Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

18.05.2015 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» особі відділення № 131 м. Харків (надалі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про розірвання договору банківського вкладу, видачу вкладу, відсотків, моральної шкоди, посилаючись на наступне. 01.12.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» № 300131/140499/3-14. Згідно умов договору він передав банку 60000 грн., строк дії договору - до 01 березня 2015 року зі сплатою 25 % річних. По закінченню дії договору він звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу та процентів за ним. Однак, Банк вклад з відсотками не повернув, у зв'язку з чим вважає відмову банка в поверненні належного йому вкладу незаконною, такою, що порушує його права, вимушений звернутись до суду за поновленням свого права. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про власність», ст.ст. 22,23,386,525,611,615,629,1060 ЦК України. 30.07.2015 року уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просить: - розірвати договір № 300131/140499/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 01 грудня 2014 року; - стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму банківського вкладу у розмірі 60000 грн.; - стягнути відсотки за користування вкладом за період з 01.12.2014 року по 30.07.2015 року у розмірі 10000 грн.; - стягнути пеню за порушення умов договору в розмірі 4462,50 грн.; - відшкодувати витрати на юридичне обслуговування в розмірі 3500 грн.; - відшкодувати моральну шкоду в розмірі 7500 грн. (а.с. 40-41). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Також, вказує, що позивач [PERSON] позбавлений можливості користуватися вкладом і по теперішній час, про що свідчить його заява від 19.08.2015 року та усна відповідь щодо неможливості видачі вкладу у зв*язку з відсутністю грошових коштів. Представник відповідача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання повторно не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. 06.08.2015 року до суду подані письмові заперечення щодо позовних вимог. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 01.12.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» № 300131/140499/3-14. Згідно умов договору позивач передав банку 60000 грн., строк дії договору - до 01 березня 2015 року зі сплатою 25 % річних. (а.с. 9) Згідно п.6 Договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбаченими положеннями п.5.1. Основних умов. Після закінчення дії договору позивач звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою повернути банківський вклад у валюті рахунку. В запереченнях на позов Банк зазначає про неможливість видачі суми вкладу та нарахованих процентів з посиланням на обмеження, встановлені Постановами Національного банку України за №№ 160, 758 від 03.03.2015 року та 01.12.2014 року відповідно, згідно яких зобов'язано банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Крім того, зазначає, що на підставі п.5.1. Основних умов, по закінченню строку депозиту Банком була перерахована сума вкладу та процентів на рахунок на вимогу, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Однак, суд зазначає, що відмова банку у видачі суми вкладу та нарахованих процентів з посиланням на обмеження, встановлені Постановою Національного банку України, є такою, що протирічить чинному законодавству, оскільки позбавляє вкладника права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам Цивільного кодексу України. Згідно наданих до суду доказів, сума вкладу у розмірі 60000 грн. та відсотків по вкладу позивачу не видана відповідачем, доказів на спростування зазначеного суду не надано. У відповідності до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу. Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Крім цього, у відповідності до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спліном встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка. У відповідності до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з положеннями частин 1-2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Також, у відповідності до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Суд, вирішуючи даний спір, керується Законом України «Про захист прав споживачів» та застосовує нормами Цивільного кодексу України, оскільки норми Цивільного кодексу України порівняно з Постановою НБУ мають вищу юридичну силу . Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України (окрім Президента України та Кабінету Міністрів України), органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ст.56 Закону України «Про Національний Банк України» нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом, пом'якшують або скасовують відповідальність. Постанова НБУ, на які посилається відповідач на підтвердження своєї правової позиції по справі, протирічить відповідним нормам Цивільного кодексу України в частині використання фізичними особами своїх банківських рахунків та повернення банківських вкладів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п.1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 №516, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній валюті чи в національній валюті. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту не тільки порушених, а й оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Судом встановлено, що станом на теперішній час позивач не має можливості користуватися своїм вкладом та відсотками, що також підтверджується і його заявами від 02.03.2015 року та від 19.08.2015 року, а тому його право є порушеним та підлягає захисту. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем до суду не представлено. Таким чином, доводи позивача в частині розірвання договору та повернення вкладу з процентами за користування коштами є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє ці позовні вимоги в повному обсязі. Стосовно вимог позивача про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 7500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі чи юридичній моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Як встановлено судом, сторони перебували в договірних відносинах, характер яких не передбачає відшкодування моральної шкоди. Суду також не надано безперечних доказів в обґрунтування моральної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження причинного зв'язку між моральною шкодою та невиплатою вкладу суду не надано. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, вважаючи їх безпідставними, недоведеними, а тому в задоволенні позову в цій частині відмовляє. З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодуванню нарахованої ним пені в розмірі 4462,50 грн. за неповернення вкладу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. За вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог. Однак, витрати по оплаті юридичних послуг задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано розрахунок цих витрат у розмірі 3500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial