Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

18 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання трудового договору, в якому вказала, що 05 вересня 2007 року між нею та відповідачем був укладений трудовий договір на виконання роботи продавця непродовольчих товарів. На той час вона мала прізвище [PERSON]. Після укладення шлюбу змінила прізвищ на [PERSON]. В цей же день трудовий договір було зареєстровано в Шахтарському міському центрі зайнятості. У серпні 2014 року у звязку із проведенням АТО позивач переїхала у м. Дружківку Донецької області, де отримала статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та району проведення антитерористичної операції, де постійно мешкає. На даний час виникла необхідність розірвати трудовий договір, укладений з [PERSON], але позивач позбавлена такої можливості, оскільки вона втратила будь-який зв'язок з [PERSON], яка мешкає у м. Шахтарську. Просить розірвати трудовий договір від 05 вересня 2007 року, укладений між нею та відповідачем, за ст.38 КУпП (за власним бажанням). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином телефонограмою. На електронну адресу Дружківського міського суду Донецької області 28 жовтня 2015 року надійшло клопотання від імені [PERSON] про розгляд справи за позовом [PERSON] до неї без її участі. Суд, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи. 05 вересня 2007 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким працівник [PERSON] зобовязана виконувати обовязки продавця, а [PERSON] зобовязана оплачувати роботу працівника в розмірі 440 грн. на місяць. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №164818 від 24 жовтня 2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Чутур». Статтею 24-1 КЗпП України в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору між сторонами, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Трудовий договір між сторонами був зареєстрований 05 вересня 2007 року за № 506 у Шахтарському міському центрі зайнятості. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Умовами трудового договору від 05 вересня 2007 року, укладеного між відповідачем та позивачем встановлено, що спори з виконання умов цього договору розглядаються судом. Частина 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина, на підставі Конституції України гарантується. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні. Судом встановлено, що через те, що позивач змінила місце проживання через тимчасову окупацію території України, на якій вона мешкала, вона не може розірвати трудовий договір, зняти його з реєстрації в центрі зайнятості і, відповідно, працевлаштуватися на законних підставах. Відповідно до вимог частини 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Суд встановив, що позивач [PERSON] була змушена переїздити на нове місце проживання, у звязку з чим була позбавлена можливості розірвати договір з відповідачем у встановлений законом порядок. Відповідач же у свою чергу мала можливість зробити це без присутності позивача відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, але цього не зробила. Таким чином, суд вважає, що право позивача на працю, на оплату праці, та здійснення обовязкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільніє її у встановленому законом порядку, а тому підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, що дає підстави для задоволення позовних вимог про розірвання трудового договору. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету м. Дружківки підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: approved