Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

18 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з вказаним позовом та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за даною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що спірне житло, квартира [ADDRESS], Україна, є його власністю і придбана ним у ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» (ЄДРПОУ 37825968) на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. До ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» спірне житло належало [PERSON] [INFO], паспорт серія [NUMBER], виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 24.02.1999року, РНОКПП [NUMBER], що знятий з реєстрації місця проживання з цієї адреси - 01.12.2017 року. Позивач також зазначає, що згідно з довідкою Відділу реєстраційного обліку осіб Виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 15-18188 від 18.12.2017 року, станом на дату купівлі даної квартири та дату подання ним позову, у ній залишився безпідставно зареєстрованим відповідач [PERSON]. Позивач окремо повідомляє, що відповідач на сьогодні у вказаній квартирі не проживає і не знаходиться, його місце перебування та жодні засоби зв'язку невідомі. Позивач також посилається на заяву колишнього власника спірного житла, [PERSON], що станом на 14.12.2017 року (дата укладення між Позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» зазначеного вище договору купівлі-продажу) своєю заявою - повідомляє, що Відповідач, [PERSON], за адресою, [ADDRESS] не проживає з 27 грудня 2013 року. Справжність підпису [PERSON] в даній заяві посвідчено нотаріально. З урахуванням положень ч.1 ст. 156 ЖК України, ч1 ст. 383, ч 2. ст. 405 ЦК України, що на думку позивача є юридичними підставами пред'явленого позову, Позивач просить задовольнити його у повному обсязі. У судове засідання з'явився позивач. Позивач, користуючись своїм правом передбаченим положеннями статей 274-279 ЦПК України, посилаючись на те, що до поданого ним позову, долучені всі докази, що на його думку безумовно підтверджують втрату Відповідачем права на користування спірним житлом, та як наслідок наявність підстав для зняття його з реєстрації з цього місця проживання - просив, з метою оперативного і належного захисту його прав, розгляд даної справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачпозовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження з дотриманням вимог статей 274-279 ЦПК України та одночасно у порядку заочного провадження з дотриманням вимог статей280-289 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне: Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.12.2017 року, укладеного між позивачем, [PERSON] та ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» (ЄДРПОУ 37825968), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., квартира [ADDRESS], Україна, придбана і є власністю Позивача (а.с. 9-10). Згідно з довідкою Відділу реєстраційного обліку осіб Виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 15-18188 від 18.12.2017 року, [PERSON] [INFO], паспорт серія [NUMBER], входить до складу зареєстрованих осіб за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). До ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» спірне житло належало [PERSON] [INFO], паспорт серія [NUMBER], виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 24.02.1999року, РНОКПП [NUMBER], що знятий з реєстрації місця проживання з цієї адреси - 01.12.2017 року, який своєю заявою від 14.12.2017 року повідомляє, що відповідач, [PERSON], за адресою, [ADDRESS] не проживає з 27 грудня 2013 року. Справжність підпису [PERSON] в даній заяві посвідчено нотаріально (а.с. 11). Згідно ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї заними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно положеннями ч 2. ст. 405 ЦК України, у відповідності до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З іншого боку, аналізуючи положення ч. 1 ст. 383 ЦК України, яка визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб…. Враховуючи положення ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, відповідно до якої, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А також враховуючи положення ч. 1 ст. 405 ЦК України, яка містить практично аналогічні правила, у відповідності з якими, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Цілком справедливим є висновок, що міститься у правових позиціях викладених у постановах Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 та від 16.11.2016р. у справі № 6-709цс16 /а.с. 13-17/. Згідно з якими, право членів сім'ї власника, інших осіб (з його дозволу) користуватись квартирою (іншим житлом): 1. Може виникнути та існувати лише за наявності права власності на відповідну квартиру (інше житло) в особи, членами сім'ї якого вони є; 2. А з припиненням права власності на квартиру (інше житло) особи, втрачається і право користування таким житлом у членів її сім'ї та інших осіб, які користувались ним з дозволу такої особи. У зв'язку з викладеним суд вважає, що Відповідач однозначно є таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS], як у зв'язку з тривалою відсутністю за даним місцем проживання, так і з моменту припинення права власності на спіне житло - [PERSON], а саме з 31.10.2017 року - дати її реєстрації за ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ». Як наслідок, суд вважає, що Відповідач підлягає зняттю з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], у порядку визначеному Постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року № 207 (Далі за текстом - Постанова № 207). У відповідності до абз.2 п. 26 Постанови № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, … про зняття з реєстрації місця проживання особи, …; Згідно зі ст. 41 Конституції України «… кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,…. … Право приватної власності є непорушним.». Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Outcome: approved