overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

17 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності документу, вказуючи, що після смерті її двоюрідної тітки [PERSON] залишилось спадкоємне майно у вигляді будинку [ADDRESS], та згідно заповіту вона є єдиною спадкоємицею вказаного майна, проте при зверненні до нотаріальної контори з'ясувалось, що в заповіті допущено помилку в написанні імені та по батькові спадкодавця - замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». На теперішній час заявник бажає реалізувати свої права спадкоємця, проте не має такої змоги через допущені неточності, а тому просить суд встановити факт належності заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори 29 грудня 1973 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9976, померлій [INFO] [PERSON]. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] повністю підтримав заявлені вимоги і їх підстави, вказані в заяві та просив суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Костянтинівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечуючи проти задоволення вимог заявника. Заслухавши пояснення представника заявника, з'ясувавши позицію заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла двоюрідна тітка заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівка Донецької області (а.с.9), яка постійно мешкала в [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] належав померлій [PERSON] на підставі права приватної власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 грудня 1973 року (а.с.12), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 грудня 1973 року (а.с.13). Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є заявник по справі [PERSON] (а.с.11), яка з 15 червня 1983 року була зареєстрована за вказаною адресою та постійно мешкає у зазначеному будинку і на теперішній час, опікується ним, несе витрати по утриманню та сплаті комунальних послуг (а.с.17-18, 19-20, 21-22, 23-30). При зверненні до нотаріальної контори з'ясувалось, що в заповіті допущено помилку в написанні імені та по батькові спадкодавця - замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки належність [PERSON] заповіту, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори 29 грудня 1973 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9976, складеного на ім'я «[PERSON]» підтверджено в судовому засіданні матеріалами справи. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявнику необхідно для реалізації своїх прав як спадкоємця майна. На підставі висловленого і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

17 травня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1976 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.05.2015р. о 01 год. 55 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника пояснила, що за час перебування у лікарні психічний стан [PERSON] нормалізувався та на даний момент вона вже не є безпорадною та може самостійно задовольняти свої життєві потреби. Прокурор та адвокат заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, потребує подальшого лікування в умовах психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.05.2015р. о 01 год. 55 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно деякий час тому стан її здоров'я погіршився, однак зараз вона почиває себе значно краще та просить призначити їй амбулаторне лікування. Підчас судового засідання [PERSON] поводила себе спокійно, чітко і по суті відповідала на запитання та не проявляла будь-яких ознак агресії чи неадекватної поведінки, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи вона не створює небезпеку для себе і оточуючих, не є безпорадною і може самостійно задовольняти свої життєві потреби, тобто підстав для її примусової госпіталізації, передбачених ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», не вбачається. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

17 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 25 січня 2008 року він вступив у зареєстрований шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя не склалося за причин непорозуміння та різних поглядів на життя. З 21 листопада 2015 року шлюбні відносини фактично припинені. Спору про поділ майна на теперішній час не існує, спільне господарство сторони не ведуть. Просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року сторонам надано строк на примирення на два місяці. Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання після спливу строку на примирення не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2008 року, який оформили у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 282072, актовий запис № 02. (а.с. 7) Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надав, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не теперішній час не існує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

17 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 17 липня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності спільних інтересів, протилежних понять щодо розуміння сім'ї та відносин між чоловіком та жінкою. На даний час сторони не підтримують шлюбні стосунки , не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сім'ї, з 2011 року з нього стягують аліменти на утримання сина. Вважає, що спільне проживання, примирення і збереження сімї не можливе. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] До проведення судового засідання позивач [PERSON]подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, позовну заяву підтримує повністю, просить позов задовольнити, розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище набуте у шлюбі, судові витрати залишити за нею. До проведення судового засідання від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій він просить справу про розірвання шлюбу розглядати без його участі, позовну заяву про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується документально (а.с.6), відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає до стягнення 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

17 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21 листопада 2012 року. Від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сімя фактично розпалася у звязку з втратою почуттів. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 23). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 24). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 21 листопада 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №112. Після укладення шлюбу позивачці залишено дошлюбне прізвище - [PERSON] (а. с. 4). [PERSON] і [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною розпаду сімї стало те, що сторони втратили почуття один до одного, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Суд надавав сторонам строк для примирення. Однак, примирення не відбулося. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилася, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

17 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 14.04.2014 р. виконавчим комітетом Батятицької сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння, а мотивом для розірвання шлюбу є різні погляди на життя. Вказує, що в шлюбі з відповідачем в них народилась одна дитини - [PERSON], [INFO], однак сімю зберегти їм не вдалось. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини між ними припинились, вони не поєднані спільним побутом, примирення між ними не відбудеться, а тому збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 14 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Батятицької сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області в Книзі реєстрації шлюбів 14.04.2014 р. зроблено відповідний актовий запис №2 та видано свідоцтво про шлюб серії І-СГ № 224908 від 14.04.2014 р. Після реєстрації шлюбу позивачка отримала прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], спільним побутом не поєднані, не виявили бажання примиритись та наполягали на розірванні їх шлюбу, то суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Враховуючи положення\~ст. 113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила залишити їй прізвище отримане в шлюбі, то після розірвання шлюбу, позивачці слід визначити прізвище [PERSON]. На підставі ст.ст.\~110,\~112,\~113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

17 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка вказала, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2006 року, актовий запис № 1175, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Питання про утримання дитини вирішено між сторонами у добровільному порядку. З 2014 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причини. Спору про спільне майно між сторонами у теперішній час немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 2 зворот). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с. 18, 21). За таких обставин з письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 28 серпня 2006 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4), який проживає з позивачкою. З 2014 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами у теперішній час немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї сторін у справі суперечить їх інтересам, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

17 травня 2016 року неповнолітня [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання їй права на шлюб з - [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що на початку 2015 р. познайомилася з [PERSON], від якого завагітніла та [INFO]. народила сина [PERSON]. Вирішили одружитися, але в органах реєстрації актів цивільного стану їй відмовлено, оскільки не досягла відповідного віку на укладення шлюбу. З посиланням на ч. 2 ст. 23 СК України просила надати їй право на шлюб з [PERSON] У судовому засіданні заявник свою заяву підтримала та просила її задовольнити. Заінтересовані особи, зокрема, представник служби у справах дітей ([PERSON].) та [PERSON] (мати заявниці), а також сам [PERSON] не заперечували проти вимог неповнолітньої заявниці. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованих осіб, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюбний вік для жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу (ст. 22 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається з матеріалів справи, заявником є [PERSON], [INFO], отже є неповнолітньою, якій на день звернення до суду виповнилося 16 років. Мати заявника [PERSON] не заперечує проти надання дитині права на шлюб. Судом з'ясовано, що [PERSON] у 2014 р. познайомилася з [PERSON] та почали зустрічатися і спільно проводити час. [INFO] року заявник будучи вагітною від [PERSON] народила сина - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Зі змісту свідоцтва про народження дитини видно, що її батьком записано [PERSON], тобто заінтересовану особу, з якою бажає укласти шлюб [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] заявила, що кохає [PERSON], має намір зареєструвати з ним шлюб і на цей час проживають однією сім'єю у його батьків. Мати свою сім'ю, почувати себе в ній вільною людиною, жити в оточенні поваги та любові - природне право кожного. Добровільність шлюбу є однією із основних його засад. [PERSON] у судовому засіданні підтвердив суцільну згоду з заявницею щодо права на шлюб, їх почуттів та виховання спільної дитини. Зважаючи на фізичну і розумову зрілість заявника, приймаючи до уваги народження [PERSON] дитини від [PERSON], суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, оскільки укладення шлюбу відповідатиме її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

17 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 28 серпня 1993 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спорів щодо розподілу майна, та виховання дитини відсутні. З відповідачем спільне життя не склалось, не зійшлися характерами. Сумісно не мешкають з травня 2015 року. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений зі [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано нотаріально завірену заяву, в якій висловив згоду на розірвання шлюбу, просить справу розглядати в його відсутність. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться у шлюбі з 28 серпня 1993 рок, який зареєстрований Виконкомом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис №140. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини зупинені в травні 2015 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з'ясовано, що подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, майновий спір та спір щодо виховання дитини, відсутні. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, також і неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: approved