Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

17 грудня 2019 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області (Пиратинський старостинський округ) про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Пиратин Радехівського району Львівської області померла його мама [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 27 серпня 2013 року Відділом ДРАЦС Радехівського РУЮ у Львівській області. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого повторно 26.10.2012 року Відділом ДРАЦС Радехівського РУЮ у Львівській області, [PERSON] та [PERSON] 24.06.1956 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоїла собі прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 11.09.1950 року [PERSON] народилась [INFO] , батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Після смерті Спадкодавця - [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Маючи намір оформити спадщину після смерті матері, позивач звернулася до Приватної нотаріальної контори нотаріуса Луців І.П., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, а саме [INFO] року, пропущеним терміном прийняття спадщини, відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу державного акту на право приватної власності на землю) через його втрату, а також неможливістю встановити факт спільного проживання Позивача із Спадкодавцем на час смерті, оскільки в паспорті Заявника наявна відмітка про реєстрацію місця проживання за адресою: с. Немилів, Радехівського району Львівської області. Позивач після смерті Спадкодавця, фактично прийняла спадщину оскільки перед смертю та на день смерті проживала із Спадкодавцем без реєстрації і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 2,0567 гектарів, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІІ-ЛВ №035852 належать [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом від Спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035858 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3807 від 28.12.1999 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,7728 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,1786 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,1053 гектарів (кормові угіддя). У підготовче судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області (Пиратинський старостинський округ), скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.26). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Пиратин Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 27 серпня 2013 року Відділом ДРАЦС Радехівського РУЮ у Львівській області (а.с.13). Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 26.10.2012 року Відділом ДРАЦС Радехівського РУЮ у Львівській області, [PERSON] та [PERSON] 24.06.1956 року зареєстрували шлюб, та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 11.09.1950 року, [PERSON] народилась [INFO] , в графі батьки зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІ-ЛВ №035858, виданого 28.12.1999 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 19.10.1999 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3807, земельна ділянка, площею 2.0567 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.16). З довідки №330 від 22.08.2019 року виданої Пиратинським старостинським округом Радехівської міської ради, вбачається, що на день смерті в одному будинку з померлою, [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованих осіб не було (а.с.20). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] в судовому засіданні підтвердила в свідок [PERSON] , недовіряти показам якого у суду немає підстав (а.с.29). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved