Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

17 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» в особі директора Барандича О.А. звернулось з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: ухвалити рішення, яким стягнути частину заборгованості з відповідача за Кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року у розмірі 55 970,88 гривень, а саме: заборгованість за тілом кредиту за період з 22 липня 2018 року по 22 травня 2020 року, яка складає 45 403,68 гривень, також індекс інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 26 січня 2021 року становить 10 566,40 гривень, на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 травня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R52110427421B від 23 травня 2013 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 165\~780,00 грн зі строком повернення кредитних коштів до 23 травня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних (п. 3.3.1 кредитного договору). Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 28054 від 23 травня 2013 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було укладено договір застави, відповідно до якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, тип легковий хатчбек, 2012 року випуску, колір червоний, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАЇ ГУМВС в Донецькій області 23 травня 2013 року. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув право нового кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором. В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Анльянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року, частково скасованого постановою Донецького апеляційного суду від 08 серпня 2019 року, стягнуто зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» частину заборгованості за кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року за тілом кредиту за період з 01 липня 2015 року до 30 червня 2018 року у розмірі 71\~049,17 грн. Проте, вищевказаний кредитний договір діє до 23 травня 2020 року, тож позивач набув право стягнення заборгованості за тілом кредиту за період з 22 липня 2018 року до 23 травня 2020 року у сумі 45\~403,68 грн. Крім того, позивач вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 15 хвилин 27 квітня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 квітня 2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] , які фактично відповідають вимогам ст. 178 ЦПК України та за формою і змістом фактично є відзивом на позовну заяву, у зв`язку з чим суд, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, не порушуючи принципу диспозитивності та змагальності сторін, приймає вказаний документ як відзив представника відповідача на позовну заяву. Тож, представник відповідача зазначив, що вони заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки боржник не був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, що є обов`язковою умовою для виконання зобов`язання. Крім того, надані позивачем копії доказів не завірені належним чином, тож не можуть бути прийняті судом до уваги. Також, представник відповідача вважає, що згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач не мав права нараховувати штрафні санкції, тож вважає вимоги щодо стягнення інфляції та 3-х відсотків річних є необґрунтованими. Окрім цього, представник відповідача заявляє про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення 3 % річних, інфляційних витрат, а також судового збору, як однієї з обставин для відмови у задоволенні позову. Одночасно представник відповідача просив витребувати у позивача оригінали документів, долучених до позовної заяви, проте, судом при розгляді справи відмовлено у задоволені даного клопотання як необґрунтованого та спрямованого на безпідставне затягування розгляду справу, оскільки представником відповідача не доведено необхідність огляду судом оригіналів долучених до матеріалів справи завірених належним чином копій документів (а.с. 43-45). 26 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, згідно якої зазначено, що твердження представника відповідача про необізнаність відповідача про заміну кредитора не відповідають дійсності, оскільки раніше рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року вже були задоволені вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту за період з 01 липня 2015 року до 30 червня 2018 року за кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року, на яке відповідачем було подано апеляційну скаргу. Крім того, навіть у випадку якби відповідач не був повідомлений про заміну кредитора він мав би можливість виконувати свої зобов`язання первісному кредитору, що вважалося б належним виконанням. Щодо вимог представника відповідача про застосування позовної давності позивач вказав на те, що після стягнення з відповідача рішенням суду частини заборгованості за тілом кредиту [PERSON] і надалі не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором. Також позивач вважає, що нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних на частину суми заборгованості відповідача за кредитним договором є правомірним та законним, оскільки дані види цивільно-правової відповідальності боржника не відносяться до штрафних санкцій, які заборонені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, надані позивачем копії документів завірені належним чином у відповідності до вимог п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55 «ДСТУ 4163-2003» (а.с. 47-71). До судового засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином. 27 квітня 2021 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 73). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , якій про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, до судового засідання не з`явилися. 27 квітня 2021 року на електронну пошту суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника (а.с. 72). Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що 23 травня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , [INFO] , було укладено кредитний договір № R52110427421B від 23 травня 2013 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 165780,00 грн зі строком повернення кредитних коштів (строк кредитування) до 23 травня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними підпунктами п. 3.3 цього договору (п.п. 3.1, 3.2, 3.3.1 кредитного договору) (а.с. 6-10). Згідно з п. 9.10 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим договором у повному обсязі. Тобто, сторони погодили суму і валюту кредиту, строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання та строк дії договору. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 165780,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 28054 від 23 травня 2013 року, виданим у ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 12). Згідно з п.п. 3.4-3.6 кредитного договору позичальник [PERSON] зобов`язався щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 22 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 23 травня 2020 року) на транзитний рахунок № [NUMBER] у відділенні «Олімпійське» ПАТ «ВТБ Банк». Відповідно до п. 5.3.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом (та щомісячну комісійну винагороду) у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором. Виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором забезпечується заставою транспортного засобу автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, тип легковий хетчбек, 2012 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить заставодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАЇ ГУМВС в Донецькій області 23 травня 2013 року (п. 3.8 кредитного договору). При укладенні кредитного договору відповідач [PERSON] був ознайомлений з графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунком вартості супутніх послуг, про що свідчить його підпис на вказаному документі. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року стягнуто зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року у розмірі 102 855,79 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 71 049,17 грн; індексу інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що станом на 30 червня 2018 року становить 31 806,62 грн: 3% річних у розмірі 6\~394,00 грн та інфляційне збільшення боргу у розмірі 25\~412,62 грн, а також 1\~762,00 грн судового збору (а.с. 52-60). Постановою Донецького апеляційного суду від 08 серпня 2019 року вказане рішення частково скасовано та змінено в частині розподілу судових витрат, зокрема, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України станом на 30 червня 2018 року у розмірі 31\~806,62 грн (а.с. 61-69). \~ \~ \~ \~Однак, відповідач [PERSON] продовжує належним чином не виконувати свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору № R52110427421B від 23 травня 2013 року, у зв`язку з чим за період з 22 липня 2018 року до 23 травня 2020 року у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45\~403,68 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 5.2.1 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України. У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов`язань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставлене майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення (п. 5.2.4 кредитного договору). Згідно з п. 9.4 кредитного договору, сторони домовилися, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатися як істотне порушення цього договору, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв (а.с. 13-16). Згідно з актом приймання-передачі документації до договору про відступлення права вимоги № 220615нв від 22 червня 2015 року, на виконання п. 5.2 вказаного договору, первісний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк») передав, а новий кредитор (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») прийняв документацію, зокрема, за № 3466 кредитну справу відносно [PERSON] за кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року (а.с. 17). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 22 червня 2015 року № 220615нв, сума заборгованості по боржнику [PERSON] станом на 22 червня 2015 року складає 191 907,37 грн (а.с. 16). Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором № R52110427421B від 23 травня 2013 року. 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (фактор) було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» прийняло право грошової вимоги, що належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», і стає кредитором за кредитними договорами, права вимоги за якими належать клієнту на підставі договорів про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, зокрема, № 220615нв від 22 червня 2015 року, та не було погашене до моменту підписання даного договору в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 18-20). Відповідно до п.п. 1.2-1.8 вказаного договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, фактор передає грошові кошти (здійснює фінансування) в розпорядження клієнта за плату, відповідно до умов цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та не виключаючи штрафні санкції та пені, передбачені кредитним договором. Права вимоги за кредитними договорами переходять до фактора з моменту виконання зобов`язання щодо перерахування всіх платежів, визначених п. 7.1 цього договору. Фактор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги без згоди клієнта. Передача прав вимоги за кредитними договорами здійснюється сторонами на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників. Укладення цього договору не тягне за собою будь-яких змін умов кредитних договорів. Одночасно із відступленням прав вимоги за кредитними договорами до фактора також переходять усі права вимоги, які витікають з договорів забезпечення (поруки, застави, іпотеки тощо), що були укладені в якості забезпечення кредитних договорів й належали клієнту на правах кредитора, заставодержателя чи іпотекодержателя. Пунктом 13.1 договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (а.с. 160). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за договором факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № R52110427421В від 23 травня 2013 року. У письмових запереченнях представник відповідача посилався на те, що обов`язковою умовою для виконання боржником зобов`язання на користь нового кредитора є повідомлення боржника про заміну кредитора в зобов`язанні, чого у даному випадку не було зроблено, що є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Однак, суд не приймає до уваги вказані доводи представника відповідача, зважаючи на наступне. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи видно, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Крім того, суд не погоджується з думкою представника відповідача щодо того, що усі додані до позовної заяви з боку позивача копії документів є неналежними доказами через те, що вони не засвідчені належним чином, оскільки позовна заява з додатками та уточнена позовна заява з додатками засвідчені належним чином: прошиті, пронумеровані, мають особистий підпис особи, яка засвідчила копію, її ініціали та прізвище, посаду та печатку. Що стосується доводів представника відповідача про безпідставне нарахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України суд зазначає таке. Згідно статті 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Своїм рішенням у справі від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами». Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, частини 1 статті 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору). Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Пунктом 4.6 Кредитного договору № R52110427421B від 23 травня 2013 року передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і відповідно до п. 3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 23 травня 2020 року. Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи зазначене правові позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України станом на 26 січня 2021 року у розмірі 10\~566,40 грн підлягають частковому задоволенню, а саме, за період з 24 травня 2020 року до 26 січня 2021 року. За таких обставин, індекс інфляції у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 24 травня 2020 року до 26 січня 2021 року складає 2\~029,55 грн згідно наступного розрахунку: 45\~403,68 грн (сума боргу) х 104,47 (сукупний індекс інфляції з червня 2020 року до січня 2021 року) / 100% 45\~403,68 грн (сума боргу) = 2\~029,55 грн. Що стосується розміру 3 % річних, то за період з 24 травня 2020 року до 26 січня 2021 року вона складає 925,49 грн, виходячи з наступного розрахунку: 45\~403,68 грн (сума боргу) х 3% / 100% / 365 днів х 248 днів (прострочених) = 925,49 грн. \~ \~ \~ \~Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1\~961,30 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 48\~358,72 х 2 270/ 55\~970,08 = 1\~961,30, де 48\~358,72 гривень сума задоволених позовних вимог; 2 270 гривень сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 55\~970,08 гривень ціна позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial