Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

18 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що до 29 листопада 2017 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Сторони\~\~мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано, син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач же, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Тому просить суд стягнути з нього аліменти на\~ утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до його повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала суду лист з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]\~в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений через оголошення на сайті «Судова влада України». За таких обставин відповідно до вимог ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що постановив ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до представлених копій документів сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року до 29 листопада 2018 року (а.с. 2). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). [PERSON], виходячи зі змісту позову, не приймає регулярної участі у матеріальному утримані неповнолітньої дитини, інше відповідач не довів. Таким чином, [PERSON] не виконує обовязки щодо утримання свого неповнолітнього сина, чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка зобовязує батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ст. 180 СК України\~\~батьки зобов'язані утримувати\~\~дитину\~до досягнення нею повноліття. За приписами\~\~ч. 3 ст. 181 СК України\~\~та ст.182\~СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~вимог ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В позовній заяві позивач вказує, що син проживає з нею та вона його повністю утримує, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, заперечень протилежного відповідачем не надано, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аліменти у частці від доходу. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання дитини, суд враховує майновий стан відповідача і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають\~ стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. \~ Згідно з п. 1 ч. 1\~ст.\~430\~ЦПК\~України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України та виходячи зі ставки судового збору (704,80 гривень), яка діяла станом на день надходження позовної заяви до суду (18 жовтня 2018 року), на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved