути цивільну справу за відсутності не заперечував про винесення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача,\~повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд\~підписує рішення без його проголошення. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1996 року № 13565, укладений між [PERSON] , що діяла від імені себе та її неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі, предметом якого є квартира [ADDRESS] , загальною площею 23,6 кв.м. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1996 року № 13565 був зареєстрований комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 09 квітня 1996 року у книзі128 пр., стр. 107, реєстровий номер 54. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупець і продавець повністю виконали умови договору купівлі продажу. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі до підписання договору, про що свідчить п.5 Договору. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Письмовим доказом в даному випадку є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1996 року № 13565, який був укладений на Одеській товарній біржі Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд вважає можливим поновити порушене право позивача на підставі ст. 47 ч.2 ЦК України. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». За таких обставин, суд вважає, що, оскільки при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved