Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

18.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.08.2013 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дочкою повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, однією сімєю вона та відповідач не проживають пять місяців. Відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, дочка перебуває на її утриманні, а їй одній важко утримувати дитину, так як щодня потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше. Натомість відповідач здоровий, працездатний, а тому може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та на її утримання. Оскільки відповідач не має стабільного матеріального доходу, то просить розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття, та на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку. Суду пояснила, що відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, офіційно не працевлаштований, проте має тимчасові заробітки, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі 700 грн. на утримання дитини та на своє утримання в сумі 300 грн. викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 700 грн. щомісячно на утримання дитини та на її утримання в розмірі по 300 грн., так як є працездатним, фізично здоровим. Вона не може постійно працювати, бо здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, проте змушена найматися на заробітки, за що отримує в середньому 2000 грн. на місяць, щоб забезпечити дитині та собі належне утримання. Також, вона отримує 860 грн. щомісячно соціальної допомоги на утримання дитини. Проте, вказаних коштів не вистачає, а відповідач від щомісячного стабільного утримання дитини та її ухиляється, чим ставить сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови, так як вона та дитина потребують утримання з боку відповідача. Відповідачем протягом часу, що він проживає окремо від сімї, надаються тільки один раз на місяць соки та фрукти для дитини, а також придбано 4 пари колготок. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згоден та має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі, так як не працевлаштований на постійне місце роботи, має дохід від тимчасових заробітків. Проте, розмір аліментів на утримання дитини, який просить стягнути з нього відповідачка, вважає завищеним. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини заперечує, так як він не бажає платити аліменти на утримання дружини. До того ж, позивачка має дохід від тимчасових заробітків, якого, на його думку, достатньо для нормального існування. Крім того, просить врахувати, що він хворіє, тому є не працездатним, має протипоказання щодо працевлаштування. Він щомісячно придбаває для дитини продукти, але протягом останніх двох місяців позивачка відмовляється брати продукти, які він купує дитині. Щомісячно на утримання дитини він коштів не надавав. Щоденним утриманням дитини займається позивачка, з якою проживає донька. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №140273 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №298474 (а.с.6). Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Шаргородської міської ради від 11.07.2016 року за №3274 (а.с.7). Позивачка [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, проте підробляє тимчасовими заробітками з метою забезпечення належного матеріального утримання для дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] регулярного та стабільного утримання на дочку добровільно не надає. Відповідач [PERSON] не працює, отримує дохід від тимчасових заробітків. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дитини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати. При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження відповідача про те, що він непрацездатний та має обмеження щодо працевлаштування, встановлені ЛКК Шаргородської ЦРЛ, оскільки вказані ствердження спростовуються довідкою Шаргородської ЦРЛ від 27.07.2016 року за №271, з якої вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному нагляді з приводу хронічного панкреатиту, консолідуючого перелому латерального відростка лівої плечової кістки, амбіопатії лівого ока та ангіопатії сітківки (а.с.15). Проте, з вказаної довідки не вбачається, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати. Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що інших осіб, крім дочки, [PERSON] на утриманні не має. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, майже весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, з якою проживає малолітня дочка, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON]. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, наймається на тимчасові заробітки, щоб здобути засоби до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження відповідача в судовому засіданні про те, що він не бажає утримувати дружину, яка працює, оскільки [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не спроможний взагалі утримувати позивачку, а також того, що позивачка має стабільний дохід, який є більшим за його дохід, і не потребує утримання від нього. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 700 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання дочки ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, суду не представив. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дочки і весь обсяг обовязків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Заперечуючи щодо розміру аліментів на дитину у сумі 700 грн., зазначаючи, що він є завищеним, відповідач, разом з тим, не вказав, у якому розмірі спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Проте, суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 700 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2016 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер. При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, підлягає частковому задоволенню, зокрема, слід стягнути аліменти на утримання позивачки з відповідача до досягнення дочкою трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, так як позивачка зазначила, що є непрацездатною внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, а також враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо отримання позивачкою стабільного доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Крім того, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки слід визначити в сумі по 150 грн. щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, враховуючи що на даний час відповідач не працює, не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial