Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

17.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] .. При житті батько позивача - [PERSON] та мати - [PERSON] набули у приватну спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: виробничий будинок - пташник з господарською будівлею, що розташований по [ADDRESS] та виробничий будинок - склад для фуражу, що розташований по [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом. З метою успадкування майна після [PERSON] позивач звернувся до Краснокутської держнотконтори Харківської області, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах на майно не визначені частки співвласників. Виділення частки із спільної сумісної власності позивачу необхідно для усунення перешкод у здійсненні права розпорядитися своєю часткою у вищевказаному нерухомому майні. У судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав задовольнити. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечували, прохали прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 09.12.2011 року справа № 2022/2-825/11, за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на нежитлові будівлі : пташник, розташований по [ADDRESS] ; та склад для фуражу, розташований по [ADDRESS] . 22.12.2011 року вищевказані нежитлові будівлі зареєстровані в РКП «Краснокутське БТІ», у приватну спільну сумісну власність за [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать витяги про державну реєстрацію прав за реєстраційним номером 35611055 та 35625074 від 22.12.2011 року. Про те, що нежитлові будівлі існують, свідчать технічні паспорти на виробничий будинок пташник з господарською будівлею, що розташований по [ADDRESS] , та на виробничий будинок склад для фуражу, що розташований по [ADDRESS] , від 17.12.2019 року та довідки за № 17, 18 від 09.01.2020 року, видані КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації». [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.01.2019 року. При житті [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області Соломко С. І. 07.06.2017 року за реєстром № 875, згідно якого все належне йому майно заповідав [PERSON] .. Дружина [PERSON] і співвласник майна - [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилася, про що свідчить її заява, яка зберігається у спадковій справі Краснокутської держнотконтори Харківської області. Позивач спадщину прийняв шляхом подачі заяви до Краснокутської держнотконтори Харківської області. З метою успадкування майна після [PERSON] позивач звернувся до Краснокутської держнотконтори, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах на майно не визначені частки співвласників, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.10.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на вказані виробничі будинки підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників відповідно у розмірах по 1/2 частки. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов [PERSON] підлягає задоволенню . На підставі викладеного та

Outcome: approved