Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього на свою користь борг у розмірі 3000,00 доларів США, що згідно з курсом НБУ дорівнює 27892,50грн. Свої вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2012 року відповідач [PERSON] взяв у неї в борг 3000,00 доларів США для ведення свого бізнесу та зобов'язався повернути борг до 05.02.2013 про що ним власноруч було написано розписку. До теперішнього часу борг відповідачем не повернуто. Сума боргу для позивача є суттєвою та його тривале повернення ставить останню у скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку відповідач суму боргу не повертає, на звернення позивача щодо повернення боргу відповідач не реагую та навіть змінив номер мобільного телефону, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивача до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу та ухвалити рішення за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Наполягала на заочному розгляді справи, оскільки відповідач навмисно ухиляється від явки до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду неповідомленні, тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 17 вересня 2012 року між сторонами було укладеного договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач [PERSON] взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США. Вказану суму відповідач зобов'язався повернути позивачу в строк до 05 лютого 2013 року, про що свідчить власноруч написана відповідачем розписка. Таким чином суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст. 1046 - 1052 ЦК України. Відповідно до ст.1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження договору позивачем представлений борговий документ відповідача - розписка відповідача. Відповідно до положень ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позикодавця. Доказів того, що даний договір позики був оспорений відповідачем у встановленому законом порядку суду не надано. Також у відповідності до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позичкодавця. У відповідності до ст.10 ч.4 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України між сторонами в простій письмовій формі було укладено договір позики на суму 3000,00доларів США, в підтвердження чого була написана розписка. Оскільки в позивача мається борговий документ відповідача, а відповідачем не надані відповідні докази на спростування доводів позивача, то зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що борг відповідача перед позивачем за договором позики складає 3000,00доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2014 складає 27892,50грн.(співвідношення за 100доларів США - 929,75грн.) Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 278,93грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved