Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

19.05.2014 р. позивач ПАТ «Укрзерноімпекс» звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 11.12.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір безвідсоткової цільової поворотної позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 800000,00 грн. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 11.12.2013 р. Зважаючи на порушення відповідачем умов договору, а саме неповернення частини позики в розмірі 199000,00 грн., позивач просить стягнути з останнього на свою користь зазначену суму боргу, а також суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 13532,00 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 2290340 грн. 19.08.2014 р. відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив, змінити умови договору позики, а саме продовжити строк її повернення до 11.12.2015 р., посилаючись на те, що прострочення виконання зобов'язання сталося не з його вини та посилаючись на положення статей 651, 652 ЦК України. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що у відповідача перед позивачем існує борг в сумі 199 000,00 грн., проте проти задоволення первісного позову заперечував, зазначаючи, що прострочення боржника сталося з вини кредитора. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Укрзерноімпекс» підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.12.2010 р. між ПАТ «Укрзерноімпекс» як позикодавцем та [PERSON] як позичальником укладено договір позики. Згідно умов договору позикодавець зобов'язався надати позичальнику безвідсоткову цільову поворотну позику в сумі 1000000,00 грн., а останній зобов'язався використати її за цільовим призначенням і повернути у строк до 11.12.2013 р. Як вбачається з матеріалів справи фактично ПАТ «Укрзерноімпекс» надано [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 800000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.12.2010 р №6996, платіжним дорученням від 16.12.2010 р №6998. Також згідно прибуткових касових ордерів від 08.07.2011 р. №33, від 14.07.2011 р. №35, від 14.02.2012 р №14, від 03.05.2012 р №36, від 07.05.2012 р №38, від 26.06.2012 р №52, від 11.07.2013 р №126 слідує, що відповідачем на виконання умов договору внесено до каси ПАТ «Укрзерноімпекс» грошові кошти в загальному розмірі 601000,00 грн. Таким чином борг відповідача за договором позики від 11.12.2010 р. складає 199000,00 грн. Вказана обставина відповідачем не оспорюється. Частина перша статті 1046 ЦК України визначає, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦКУ закріплює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач у визначений договором строк свій обов'язок щодо повернення позивачу частини позики в розмірі 199000,00 грн. не виконав, у зв'язку з чим з 11.12.2013 р має прострочену заборгованість. Твердження представника відповідача про те, що прострочка відповідача сталася не з його вини, свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли. Зокрема, доказів на пітвердження того, що відповідачем до 11.12.2013 р було запропоновано ПАТ «Укрзерноімпекс» належне виконання, від якого останнє відмовилося, представником відповідача не надано. Натомість згідно долучених до матеріалів справи претензій від 17.12.2013 р та 06.02.2014 р слідує, що позивач пропонував відповідачу погасити заборгованість, проте відповідач в порушення умов договору позики вимогу позикодавця не задовольнив. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно поданого позивачем розрахунку вбачається, що сума інфляційних втрат за період з 11.12.2013 р по 30.04.2014 р складає 13532,00 грн. Також позивачем проведено нарахування 3% річних за вказаний період в розмірі 2290,40 грн. Враховуючи викладене вище, суд вважає вимоги позивача ПАТ «Укрзерноімпекс» законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення первісного позову. Щодо вимог відповідача за зустрічним позовом про зміну умов договору позики на підставі статей 651, 652 ЦК України, суд вважає, що їх належить відхилити. Так, частина перша статті 651 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина друга вказаної статті передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Разом з цим, істотних порушень договору позики в розуміні ст. 651 ЦК України, в ході судового розгляду не встановлено. Стаття 652 ЦК України визначає порядок зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. При цьому неоплатність позичальника, яка виявилася після укладення договору позики не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України, оскільки в силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, виходячи з положень статті 60 ЦПК України, яка покладає на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову в задоволені зустрічного позову [PERSON], оскільки відповідачем не доведено наявність обставин, які можуть бути підставою для зміни умов договору позики в судовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2146,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved