Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

18.01.2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що слідчим Управлінням ГУ МВС України в Одеській області 11.06.2013 року відносно службової особи було зареєстроване кримінальне провадження за ч. 4 ст. 368 КК України, та 17.06.2013 року позивача було затримано за підозрою в скоєнні даного злочину та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року позивача було виправдано за вказаною статтею. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», позивач має право на відшкодування шкоди у порядку та розмірах, передбачених цим Законом. Матеріальна шкода полягає в неотриманні позивачем заробітної плати за період відсторонення від посади, з моменту затримання та до вересня 2015 року, що складає 75583 гривні 26 копійок. Враховуючи розмір інфляції в Україні, що за цей час становила 166,7 %, загальний розмір спричиненої матеріальної шкоди, у звязку з незаконним відстороненням від посади складає 125 997 гривень 26 копійок. Моральна шкода складається з немайнових витрат, повязаних з тим, що позивач більше двох років знаходився під слідством та судом, не мав змоги працювати за юридичною спеціальністю, відносно нього було обрано міру запобіжного заходу тримання під вартою, він утримувався під вартою деякий час, а після звільнення під заставу на протязі двох років мав обмеження у вільному пересуванні, що порушувало його конституційні права. Найбільше моральної шкоди йому було завдано тим, що було сплюндровано його імя та ділова репутація, його імя як злочинця, було широко розповсюджено в засобах масової інформації. Все це завдало позивачу на протязі тривалого часу значних моральних страждань та переживань, як і його рідним. Позивач змушений був змінити своє життя, шукати засобів до свого існування та утримання батьків. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у сумі 400000 гривень. Крім того, він уклав договір з адвокатом про правову допомогу і сплатив за надання юридичних послуг 20000 гривень. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на його користь матеріальну шкоду у розмірі 125 997 гривень 26 копійок, моральну шкоду у розмірі 400000 гривень та за юридичну допомогу 20 000 гривень. 04.02.2016 року до суду надійшло доповнення до позовної заяви, відповідно до якого, на підставі п. 1 ст. 2, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіянні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з 01.01.2016 року встановлений розмір мінімальної заробітної плати в розмірі 1 378 гривень, що в перерахунку на два роки та три місяця, як мінімальний розмір відшкодування завданої майнової шкоди, складає 34 450 гривень. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на його користь матеріальну шкоду у розмірі 125 997 гривень 26 копійок, моральну шкоду у розмірі 400000 гривень та за юридичну допомогу 20 000 гривень (а.с. 22-24). 04.03.2016 року від представника відповідача [PERSON], діючої на підставі довіреності, надійшло заперечення, згідно якого, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 15.06.2011 року, на території Одеської області утворено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Відповідно до ст. 96 ЦК України, головне управління є окремою юридичною особою ні в яких правовідносинах з позивачем не перебувало та ніяких прав і охоронюваних інтересів позивача не порушувало. Жодним нормативно - правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області за неправомірні дії чи бездіяльність інших органів чи підприємств. Головне управління здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлює Державний бюджет України або державу, відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України. Позивач ототожнює орган і казначейство з органом, що спричинив шкоду. В позовній заяві не зазначено жодної протиправної дії з боку Головного управління, тому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 50-52, 53). 18.05.2016 року від представника відповідача [PERSON], діючої на підставі довіреності, надійшли доповнення до заперечень, відповідно до яких, на підставі ст.ст. 96,176 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає по своїм зобовязанням. Головне управління є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями. Юридичні особи, які створені державою, не відповідають по зобовязанням держави. Позивач повинен довести, що у нього не було можливості виконувати іншу оплачувану роботу у цей період, у звязку із знаходженням під слідством та він дійсно не мав можливості влаштуватися на іншу роботу (до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або він знаходився в ізоляторі тимчасового затримання). Позивачем не виконані вимоги ст. 60 ЦПК України, не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, а заявлена в позові вимога у сумі 400000 гривен на відшкодування моральної шкоди значно завищена і суперечить п. 3 ст. 13 Закону. Натомість частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній (або юридичній) особі внаслідок іншої дії або незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури, відшкодовується на загальних підставах (безпосередньо винною особою, її роботодавцем тощо). Правова позиція Конституційного суду України з цього питання викладена у рішенні від 03.10.2001 року № 12-рп., згідно з якою державні органи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договорними зобовязаннями. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеської області виконує в повному обсязі свої завдання у відповідності до чинного законодавства та ніяких прав та законних інтересів позивача не порушивало, тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 97-99). 15.03.2016 року надійшли заперечення на позовну заяву від Головного управління МВС України в Одеській області, згідно яких вони позов не визнали тому, що позивач, в порушення вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», не навів в позові в чому полягає порушення нормальних життєвих звязків; не надав доказів що ГУМВС України вчиняло будь який фізичний або психічний вплив на позивача жодним чином; або розповсюджувало будь яку інформацію стосовно відповідача в засобах масової інформації; позивач не надав доказів про зміну свого життя, шукання засобів до свого існування та утримання своїх батьків. Тобто такі обгрунтування позовних вимог, які грунтуються лише на субєктивній думці та міркуваннях позивача не можуть бути прийняти судом як належний доказ. У відповідності до п. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі…незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади … при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Справа слухалась неодноразово. У даному судовому засіданні позивач позов підтримав частково, просив стягнути з Державного бюджету на його користь матеріальну шкоду у сумі 94774 гривні та моральну шкоду у сумі 400000 гривень, відмовився від стягнення витрат на юридичну допомогу у сумі 20000 гривень. Представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову, надавши пояснення відповідно до заперечень. Представник Головного управління МВС України в Одеської області, будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, у судове засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутності, відмовити у задоволенні позову, про що свідчать заперечення (а.с. 64-66). Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, повязані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, тому необхідно керуватися ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема рішеннями Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нидерландів» та рішенням «Боцано проти Франції» від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167, ч. ч. 1,2,6,7 ст. 1176 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт... 1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 6. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. 7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. На підставі п.1 ст.1, ст.ст.2,3,4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду… У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно до витягу з кримінального провадження № 12013170110001136 12.06.2013 року за заявою потерпілого [PERSON] органом досудового розслідування СУ ГУМВС України в Одеській області внесено повідомлення за ч. 4 ст. 368 КК України, що службова особа виконавчої служби вимагає неправомірну вигоду за своєчасне виконання своїх службових обовязків (а.с.28). На підставі чого, 17 червня 2013 року позивач був затриманий і 18 червня 2013 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (а.с. 33-37, 38-40). Відповідно до копії ухвали слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеса від 19.06.2013 року, стовно позивача обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обовязків, передбачених КПК України, у сумі 22940 гривень. Підозрюваний звільняється з під варти після внесення застави (а.с. 41-44). Застава була внесена 20.06.2013 року. 01 липня 2013 року ухвалою слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси позивач був відсторонений від посади начальника виконавчої служби Саратського районного управління юстиції Одеської області строком на два місяця, який був продовжений ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 21 жовня 2013 року на строк судового розгляду справи (а.с. 109-110). Із копії вироку Саратського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року видно, що [PERSON], у предявленому обвинуваченні за ч.3 ст. 368 України (в редакції Закону України від 14.10.2014 № 1698-VII «Про національне антикорупційне бюро, зі змінами згідно із Законом № 77-VII від 28.12.2014, № 198-VIII 12.02.2015 року) виправдано у звязку з недоведеністю, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення. Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади скасувано, поновлено [PERSON] на посаді начальника державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції Головного управління юстиції Одеської області. Запобіжний захід у вигляді застави скасувано (а.с. 8-13). Даний вирок залишений в силі 24 вересня 2015 року, про що свідчить копія ухвали колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області (а.с. 74-77). Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.10.2015 року про доходи позивача, з липня 2013 року по вересень 2015 року у позивача доходи відсутні (а.с. 6-7). 21 грудня 2015 року позивач звільнений із займаної посади з 21.12.2015 року, у звязку із скороченням штатів, виплатою грошової компенсації за невикористанні відпустки за 88 календарних днів, про що свідчить копія наказу від 21.12.2015 року за № 2622-к (а.с. 70). Трудовою книжкою позивача підтверджується факт, що позивач не працював на інших посадах у період відсторонення від роботи (а.с. 71-73). За період відсторонення позивача від посади неотримана заробітна платня складає 41641 (сорок одна тисяча шістсот сорок одна) гривня 21 копійка, про що свідчить розрахунково платіжна відомість (а.с. 111-119). З урахуванням індексу інфляції за вказаний період сума неотриманої заробітної плати складає 94774 (девяносто чотири тисячі сімсот сімдесят чотири) гривні, тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму заробітної плати, яку він втратив внаслідок незаконних дій стосовно нього, задовольнивши позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі (а.с. 120-121).. Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року зі змінами від 25.02.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.п. 5,9,10.1 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК ( 1540-06 ) чи іншого законодавства. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи положення діючого законодавства в частині стягнення моральної шкоди, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач у звязку з незаконним порушенням кримінальної справи, незаконним затриманням та обранням міри запобіжного заходу, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позов у даній частині слід задовольнити частково у сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

Outcome: partial