Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

19 березня 2019року Білоцерківським міськрайонним судом проголошено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, відповідно до якого зустрічний позов задоволено повністю, в задоволенні первісного позову - відмовлено. Під час судових дебатів, представник позивача за зустрічним позовом повідомив суд про надання в подальшому доказів в підтвердження розміру понесених [PERSON] судових витрат на правничу допомогу. 29.03.2019року на адресу суду надійшла заява представника позивача за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 25 405,00грн. Заява мотивована тим, що адвокатське бюро «Віталія Бойчука» в особі керуючого Бойчука В.М. надавало правничу допомогу [PERSON] при розгляді справи за його зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Згідно розрахунку витрат на правничу (правову) допомогу на підставі договору № 1/Ц від 02.01.2019року, вартість наданої правової допомоги склала 20 675грн. Наведене підтверджено Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги, розрахунком витрат, акту про надання правничої допомоги, рахунку-фактури № 1 від 20.03.2019р., та квитанції про оплату [PERSON] витрат за послуги адвоката в розмірі 20 675грн. До витрат, які поніс позивач за зустрічним позов, також відноситься сплачений [PERSON] судовий збір в розмірі 4730грн. за подання зустрічної позовної заяви про визнання майна особистою приватною власністю, що підтверджується квитанцією № 0.0.1045915461.1 від 25.05.2018року. Оскільки, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.03.2019року зустрічний позов [PERSON] задоволено повністю, заявник просить суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25 405,00грн.судових витрат, які складаються з 4730грн. сплаченого судового збору, та 20675,00грн. витрат на правничу допомогу. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Заявник подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення розглянути без його участі,заявлені вимоги підтримує повністю. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, причини неявки суду не відомі, жодних клопотань, заяв не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 с. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Стороною позивача за первісним позовом не надано жодного доказу в спростування розміру витрат на правничу допомогу сторони відповідача за первісним позовом, а також, не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі вищевикладеного та, враховуючи встановлений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі №357/2626/18, яким вирішити питання про судові витрати, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 25 405,00 грн.

Outcome: approved