Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

18 вересня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду від імені [PERSON] з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В своїй заяві представник позивача зазначив, що з 2003 року позивач разом із своєю сім`єю вселився та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був наданий їм для проживання [PERSON] , яка склала довіреності на ім`я [PERSON] щодо розпорядження на власний розсуд належним їй на праві власності житловим будинком, на підставі свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті ніхто спадщини не приймав, спадкоємці відсутні. Позивач продовжував доглядати за домогосподарством, а з 2009 року і по теперішній час добросовісно, відкрито і безперервно проживає та зареєстрований за вказаною адресою зі своєю сім`єю. Жодних претензій від інших осіб щодо проживання його в будинку не надходило. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд визнати за позивачем за набувальною давністю право власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 60,3 кв. м, житловою (основною) площею 23,7 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 32,8 кв.м., прибудову до житлового будинку літ. «а», навіс літ. «а1», сарай - гараж літ. «Б», вбиральню літ. «Д», огорожу №1, огорожу №2, хвіртку №3, ворота №4, вигрібну яму №5, колодязь літ. «К», замощення літ. «І», які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У підготовче засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяви в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності (а.с. 38,39). Представник відповідача - Глобинської міської ради в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо задоволення позову немає (а.с. 37). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 27 березня 2009 року ( а.с. 18). За життя [PERSON] була власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2-802, номер спадкової справи №211, зареєстрованого в Кременчуцькому МБТІ за № 891 (а.с.7). Відповідно до повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори № 599/01-16 від 29 вересня 2020 року, після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася ( а.с. 36). За життя, 04.10.2003 та 31.03.2008 [PERSON] , складала довіреності на ім`я [PERSON] щодо розпорядження на власний розсуд належним їй житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області відділ «Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Глобинської міської ради № 02-01/12084, від 26 серпня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , в складі сім`ї: дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). Як вбачається з будинкової книги, у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с. 8,9). Згідно технічного паспорту, виготовленого 3 вересня 2020 року на замовлення [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 60,3 кв. м, житловою (основною) площею 23,7 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 32,8 кв.м., прибудову до житлового будинку літ. «а», навіс літ. «а1», сарай - гараж літ. «Б», вбиральню літ. «Д», огорожу №1, огорожу №2, хвіртку №3, ворота №4, вигрібну яму №5, колодязь літ. «К», замощення літ. «І» ( а.с. 10-13). Як вбачається із письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] , починаючи з 2003 року по даний час фактично проживає в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , володіє і користується вказаним нерухомим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше десяти років. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. За загальним змістом ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності наріч виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Про вищевказане вказав Вищий спеціалізований суд України в своїй ухвалі від 12.04.2017 року. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Судом встановлено та доведено позивачем його добросовісне, відкрите, безперервне та безтитульне володіння об`єктом нерухомого майна - житловим будинком з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , більше 10 років. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved