Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

18 вересня 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс»), товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (далі - ТОВ «ГОУФІНГОУ»), у якому просив визнати дії відповідачів вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики; визнати договір від 01 травня 2019 року № 10000490527 укладений між позивачем та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» недійсним; визнати договір від 11 травня 2019 року №3081818255/75236, укладений позивачем та ТОВ «ГОУФІНГОУ» недійсним; зобов`язати ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ГОУФІНГОУ» видалити всі персональні дані позивача з електронних баз, серверів та ін., припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, передачу, знеособлення тощо, у зв`язку із відсутністю згоди позивача та такі дії. Судові витрати покласти на відповідачів. Витребувати від відповідачів копії усіх документів, якими вони обґрунтовують правовідносини із позивачем в межах заявлених позовних вимог. В обґрунтування позову позивач зазначав, що влітку 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» з вимогами про погашення заборгованості за кредитом, в той час як позивач ніколи кредитних договорів з відповідачем не укладав. Отримавши виписку з Українського бюро кредитних історій (далі - УБКІ) позивач побачив інформацію про два кредити, оформлені невідомою особою з використанням його персональних даних на суму 2 000 грн в ТОВ «ГОУФІНГОУ» від 11 травня 2019 року та на суму 1300 грн в ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» від 01 травня 2019 року. Також у виписці містилися дані стосовно облікових записів, створених зловмисниками в більш ніж двадцяти інших фінансових компаніях, та поданих від імені позивача заявок на кредити. За фактами незаконних дій позивач звернувся до Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження. 11 лютого 2020 року через сайт УБКІ позивач подав запит стосовно проведення перевірки та видалення інформації про кредити, оформлені з використанням його даних без відома позивача. 20 лютого 2020 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» видалив інформацію про кредити з бази УБКІ. 25 лютого 2020 року позивач отримав відповідь від оператора УБКІ про те, що ТОВ «ГОУФІНГОУ» не підтвердило факт оформлення договору злочинцями. 02 липня 2020 року позивач надіслав звернення до НБУ з проханням провести перевірку щодо законності дій фінансових організацій. У відповіді зазначалось, що ТОВ «ГОУФІНГОУ» будь-які нарахування за кредитним договором призупинені. У зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на укладення кредитних договорів, про які позивач дізнався після їх оформлення невідомою особою, яка заволоділа персональними даними позивача, в той час як протягом тривалого часу позивач піддавався незаконним діям з боку відповідачів, які вимагали кошти та використовували нечесну підприємницьку практику, наявні підстави для визнання недійсними спірних кредитних договорів та видалення персональних даних позивача з електронних баз та серверів відповідачів. Ухвалою судді від 18 вересня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 26 жовтня 2020 року від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на таке. 01 травня 2019 року [PERSON] з метою отримання кредиту здійснив реєстрацію на веб-сайті товариства та надав відомості про дату народження, ідентифікаційний код, паспортні дані, номер телефону та номер карти, на яку здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) за вказаним договором. Згідно з умовами договору, кредит надається позичальнику строком до 31 травня 2019 року та повертається згідно з графіком платежів/розрахунків і діє до повного виконання позичальником. Станом на час подання відзиву позичальник кошти не повернув. Відповідач також зазначає, що договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису. Підтвердженням того, що [PERSON] дійсно звертався до товариства із заявами про отримання кредиту, є копія кредитного звіту фізичної особи актуальна на 01 травня 2019 року. В той же час позивач не надав доказів того, що протягом тривалого часу він піддавався з боку відповідачів різним незаконним діям, що є порушенням його прав як споживача. Ураховуючи те, що під час подання заявки на отримання кредиту [PERSON] здійснив відповідний алгоритм дій з метою укладення кредитного договору на підставі вказаних ним документів та як наслідок укладено кредитну угоду, тому станом на дату подання відзиву товариство не вбачає порушень відносно порядку укладення/оформлення кредитного договору. Крім того, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим. Посилаючись на викладене, відповідач просив про відмову у задоволенні позову. 30 листопада 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що зловмисниками був отриманий одноразовий ідентифікатор для підписання договору під час реєстрації на сайті «cashberre.com.ua» та внесення відповідних відомостей у тому числі недостовірної інформації щодо не належної позивачу електронної адреси, банківської картки та номеру телефону. Крім того, IP адреса згідно з даними у відкритих джерелах зазначена відповідачем, належить телекомунікаційній групі «Vega», а її місцезнаходження - м. Київ, в той час як позивач проживає в іншій області. Звіт, що надає відповідач на підтвердження своїх заперечень, не підтверджує, що особа, яка звернулась за кредитом є саме [PERSON] . Разом з тим, банківська картка, на яку переводились кредитні кошти знаходиться в акціонерному товаристві «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), в той час як згідно довідки, виданої АТ «Альфа-Банк» [PERSON] не є власником вказаного карткового рахунку. Таким чином, навіть відповідач не може встановити власника картки, на яку переводились кредитні кошти. Твердження відповідача про те, що права позивача не порушувались не відповідають дійсності, оскільки починаючи з 01 травня 2019 року і до сьогоднішнього дня відповідач продовжує порушувати норми Закони України «Про захист прав споживачів» та «Про звернення громадян», а виходячи з відзиву відповідач має майнові претензій до позивача та переглядати спір не збирається. При цьому, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» проводить надмірний збір, обробку та інші дії з персональними даними користувачів, має у своєму розпорядженні велику кількість інформації щодо усіх дій невстановлених осіб від імені позивача у своїй інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС), але надає суду виключно ту інформацію, яку вважає за потрібне. Таким чином, відповідач не надав належних доказів того, що саме позивач проводив реєстрацію в ІТС ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», погоджувався на обробку та інші дії з персональними даними, надавав свою власну картку, укладав договір та отримав кредитні кошти. 04 грудня 2020 року від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надійшли заперечення на відповідь, в яких відповідач вказує на те, що позивач не надав жодного належного доказу про те, що електронна пошта, яка вказана під час реєстрації позивача для отримання кредиту та номер телефону йому не належить. Посилання позивача про те, що картка, на яку перераховувались кредитні кошти йому не належить, не можна брати до уваги, навіть виходячи із довідки АТ «Альфа-Банк», тому що задля отримання кредиту позивач міг зазначити банківську картку, держателем якої він не являється. Щодо тверджень позивача про неналежної йому ІР адреси, то слід зазначити, що тільки інтернет провайдер може надати офіційну достовірну інформацію щодо даних користувача ІР адреси; роздруківка скриншоту з неофіційного джерела щодо користувача ІР адреси та місце знаходження не є належним та допустимим доказом. Крім того, слід зазначити, що обробка персональних даних здійснюється товариством для конкретних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних та у порядку встановленому чинним законодавством України. При цьому позивач, здійснив алгоритм відповідних дій з метою укладення кредитного договору, на підставі вказаних ним документів та як наслідок уклав кредитну угоду, тому товариство не вбачає порушень відносно порядку укладення/оформлення кредитного договору. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, доводи позовної заяви підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Представники відповідачів в судове засіданні не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом установлено, що 01 травня 2019 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] уклали кредитний договір №10000490527, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надало [PERSON] кредит в сумі 1300 грн зі сплатою 45% від суми кредиту, строком 30 календарних днів. Відповідно до пункту 2.1 договору кредит надається виключно за допомогою веб-сайту кредитора cashberry.com.ua за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису. Згідно з розділом 5 Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», затверджених наказом генерального директора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» №28/03-1 від 28 березня 2019 року електронний договір укладається шляхом пропозиції кредитодавця укласти електронний договір (оферти) і прийняття заявником пропозиції (акцепту) в особистому кабінеті заявника на сайті товариства. Заявник здійснює вхід в особистий кабінет за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Акцепт про прийняття оферти про укладення договору підписується за домовленістю сторін згідно вимог, визначених Законом України «Про електронну комерцію», позичальник підтверджує, що алфавітно-цифрова послідовність, яку заявник отримує шляхом реєстрації на сайті товариства засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та заповнення заявки, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС - повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення заявки, та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення від заявника, є його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), використовується ним в якості його аналогу власноручного підпису та є підтвердженням його особистості. На підтвердження звернення [PERSON] до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» із заявкою про надання кредиту, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» додало кредитний звіт фізичної особи - підприємця, в якому зазначено, прізвище, ім`я, по-батькові позивача, паспортні дані, дата та місце народження, сімейний стан, місце реєстрації та місце проживання, РНОКПП. Згідно з інформаційною довідкою від 13 жовтня 2020 року №101/10, виданої ТОВ «Платежі онлайн» (Platon) 01 травня 2019 року о 10:32 годині на картковий рахунок [NUMBER] , що відкритий в банку-емітенті АТ «Альфа Банк», перераховано 1300 грн. Крім того, 11 травня 2019 року [PERSON] та ТОВ «ТОВ «ГОУФІНГОУ» уклали кредитний договір №3081818255/75236 на суму 2 000 грн зі сплатою 1,85 % на добу, 672,25 % річних на строк 30 днів. Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом. Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https/www.gofingo.com.ua/. 29 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «ГОУФІНГОУ» про те, що він ніколи не користувався послугами ТОВ «ГОУФІНГОУ» і ніяких договорів не укладав. 16 березня 2020 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» надало відповідь про те, що договір було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті товариства https/www.gofingo.com.ua/. Під час реєстрації позичальник надав усі необхідні відомості, шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору поставив відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає Закону України «Про захист персональних даних» та рекомендаціям Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування положень цього Закону. Примірник договору міститься в особистому кабінеті позичальника. 11 лютого 2020 року [PERSON] подав до УБКІ заявки №166099 та №166100 про незгоду з інформацією за кредитом. 20 лютого 2020 року УБКІ надало відповідь про те, що у кредитну історію [PERSON] внесено виправлення. 28 квітня 2020 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надало позивачу відповідь про те, що договір від 01 травня 2019 року № 10000490527 буде перевірено внутрішньою службою безпеки. 02 липня 2020 року [PERSON] звернувся до НБУ про анулювання кредитів від 01 травня 2019 року № 10000490527 та від 11 травня 2019 року №3081818255/75236, у зв`язку з шахрайськими діями під час їх укладення. На зазначене звернення [PERSON] , НБУ надало відповідь про те, що визнання оспорюваних правочинів недійсними може бути лише за рішенням суду. В той же час за запитом НБУ до ТОВ «ГОУФІНГОУ» повідомило, що станом на 16 липня 2020 року призупинило будь-які нарахування за договором. При цьому факти протиправних дій встановлюються правоохоронним и органами. 29 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження № 12020110200000538. Згідно з довідкою АТ «Альфа Банк» від 06 квітня 2020 року № 32439-23 про те, що за період з 01 травня 2019 року до 06 квітня 2020 року в АТ «Альфа Банек» не оформлювалися кредитні договори/рахунки на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цьогоЗаконута пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи вимоги позову про визнання недійсним кредитного договору [PERSON] зазначав, що він 01 травня 2019 року та 11 травня 2019 року кредитні договори з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ГОУФІНГОУ» не укладав, на сайті товариств не реєструвався та згоду на обробку своїх персональних даних не давав, Крім того, позивач ніколи не був клієнтом АТ «Альфа Банк», на картку якого були перераховані кредитні кошти, а тому просив визнати недійсними зазначені кредитні договори, як такі, що не відповідають його внутрішній волі. В той же час відповідачі не надали належних та допустимих доказів того, що 01 травня 2019 року та 11 травня 2019 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ГОУФІНГОУ» уклали кредитні договори саме з [PERSON] , за умовами яких позивач отримав кредит в сумі 1300 грн та 2000 грн на банківську картку в АТ «Альфа Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом. З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірних правочинів, а відповідачі не надали належних та допустимих доказів на спростування встановлених в судовому засіданні обставин. Що стосується вимог позивача про визнання дій відповідачів, вчинених із застосуванням нечесної підприємницької практики, то слід зазначити наступне. За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо придбання продукції. Наведене свідчить, що правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються стадії придбання чи реалізації продукції, а, отже, не впливають на економічну поведінку позивачів як споживачів продукції. Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Вимоги відповідачів щодо повернення кредиту, телефонні та інші повідомлення із вимогою про належне виконання кредитного зобов`язання не є пропозицією щодо придбання товару (послуги), а є способами захисту кредитора свого порушеного права на повернення кредиту й платежів за ним, а тому слід дійти висновку про відсутність у діях відповідачів ознак нечесної підприємницької практики, що в свою чергу виключає наявність підстав для визнання дій відповідачів вчинених із застосуванням нечесної підприємницької практики. При цьому доказів того, що протягом тривалого часу позивач піддавався різним незаконним діям зі сторони відповідачів, позивач не надав. Стаття 15 Закону України «Про захист персональних даних» визначає випадки при яких персональні дані підлягають видаленню або знищенню. Частиною першою передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку (частина третя ст. 15 цього Закону). Відповідно до пунктів 6, 11 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними, а також відкликати згоду на обробку персональних даних. Частиною першою статті 24 Закону «Про захист персональних даних» передбачено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. Виходячи з аналізу зазначених правових норм для зобов`язання відповідачів видалити персональні дані позивача, слід установити факт їх незаконної чи недостовірної обробки. Ураховуючи те, що позивач не мав наміру укладати з відповідачами кредитні договори, не подавав заявок на онлайн кредити, не мав волевиявлення на оформлення кредитних договорів та не отримував грошових коштів від цих фінансових установ, наявні підстави для висновку про наявність факту незаконної обробки відповідачами персональних даних позивача. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню з указаних позивачем підстав. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави . За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п.36). Відповідно до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Ураховуючи те, що позивач надав договір про надання правничої допомоги та сплатив згідно з квитанціями від 31 серпня 2020 року та від 03 вересня 2020 року витрати на професійну правничу допомогу, то наявні підстави для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 840, 80 грн.

Outcome: partial