Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

19 лютого 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «АВТЕХ» (надалі за текстом - відповідач 1), Приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 04.12.2017 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір № 1056 про участь згідно з Умовами. Відповідно до вказаного договору ПП «АВТЕХ» зобов'язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики), зазначеної в додатку №1 до даного Договору. Метою укладення вказаного Договору було отримання позики на купівлю автомобіля марки LADA LARGUS, модель - STANDART, 2015 року випуску, синього кольору, вартістю 115000 (сто п'ятнадцять тисяч) гривень, у зв'язку з відсутністю повної суми вартості об'єкта, якого позивач хотів придбати. Відповідно до Акту обраної техніки від 04.12.2017 року, позивач повинен був отримати автомобіль наведеної марки та моделі з додатковим обладнанням, що надавалося у подарунок - газобалонним обладнанням за 1 грн. Після одержання автомобіля, решту коштів позивач зобов'язаний був сплатити щомісячними платежами в розмірі 2566,67 грн. Зі змісту оскаржуваного Договору № 1056 від 04.12.2017 р. вбачається, що окрім коштів безпроцентної позики на купівлю автомобіля, які відповідно до ст. 1046 ЦК України та п.1.1 Договору позивач зобов'язаний повернути, також необхідно сплатити ПП «АВТЕХ» 180 щомісячних платежів на загальну суму 300000 (триста тисяч) гривень. У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2018 р. Відповідач 1 будь-яких видів економічної діяльності, пов'язаної з наданням фінансових послуг, не здійснює. Виходячи з цього, позивач вважає Договір № 1056 від 04.12.2017 р. про участь згідно з Умовами, таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права як споживача послуг. Договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає його внутрішній волі на момент його укладення Договору та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. 04 грудня 2017 року позивач уклав з відповідачем 2 договір № 1056 про надання послуг, за яким останнє зобов'язалося за плату в розмірі 10,5 % від суми цільової позики, що відповідно становить 31500 (тридцять одна тисяча п'ятсот) грн., здійснити дії, спрямовані на отримання позики, а саме, забезпечити оформлення договору про участь у програмі самофінансування відповідач 1 для замовника; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Замовника у програмі згідно укладених Договорів та Додатків до них. Таким чином, відповідач 2, пропонуючи надання фінансової послуги щодо оформлення договору про участь у програмі самофінансування відповідача 1, укладає групу договорів, при тому, що позивач як споживач послуги, і так має право, без укладення Договору № 1056 від 04.12.2017 р. на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Самі по собі послуги, що є предметом Договору № 1056 про надання послуг від 04.12.2017 р. (укладеного з відповідачем 2), позивачу були не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем 1 - отримання позики. З урахуванням того, що відповідач 2 не повідомило позивача про відсутність у відповідача 1 ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі відповідача 1, отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2018 р. відповідач 2, будь-яких видів економічної діяльності, пов'язаної з наданням фінансових послуг не здійснює. Таким чином, не встановлено наявності ліцензій у співвідповідачів для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства. Тобто, така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У відповідності до квитанції № 19 від 04.12.2017 року, на виконання Договору № 1056 від 04.12.2017 р. про надання послуг (укладеного з відповідачем 2) позивачем було сплачено 31500 грн. Вказані дії співвідповідачів та вищевказані договори порушують права та законні інтереси позивача і мають ознаки нечесної підприємницької діяльності. У зв'язку з тим, що грошові кошти позивачу не повернуті, останній звернувся до суду з даним позовом та просив суд визнати недійсними: Договір № 1056 про участь згідно з Умовами, укладений 04 грудня 2017 року між ним та Приватним підприємством «АВТЕХ», Договір № 1050 про надання послуг, укладений 04 грудня 2017 року між ним та Приватним підприємством «КОНСАЛ-ДІ» та стягнути з Приватного підприємства «КОНСАЛ-ДІ» на свою користь 31500 грн., сплачених за Договором про надання послуг № 1056 від 04 грудня 2017 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, заявлені позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі до суду не з'явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 29.05.2018 року до суду надійшли відзиви відповідачів на позовну заяву. З відзиву відповідача 1 вбачається, що позовні вимоги ними не визнаються в повному обсязі. На думку відповідача 1 вимоги є безпідставними, позивач помилково тлумачить норми чинного законодавства. 04.12.2017 р. між позивачем та відповідачем 1 укладено договір № 1056 про участь згідно з умовами, який жодним чином не стосується придбання ним будь-якого товару, в тому числі, автомобіля. Договір укладено з метою набуття позивачем права на отримання позики, яка є поворотною фінансовою допомогою, діяльність з надання таких позик не є фінансовою послугою та не потребує ліцензування, тому надання права на отримання безвідсоткової позики не суперечить закону. З відзиву відповідача 2 вбачається, що 04.12.2017 р. між позивачем та відповідачем 2 укладено договір № 1056 про надання послуг - системи послуг, спрямованих на отримання безвідсоткової позики на умовах договору відповідача 1 та додатків до нього, предмет договору - забезпечення оформлення договору між відповідачем 1 та позивачем, надання інформаційних та консультаційних послуг з питань укладення та виконання цього договору. Договором не передбачались купівля-продаж чи поставка автомобіля. На підтвердження виконання умов договору та надання йому передбачених у договорі послуг в повному обсязі, позивач підписав акт наданих послуг по цьому договору, засвідчивши, що будь-яких претензій щодо наданих йому послуг він не має. Плата за цим договором передбачена ст. 903 ЦК України, укладення договору відповідає засадам свободи договору, визначеним у ст. ст. 6, 627 ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 грудня 2017 року позивач уклав з відповідачем 1 договір № 1056 про участь згідно з Умовами, у відповідності до якого відповідач 1 зобов'язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики), зазначеної в Додатку №1 до даного Договору. Метою укладення вказаного Договору було отримання позики на купівлю автомобіля марки LADA LARGUS, модель - STANDART, 2015 року випуску, синього кольору, вартістю 115000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. (а.с. 10-15). Згідно з акту обраної техніки за договором № 1056 в результаті укладеного договору позивач повинен був отримати автомобіль марки LADA LARGUS, модель - STANDART, 2015 року випуску, синього кольору, вартістю 115000 (сто п'ятнадцять тисяч) гривень та додатковим обладнанням - газобалонне обладнання за 1 грн. (а.с. 15). Після одержання техніки, погашення решти коштів позивач зобов'язаний був здійснити шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 2566,67 грн. (а.с.12). В той самий день, 04.12.2017 року позивач уклав з відповідача 2 договір № 1056 про надання послуг, згідно з яким відповідач 2 зобов'язався за плату в розмірі 10,5 % від суми цільової позики, що відповідно становить 31500 (тридцять одна тисяча п'ятсот) гривень, здійснити дії, спрямовані на отримання позики, а саме, забезпечити оформлення договору про участь у програмі самофінансування відповідача 1 для замовника; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Замовника у програмі згідно укладених Договорів та Додатків до них (а.с. 16-17). На виконання умов договору позивач по справі перерахував відповідачу 2 грошові кошти у розмірі 31500 гривень. Вказана обставина підтверджується копією акту наданих послуг від 04 грудня 2017 року (а.с.18) та копією квитанції № 19 від 04 грудня 2017 року (а.с.19). Проте, позивач так і не отримав визначений в акті обраної техніки автомобіль. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. За змістом укладеного між сторонами про справі договору відповідач 1 зобов'язалось надати позивачу безпроцентну позику, що за своєю суттю є фінансовою послугою. У відповідності до положення ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. При цьому, договір про надання фінансових послуг повинен містити, зокрема, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Проте, аналізуючи зміст договору, укладеного позивачем з відповідачем 1 № 1056 про участь згідно з Умовами від 04 грудня 2017 року, встановлено, що в ньому відсутні положення, які застосовуються до договорів фінансових послуг. Крім цього, при укладенні спірного договору відповідач 1 не мав повного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору № 1056 від 04 грудня 2017 року. Оскільки, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» для здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, є необхідним отримання ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. За змістом ст.1 цього Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Водночас, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що відповідач 1 не здійснює будь-які види економічної діяльності, пов'язані з наданням фінансових послуг (а.с.20-24). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2018 року відповідач 2, будь-яких видів економічної діяльності пов'язаної з наданням фінансових послуг не здійснює (25-29). З огляду на це, відповідач 1 не мав права укладати договори безпроцентної позики, оскільки не має ліцензії на здійснення такої господарської діяльності. Крім цього, згідно з визначення нечесної підприємницької діяльності, зазначеного в п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. За змістом ч.1 та ч. 3 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Так, при укладенні договору про участь у програмі самофінансування відповідача 1, позивач мав право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Таким чином, відповідач 2, пропонуючи позивачу надання фінансової послуги щодо оформлення договору про участь у програмі самофінансування відповідача 1, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору № 1056 із ПП «КОНСАЛ-ДІ» на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказана обставина підтверджується також актом прийому-передачі наданих послуг від 04 грудня 2017 року за договором № 1056 між позивачем та відповідачем 2 відповідно до якого зміст виконаних робіт за договором був обмежений виконанням консультаційних та роз'яснювальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. В разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідача 1, тобто, отримання позики на придбання техніки, самі по собі консультаційні та роз'яснювальні послуги, що є предметом договору № 1056, укладеного з відповідача 2, позивачу не потрібні. З урахуванням того, що відповідач 2 не повідомив позивача про відсутність у відповідача 1 ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі відповідача 1, отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що діяльність відповідача 1 та відповідача 2 щодо укладення спірних договорів має ознаки нечесної підприємницької діяльності. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, співвідповідачі при укладенні з позивачем договору № 1056 про участь згідно з Умовами від 04.12.2017 р. та договору № 1056 про надання послуг від 04.12.2017 р., діючи через уповноваженого представника, ввели останнього в оману щодо природи правочинів, що ним вчиняються, його прав та обов'язків за кожним з договорів, а також їх предмету, що відповідно до ст. 230 ЦК України, надає суду підстави для визнання їх недійсними. В свою чергу, при вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідач 2 на користь позивача грошових коштів у розмірі 31500 гривень, суд приходить до наступних висновків. З квитанції від 04 грудня 2017 року вбачається, що позивач на виконання умов укладеного з відповідачем 2 договору № 1056 сплатив грошові кошти у розмірі 31 500 гривень (а.с. 19). Зважаючи на те, що договір про надання послуг з ПП «КОНСАЛ-ДІ» є недійсним з моменту його укладення та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому, позивачу підлягає поверненню сума, сплачена на рахунок ПП «КОНСАЛ-ДІ» у розмірі 31 500 гривень (а.с.19). Крім того, суд проаналізував аргументи, наведені відповідачами у відзивах по позовну заяву, надав їм належну правову оцінку та дійшов висновку про їх відхилення з підстав необґрунтованості та суперечності з нормами чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а також враховуючи, що до відповідача 2 пред'явлено позовні вимоги як майнового характеру, так і немайнового, а до відповідача 1 - лише немайнового характеру, з співвідповідачів необхідно стягнути судовий збір в дохід держави у такому розмірі: з відповідача 1 - 704,80 гривень, а з відповідача 2 - 1409,60 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved