Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

18.05.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 січня 1999 року Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №3. В обґрунтування позову зазначив, що з 16.01.1999 він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стало те, що між ними часто почали виникати чвари, що потягло за собою відсутність між ними взаєморозуміння як між подружжям. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе, оскільки відповідачка проживає з іншим чоловіком, з яким має намір узаконити стосунки. У зв'язку з викладеним і подано зазначений позов. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 12 липня 2018 року. 12.07.2018 підготовче засідання відкладено через перше нез'явлення належним чином повідомленого відповідача Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2018. 16.10.2018 судовий розгляд відкладено через перше нез'явлення в судове засідання належним чином повідомленого відповідача. 01.11.2018 розгляд справи перенесено в зв'язку з відпусткою судді. 16.11.2018 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій на позовних вимогах наполягав та просив розглянути справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] 16.11.2018 подала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнала, але вказала, що не згодна з твердженнями позивача, що їхня сім'я розпалася в січні 2016 року. Фактично вони мешкати однією сім'єю до лютого 2017 року, оскільки саме 02.02.2017 позивач виїхав з Польщі, де вони разом перебували на заробітках, та з цього часу їхні стосунки припинилися. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про одруження Серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER], сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.01.1999, від шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є повнолітнім (а. с. 7, 8). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви та відзиву на позов вбачається наступне: сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть; неповнолітніх дітей не мають; збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін; спору про поділ майна між сторонами немає. Враховуючи, що: позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] позов визнала; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам обох з подружжя, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач [PERSON] у заяві просив залишити судові витрати понесеними за його рахунок, питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судом не вирішувалося.

Outcome: approved