Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

19.08.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ТОВ «НВП «Стальсервіс», у якому просив: поновити його на посаді комірника ТОВ НВП Стальсервіс; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.08.2020 до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 270000 грн.; витребувати з ТОВ НВП Стальсервіс: доповідну записку Шемендюк Т.О. від 07.07.2020, пояснювальні записки від 03.08.2020 та 04.08.2020, довідку про розмір заробітної плати за останні шість місяців, відео файли з камери спостереження офісу філії м. Харків за 07.07.2020 з 16-00 по 17-00; викликати в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] посилався на те, що він працював менеджером з продажу на ТОВ «НВП «Стальсервіс» з 05.09.2018, 01.07.2020 був переведений на посаду комірник. Наказом №79-3 від 05.08.2020 [PERSON] був звільнений з займаної посади по п.2 ст.41 КЗПП України за втрату довіри з боку власника на підставі наказу №62 від 05.08.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Звільнення позивач вважає незаконним та вказує, що факти, викладені у наказі №62 від 05.08.2020, на підставі доповідної записки бухгалтера [PERSON] не відповідають дійсності. [PERSON] зазначає, що ним 07.07.2020 по замовленню покупця №204 від 06.07.2020 та №205 від 07.07.2020 було відвантажено товар покупцеві після формування документів на відвантаження, а саме розпорядження на відвантаження. Від покупця 07.07.2020 о 16 год. 17 хв. Були отримані документи: доручення №24 та №25 від 07.07.2020 на отримання ТМЦ від ТОВ «НВП «Стальсервіс» та платіжні доручення №184 від 07.07.2020 15:59:00 та №185 від 07.07.2020 16:00:00, про що було повідомлено бухгалтера [PERSON] та передані документи, яка погодилась оформити видаткові документи наступного дня, а саме 08.07.2020. 08.07.2020 у телефонній бесіді з директором ТОВ «НВП «Стальсервіс» [PERSON] позивачем було надано усне пояснення, що товар відвантажується за наявності усіх необхідних документів, але без підтвердження бухгалтером головного офісу про зарахування коштів на рахунок компанії. Покупцем було замовлено та сплачено сторонній транспорт, а для можливості отримання товару він запропонував залишити залогові кошти, які були йому повернуті при отримані ним оригіналів його видаткових документів. З 20.07.2020 по 31.07.2020 [PERSON] був відсутній на робочому місці, бо знаходився у щорічний відпустці, згідно графіку відпусток Харківської філії, який був складений наприкінці червня бухгалтером філії [PERSON] та відправлений електронною поштою на головний офіс у м.Дніпро. З невідомих йому причин, начальником відділу персоналу [PERSON] [PERSON] наполегливо було рекомендовано написати дві заяви на відпустку терміном 14 та 24 дні. При цьому затверджений графік відпусток не було доведено до відома всіх працівників. Також власником не було письмово повідомлено позивача про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, чим порушено ст.10 Закону України «Про відпустки». Щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника, яку позивач не надавав. 03.08.2020 та 04.08.2020 [PERSON] були надані письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці та відвантаження товару. Залогові кошти від покупця були отримані ним не як комірником, а як менеджером з продажу, усну згоду на виконання цих обов`язків було отримано від директора ТОВ «НВП «Стальсервіс» [PERSON] . Наявність облікового запису «Менеджер метал 4 Харків» та можливість формування замовлення покупця підтверджують цю заяву. Від покупця було отримано усне прохання залишити собі грошові кошти для можливості своєчасного їх повернення. Позивач вказує, що в його діях відсутній корисний намір, неправомірність та винність, власнику не завдано ніякої матеріальної шкоди. Власником не були наведені об`єктивні докази вини працівника у завданні матеріальної шкоди або скоєнні інших протиправних дій, підозра ґрунтується лише на доповідній записці бухгалтера [PERSON] , з якою [PERSON] не було ознайомлено. Вказав, що за термін праці в ТОВ «Стальсервіс» він сумлінно виконував службові обов`язки, утримувався розкладу праці, не мав доган від керівництва, до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягався. У зв`язку з чим, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює у розмірі 270 000 грн, оскільки з записом про звільнення по п.2 ст.41 КЗпП України останньому було важко знайти роботу, формулювання причин звільнення перешкоджало працевлаштуванню. Оскільки він є опікуном над недієздатним рідним братом інвалідом дитинства 2 групи за рішенням Котелевецького районного суду Полтавської області від 18.12.2017 року, [PERSON] був вимушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати додаткові джерела фінансування для забезпечення прожиткового мінімуму. З 05.08.2020 він не працює. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.18). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.08.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с.19). Копію вказаної ухвали позивач отримав 29.08.2020 (а.с.22). 04.09.2020 до канцелярії суду надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху з уточненою позовною заявою. Не змінюючи предмету та підстав позову, [PERSON] зменшив суму морального відшкодування до 100 000 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Таким чином, згідно із ч.1 ст.274 ЦПК України ця справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 28.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.40). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцяти денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 12.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом генерального директора ТОВ НВП «Стальсервіс» Сідун В.В. (а.с.48-51). Так, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, посилаючись на наступне. Так, на підставі наказу № 147-П від 03.09.2018 [PERSON] з 04.09.2018 року прийнятий на посаду менеджера зі збуту. На підставі наказу № ПП005 від 01.07.2020 переведений на посаду комірника. 07.07.2020 на ім`я Генерального директора [PERSON] від бухгалтера Харківського філіалу Шемендюк Т А. надійшла службова записка про виявлення факту відвантаження товару комірником [PERSON] без будь-яких документів на відвантаження. Виконавчий директор [PERSON] затребувала від [PERSON] надати пояснення щодо відвантаження 07.07.2020 товару без документів. Відповідно до наказу № 58 від 07.07.2020 було проведено службове розслідування, в ході якого було виявлено, що комірник Харківського підрозділу відвантажив товар на суму 30 544,20 грн. без будь-яких документів. Крім цього, було виявлено (з пояснення [PERSON] ), що він, як працівник підприємства, взяв залогові кошти в розмірі 1200 євро. Відповідач вважає, що це подвійне порушення, по-перше, він не мав право взагалі приймати будь-які гроші від покупця, а по-друге, розрахунок між підприємствами здійснюється в національній валюті України - гривні. Також, в ході службового розслідування було виявлено, що 07.07.2020 до каси структурного підрозділу м. Харкова готівкові кошти не надходили. Вказують, що умовою розірвання трудового договору з ініціативи власника з підстав передбачених ч. 2 ст. 41 КЗпПУ є наявність трьох складових: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей, винних дій працівника та втрата довір`я до нього з боку власника. В даному випадку всі три складові присутні. Відповідачем при звільнені позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про звільнення з роботи № 79-3 від 05.08.2020 року за п.2 ст. 41 КЗПП України є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі немає. Щодо відпустки [PERSON] вказує, що згідно графіку відпусток структурного підрозділу м. Харкова щорічна відпустка [PERSON] узгоджена на другу половину липня. В зв`язку з проведенням службового розслідування щодо виконання [PERSON] своїх обов`язків, запропоновано перенести відпустку до закінчення службового розслідування. В усній формі перенесення відпустки було узгоджене між виконавчим директором [PERSON] (безпосередній керівник) та [PERSON] 20.07.2020 [PERSON] не вийшов на роботу, надіслав повідомлення виконавчому директору [PERSON] через мережу Вайбер, в якому просить узгодити відпустку з 20.07.2020 року до 03.08.2020 року. Також, зазначено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та інше. 09.12.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, відзиву на позов (а.с.95-98). Так, генеральний директор ТОВ НВП «Стальсервіс» [PERSON] вказує, що 07.07.2020 комірник підрозділу у м.Харків [PERSON] відвантажив товар покупцю - ТОВ «Канбанбуд» по замовленню № 204 від 06.07.2020 на суму 27815,90 грн. та № 205 від 07.07.2020 на суму 2728.30 грн. до формування документів на відвантаження, а саме: згідно облікової програми 1С розпорядження на відвантаження, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні були сформовані та оформлені (підписані) 08.07.2020 року. [PERSON] пояснив, що відвантажив товар підприємству ТОВ «Канбанбуд» без документів на відвантаження (розпорядження на відвантаження) взявши собі залогові кошти в розмірі 1 200 євро. Відповідно до Договору поставки металопродукції № ДПМ-000065/20 від 23.06.2020 року, укладеного між ТОВ НВП «Стальсервіс» (Постачальник) та ТОВ «Канбанбуд» (Покупець), оплата за товар здійснюється в безготівковій Формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний в цього Договорі або на рахунку Постачальника (п.5.1. Договору). Таким чином, [PERSON] не може самостійно змінювати умови договору щодо умов оплати та стверджувати, що отримав від покупця готівкові гроші за відвантаження товару згідно договору поставки. Щодо твердження [PERSON] що він отримав залогові кошти не як комірник, а як менеджер, то посадовою інструкцією менеджера зі збуту ТОВ НВП «Стальсервіс» не передбачено прийняття менеджером зі збуту будь-яких грошей від покупця або від іншої особи. Посадовою інструкцією комірника ТОВ НВП «Стальсервіс» також не передбачено прийняття комірником будь-яких грошей від покупця або від іншої особи. Таким чином, [PERSON] не може стверджувати, що він мав право приймати гроші як працівник підприємства. Для звільнення працівника за п. 2 ст. 41 КЗпП України не обов`язково, щоб він своїми винними діями самостійно завдав шкоду підприємству. Достатньо, щоб цими діями створювалась загроза завдання такої шкоди, умови для її заподіяння. Утрата довір`я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на посаді з обслуговування матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей. Відвантаження товару без оформлення документів, що підтверджується фактами викладеними у відзиві відповідача та наданих до нього документів, є дією, яка дає підставу зробити висновок про те, що подальше залишення [PERSON] на посаді з обслуговування матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей. На підставі викладеного третя особа просить відмовити у позові [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у повному обсязі та розглянути позов без його участі. 24.12.2020 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив на позовну заяву (а.с.138-141). Позивач вказує, що у відзиві на позовну заяву зазначено, що 07.07.2020 на ім`я Генерального директора [PERSON] від бухгалтера Харківського філіалу Шемендюк Т.А. надійшла службова записка про виявлення факту відвантаження товару комірником [PERSON] без будь - яких документів на відвантаження. Однак не відповідає дійсності те, що о 12-30 год. здійснювалося навантаження ТМЦ у автомобіль. О 12-30 годин 07.07.2020 позивачем та двома стропальниками були початі підготовчі роботи (порізка металу з 12 м довжина на довжину 6 м), на порізку всього объему товару знадобилося 4 години. Фактично підготовлений товар було почато навантажувати на транспорт, замовлений покупцем, о 16-20 годині, після формування, запису та проведення позивачем розпоряджень на відвантаження в обліковій програмі 1С Підприємство. А виїзд транспорту з території складу було здійснено о 16-45 годині 07.07.2020 після отримання [PERSON] від покупця платіжних доручень №184 та №185 про зарахування коштів на р/р ТОВ НВП «Стальсервіс» та доручень на отримання товару покупцем ТОВ «Канбанбуд» від ТОВ НВП «Стальсервіс». Залогові кошти були отримані [PERSON] не від покупця ТОВ «Канбанбуд», а від представника ТОВ «Канбанбуд» Теслі Д.В., який для можливості отримання оплаченого товару запропонував залишити власні кошти у вигляді валюти в розмірі 1200 євро. Розрахунок покупця ТОВ «Канбанбуд» здійснювався у національній валюті шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, згідно договору постачання металопродукції №ДПМ-00065/20. Бухгалтером Харківського філіалу [PERSON] 07.07.2020 не були оформлені видаткові документи покупцю, при умові що позивачем усі документи (платіжні доручення та доручення на отримання товару) були роздруковані та передані бухгалтеру [PERSON] . [PERSON] в усній формі бухгалтера було попереджено про формування, запис та проведення ним розпоряджень на відвантаження в обліковій програмі ІС Підприємство. Друк розпорядження на відвантаження в програмі 1С Підприємство обліковому запису Менеджер заблоковано. Причина не оформлення 07.07.2020 бухгалтером Харківської філії [PERSON] видаткових документів покупцю ТОВ «Канбанбуд» позивачу не відома. 07.07.2020 наказом № 58 призначено проведення службового розслідування. В Акті службового розслідування стверджується, що одразу були затребувані пояснення від [PERSON] щодо цього факту. Пояснювальна записка від нього датована датою 03.08.2020, була надана на першу вимогу виконавчого директора [PERSON] і не зрозуміло чому його в термін з 08.07.2020 до 20.07.2020 не було відсторонено від виконання посадових обов`язків комірника. Також в пояснювальній записці зазначено, що розпорядження на відвантаження були сформовані на 16-00 06.07.2020. Цей факт комісією до уваги не був прийнятий. Пояснення інших співробітників стосовно цього факту ні в усній, ні в письмовій формі не проводились. Враховуючи вище перелічене, вважає упереджене ставлення комісії до проведення розслідування. А враховуючи склад комісії, можлива змова цих посадових осіб. Надані відповідачем докази, а саме роздруківка з програми 1С Підприємство по розпорядженням на відвантаження №ХНПП 0000664 та №ХНПП 0000665 зазначив, що даний документ є підпорядкованим і формується з первинного документу Замовлення покупцю. Право формування первинного документу в програмі 1С Підприємство належить обліковому запису Менеджер. Право формування документу розпорядження на відвантаження відсутнє в обліковому запису Бухгалтер філіалу Харків. Тому Автор версії - Бухгалтер філіалу Харків, Номер версії 1 не відповідає дійсності. Також звертає увагу на розбіжності у часі формування та друку розпоряджень на відвантаження, а саме, в розпорядженні на відвантаження №ХНЇЇП 0000664 від 08.07.2020 сформовано 08.07.2020 08:59:36, а роздруковано 08.07.2020 08:53:06; розпорядження на відвантаження №ХНПП 0000665 від 08.07.2020 сформовано 08.07.2020 08:59:48, а роздруковано 08.07.2020 08:53:36. При цьому, як може бути роздрукованим те, що ще не було сформовано в обліковій програмі 1С Підприємство. Також, видаткові накладні сформовано раніше, ніж Розпорядження на відвантаження, який є первинним документом, тому [PERSON] вважає, що надані докази сфабриковано. Також вказав, що при вступі на посаду його не було ознайомлено з посадовою інструкцією, касовою дисципліною, договір повної матеріальної відповідальності ним не підписувався, товарно- матеріальні цінності під звіт не приймалися. Вважає, що його дії не носили корисний характер, ним не було вчинено винних дій. Матеріальної шкоди власнику не завдано. Щодо щорічної відпустки, [PERSON] 07.07.2020 були написані заяви про надання йому щорічної основної відпустки за 2020 з 20.07.2020 терміном 14 та 24 календарні дні, які були відправлені на електрону адресу начальнику відділу персоналу та помічнику керівника 07.07.2020 о 13:24 та о 14:52 годині. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Письмово відповідачем, про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, позивача не було повідомлено. [PERSON] вважає дії відповідача неправомірними, а своє звільнення - незаконним. Звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП завдало позивачу моральної шкоди у вигляді приниження честі та гідності його особи, а також ділової репутації фізичної особи. З записом у трудовій книжці про звільнення по п.2 ст.41 КЗПП України було важко знайти роботу, формулювання причин звільнення перешкоджало працевлаштуванню. Робота у ТОВ НВП «Стальсервіс» була єдиним джерелом фінансування і звільнення [PERSON] призвело до втрати нормальних життєвих зав`язків, а оскільки він є опікуном над недієздатним рідним братом інвалідом дитинства 2 групи за рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 18.12.2017 року, був вимушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати додаткові джерела фінансування для забезпечення прожиткового мінімуму. З 05.08.2020 він не працює. 29.12.2020 до суду надійшло клопотання генерального директора ТОВ НВП «Стальсервіс» Сідун В.В. про залишення без розгляду відповіді на відзив [PERSON] у зв`язку з пропуском строку її подання. Суд погоджується із вказаними доводами з наступних підстав. Порядок, черговість та строки подачі заяв по суті справи визначено положеннями ЦПК України. Ухвалою суду про відкриття провадження позивачу визначено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відзив на позовну заяву позивач отримав особисто 09.12.2020 (а.с.83). Відповідь на відзив скеровано засобами поштового зв`язку, датою здійснення відправки є 21.12.2020, тобто з пропуском встановленого строку. Клопотань про поновлення процесуального строку для подачі відповіді на відзив подано не було. 26.01.2021 [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ТОВ НВП «Стальсервіс» на користь позивача загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.08.2020 по 26.01.2021, яка становить суму 81\~404,46 грн. У судовому засіданні позивач позовну заяву та уточнену позовну заяву підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просив про задоволення позову. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву. Третя особа у судове засідання не з`явився, у поясненнях щодо позову просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні фактичні обставини. Наказом керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» Сідун В.В. від 05.08.2020 №79-3 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у зв`язку із втратою довір`я з боку власника, п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с.58). Підставою для цього слугував Наказ №62 від 05.08.2020 «Про притягнення до диспиплінарної відповідальності», відповідно до якого [PERSON] наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності, звільнити за п.2 ст.41 КЗпП України (за втрату довір`я з боку власника) 05.08.2020 (а.с.63). У Наказі зазначено, що [PERSON] , як працівник який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, халатно та недбайливо поставився до майна підприємства і утритив довіру до себе. За змістом ч.ч. 1,6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Порядок та механізм поновлення порушених трудових прав працівників визначений главою XV КЗпП України. Нормою статті 233 КЗпП України визначено строки для звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі в межах місячного строку з дня вручення йому копії наказу про звільнення. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст.51 КЗпП України). Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення (ст.147 КЗпП України). Підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,\~39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України). Крім підстав, передбачених\~статтею 40\~цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України). Звільнення [PERSON] відбулось саме на підставі вказаного пункту. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 29.11.2018 № 211/5910/16-ц дійшов висновку, що звільнення з підстав втрати довіри проводиться власником, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, перевезенням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Відповідно до\~ч.\~4ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.28 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цієї підстави, не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з вказаних підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Аналізуючи зазначені вище положення, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] був переведений на посаду комірника ТОВ НВП «Стальсервіс» на підставі Наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу №ПП005 від 01.07.2020 (а.с.57). До 01.07.2020 [PERSON] займав посаду менеджера зі збуту у вказаному підприємстві. 07.07.2020 на ім`я генерального директора ТОВ НВП «Стальсервіс» від бухгалтера підприємства [PERSON] скеровано службову записку про те, що 07.07.2020 приблизно о 12-30 год. комірником [PERSON] самовільно зі складу без документів проводилось відвантаження товару у автомобіль (а.с.59). Генеральним директором ТОВ НВП «Стальсервіс» 07.07.2020 видано Наказ №58 на проведення службового розслідування, яким призначено комісію у складі виконавчого директора [PERSON] , бухгалтера Харківського підрозділу [PERSON] та юрисконсульта [PERSON] , затребувано від комірника [PERSON] надати пояснення щодо факту відвантаження товару без оформлення документів на відвантаження, по закінченню проведення службового розслідування за підписом голови і членів комісії скласти Акт службового розслідування і надати генеральному директору ТОВ НВП «Стальсервіс» в термін не пізніше 07.08.2020 (а.с.60). 03.08.2020 [PERSON] склав пояснювальну записку, де зазначив, що з факту відвантаження товару без видаткових документів по замовленню покупця №204 га 205 від 06/07/2020 на суму 27815,90 грн. та 2728,30 грн. може пояснити наступне: Рахунки на сплату товару були сформовані у базі 1С приблизно о 13-00 і відправлені покупцеві для сплати. Приблизно о 16-00 від покупця були отримані доручення та платіжки з печаткою банку про сплату рахунків. На запит бухгалтеру [PERSON] та не підтвердила надходження коштів. Покупець замовив транспорт на 16-30 та погодився залишити залогові кошти у розмірі 1200 євро. Розпорядження на відвантаження були сформовані на 16-00 06/07/2020, але були відписані 07/07/2020. ТТН водію були не потрібні. Враховуючи наявність залогових коштів, отриманих документів, та бажання не втрачати покупця товар було відвантажено (а.с.62). Також, 03.08.2020 [PERSON] склав пояснювальну записку з факту відсутності його на робочому місці з 20.07.2020 по 02.08.2020, де пояснив наступне. Ним 07.07.2020 було написано заяву на чергову тарифну відпустку терміном 14 (чотирнадцять) календарних днів з 20.07.2020 но 02.08.2020 за 2020 рік, згідно графіку відпусток Харківської філії, складений бухгалтером [PERSON] та надісланим в головний офіс. Заява була надіслана 07.07.2020 електронною поштою на адреси відділу персоналу та помічника керівника підприємства для узгодження. 08.07.2020 було зателефоновано менеджеру з персоналу з проханням узгодити заяву, скласти наказ та назначити відповідального по складу на термін відсутності [PERSON] . Зворотного зв`язку від відділу персоналу отримано не було аж до 17.07.2020 16-50 годин. [PERSON] був спланований відпочинок, куплені проїздні квитки на 18.07.2020 та екскурсійні путівки. Дотримуватися графіку відпусток повинен, як робітник так і роботодавець, що працівником було виконано. Враховуючи вище перелічене, відсутність доган з боку вищого керівництва, лояльне ставлення до компанії просить вважати неузгоджену персонально з вищим керівництвом відпустку законною. 05.08.2020 на виконання наказу №58 від 07.07.2020, комісією у складі: голови виконавчого директора [PERSON] , членів комісії: бухгалтера Харківського підрозділу [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , складено Акт службового розслідування, наступного змісту. 07.07.2020 комірник підрозділу у м.Харків [PERSON] відвантажив товар по замовленню № 204 від 06.07.2020 року на суму 27815,90грн. та № 205 від 07.07.2020 на суму 2728.30 грн. до формування документів на відвантаження, а саме: згідно облікової програми 1С розпорядження на відвантаження, видаткові накладні, товаро\-транспортні накладні були сформовані та оформлені (підписані) 08.07.2020 року. Одразу були затребувані пояснення [PERSON] щодо цього факту. З 20.07.2020 по 31 07.2020 [PERSON] був відсутній на робочому місці. 03.08.2020 [PERSON] в пояснювальній записці пояснив, що відвантажив товар без документів на відвантаження (розпорядження на відвантаження) взявши собі залогові кошти в розмірі 1 200 євро. На такий вчинок він взагалі не мав права, тому що він як комірник не мав права відвантажувати товар без розпорядження на відвантаження та приймати будь-які гроші від клієнтів. 07.07.2020 в структурному підрозділі у м. Харкові готівкові розрахунки не здійснювалися. Також було виявлено, що усну згоду на прийняття [PERSON] залогових коштів від покупця виконавчий директор ТОВ НВП «Стальсервіс» [PERSON] не надавала, з нею це питання не обговорювалося. На підставі вищевказаного, комісією встановлено: [PERSON] , як працівник який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, халатно та недбайливо поставився до майна підприємства, а саме: відвантажив товар без оформлення документів та взяв залогові гроші від покупця не маючи на це повноважень (а.с.61). Генеральним директором ТОВ НВП «Стальсервіс» Сідун В.В. видано Наказ №62 від 05.08.2020 «Про притягнення до диспиплінарної відповідальності», відповідно до якого [PERSON] наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності, звільнити за п.2 ст.41 КЗпП України (за втрату довір`я з боку власника) 05.08.2020 (а.с.63). Стосовно відсутності [PERSON] на робочому місці з 20.07.2020 по 02.08.2020. Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються\~Конституцією України, цим Законом,\~Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (ст.10 Закону України «Про відпустки»). 15.06.2020 генеральним директором ТОВ НВП «Стальсервіс» видано Наказ №08 «Про внесення змін до графіку відпусток на 2020» (а.с.167). Відповідно до Додатку №1 до Наказу №08 від 15.06.2020, графік відпусток співробітників в 2020 році, початок відпустки [PERSON] визначено з 14.07.2020. [PERSON] 07.07.2020 на ім`я генерального директора ТОВ НВП «Стальсервіс» було написано дві заяви про надання йому відпустки з 20.07.2020 по 12.08.2020 та з 20.07.2020 по 02.08.2020 (а.с.31). Заяви були направлені електрононою поштою (а.с.133-135). Матеріали справи не містять даних щодо узгодження з керівником відпустки [PERSON] з 20.07.2020 чи видачі наказу про відпустку [PERSON] та ознайомлення з ним працівника. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні відомості стосовно порушення ТОВ НВП «Стальсервіс» питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудового розпорядку, прогули, тощо, а звільнено саме на підставі втрати довір`я з боку власника, суд не перевіряє законність відсутності [PERSON] на робочому місці з 20.07.2020 по 02.08.2020. Перевіряючи правомірність звільнення [PERSON] судом встановлено наступне. Відповідно до Договору поставки металопродукції № ДПМ-000065/20 від 23.06.2020 року, укладеного між ТОВ НВП «Стальсервіс» (Постачальник) та ТОВ «Канбанбуд» (Покупець), постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити металопродукцію (товар). Оплата за товар здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний в цього Договорі або на рахунку Постачальника (п.5.1. Договору) (а.с.99-100). 07.07.2020 комірник підрозділу у м.Харків [PERSON] відвантажив товар покупцю - ТОВ «Канбанбуд» по замовленню № 204 від 06.07.2020 року на суму 27815,90 грн. та № 205 від 07.07.2020 на суму 2728.30 грн. до формування документів на відвантаження, а саме: згідно облікової програми 1С розпорядження на відвантаження, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні були сформовані та оформлені (підписані) 08.07.2020 року. Позивачем даний факт не заперечується. При цьому, відповідно до листа АТ «ОТП Банк» від 11.01.2021 №300-3-300-3/16, на рахунок ТОВ НВП «Стальсервіс» від ТОВ «КАНБАНБУД» 07.07.2020 надходили кошти згідно наступних платіжних доручень: №185 у сумі 2 728,30 грн. час надходження 16:48, №184 у сумі 27 815,90 грн. час надходження 16:46 (а.с.161). Тобто матеріальну шкоду підприємству діями [PERSON] завдано не було. Крім того, суду необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків [PERSON] ; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Як було встановлено, [PERSON] займає посаду комірника з 01.07.2020. З наказом (розпорядженням) про переведення на іншу роботу ознайомлений, про що свідчить його підпис у вказаному наказі. Роботодавець зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором проінформувати працівника під підпис про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їхнього впливу на здоров`я, його права на пільги та компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору (ст. 29 КЗпП). Основним підтвердженням того, що працівнику роз`яснили його права і обов`язки, є підпис працівника про ознайомлення з посадовою (робочою) інструкцією. Представником відповідача в якості доказу надано суду копію листа від 08.12.2020 начальника відділу персоналу [PERSON] адресованого генеральному директору ТОВ НВП «Стальсервіс» Сідун В.В., у якому вона вказує про те, що при оформленні переведення [PERSON] з посади менеджера зі збуту на посаду комірника 01.07.2020 нею були направлені електронною поштою на структурний підрозділ м.Харків наступні документи: зразок заяви на переведення, посадова інструкція комірника, договір матеріальної відповідальності (посада:комірник). Документи були отримані, але до головного офісу не поверталися (а.с.86). В ході судового розгляду суду не надано доказів того, що [PERSON] ознайомлений із посадовою інструкцією комірника ТОВ НВП «Стальсервіс», не наданого договору матеріальної відповідальності. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, в тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частин першої та другої\~статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суду не надано доказів того, що посадові обов`язки [PERSON] становлять виконання операцій, пов`язаних з обслуговуванням цінностей, чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що\~в ході розгляду справи не надано доказів того, що до основної роботи працівника входили обов`язки щодо зберігання товарно-матеріальних цінностей,\~суд приходить до висновку про відсутність у роботодавця підстав для звільнення [PERSON] з посади комірника ТОВ НВП «Стальсервіс» у зв`язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. При цьому, при обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Як вбачається із довідки ТОВ НВП «Стальсервіс» розмір середньоденного заробітку позивача за червень-липень 2020 року становить 188,85 грн. (а.с.147). Середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 06.08.2020 року по 26.01.2021 року включно (119 робочих днів) буде становити 22 473,15 грн., виходячи з розрахунку: 188,85 грн. х 119 робочих днів. Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22473,15 грн. за мінусом загальнообов`язкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати. Стосовно вимоги [PERSON] про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Внаслідок незаконного звільнення порушені конституційні та трудові права позивача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Норми\~КЗпП України\~не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників. Таким чином, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.\~\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.,\~оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи відповідача та третьої особи, про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, не заслуговують на увагу, так як незаконність звільнення доведено судовим розглядом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином суд, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню з урахуванням зменшення суми відшкодування завданої моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Частиною другою статті 133 ЦПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Правові засади справлення судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Згідно вимог Закону України \~«Про судовий збір» \~позивач повинен \~оплатити судовий збір за подання усіх позовних вимог, як немайнового \~характеру кожної вимоги, так і майнового. Згідно пункту 10 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Крім того ч. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно\~до ст.4 Закону України \~«Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставки судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 прожиткоих мінімумів для працездатних осіб. Розмір прожиткового\~ мінімуму для працездатних\~ осіб\~ станом на 01.01.2020 рік складає 2102,00 грн. (станом на день подачі позову). Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, загальна сума судового збору у даній справі повинна становити 840,80 гривень (за вимогу немайнового характеру) + 1000 гривень (1% від суми вимоги майнового характеру). Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Сума судового збору, сплачена позивачем в розмірі 1000 грн. за вимогу майнового характеру розподіляється відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 грн., оскільки позовні вимоги в цій частині задоволені частково. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць,\~поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного,

Outcome: partial