Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

17 квітня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким в остаточній редакції просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 грудня 2010 року в розмірі 25535,68 гривень та судові витрати в розмірі 2102,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 03 грудня 2010 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 8300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг.Проте, відповідач належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 29 лютого 2020 року у розмірі 287769,74 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8544,89 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 276324,85 гривень та заборгованості за пенею у розмірі 2900 гривень. Від цієї суми необхідно відняти суму 14976,83 гривень, з яких: 8124,89 гривень - заборгованість за кредитом, 5662,57 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 689,327 гривень - штраф (процентна складова), яка була стягнута рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2016 року. Різниця становить 273982,28 гривень, яка складається з 420 гривень - заборгованість за кредитом, 270662,28 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 гривень - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 13699,11 гривень - штраф (процентна складова). Заявою від 16 січня 2021 року позивач зменшив позовні вимоги та зазначив, що заборгованість за договором б/н від 03 грудня 2010 року, яку він просить стягнути з відповідача, становить 25535,68 гривень (8544,89 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 8544,89 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16730,18 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 260,61 гривень - заборгованість по пені. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 травня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Ярмак С.П. , який діє на підставі довіреності, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03 грудня 2010 року, відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору про надання банківських послуг б/н від 03 грудня 2010 року, позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи щомісячно мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати за перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. Як вбачається із довідки про зміну умов кредитуванню та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), останній 01 вересня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 8300,00 гривень. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 29 лютого 2016 року, склалась: із заборгованості за кредитом - 8124,89 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5662,57 гривень, штрафів - 500,00 гривень (фіксована частина), 689,37 копійок (процентна складова). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2010 року у розмірі 14976,83 гривень, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8124,89 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5662,57 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 689,37 гривень - штраф (процентна складова). 17 квітня 2020 року позивач знову звернувся до суду з позовом та наголосив на існуванні у відповідача [PERSON] заборгованості за договором № б/н від 03 лютого 2010 року, яка станом на 29 лютого 2020 року складає 287769,74 гривень, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8544,89 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 276324,85 гривень та заборгованість за пенею у розмірі 2900 гривень. При цьому, позивач у своєму позові зазначив, що від цієї суми заборгованості віднімається сума 14976,83 гривень, з яких: 8124,89 гривень - заборгованість за кредитом, 5662,57 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 689,327 гривень - штраф (процентна складова), яка була стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року, тобто різниця становить 273982,28 гривень. Відтак, згідно наданого до суду розрахунку, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить: 420 гривень - заборгованість за кредитом, 270662,28 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 гривень - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 13699,11 гривень - штраф (процентна складова). Заявою від 16 січня 2021 року позивач зменшив позовні вимоги та зазначив, що заборгованість за договором б/н від 03 грудня 2010 року, яку він просить стягнути з відповідача, становить 25535,68 гривень (8544,89 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 8544,89 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16730,18 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 260,61 гривень - заборгованість по пені. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 18 вересня 2019 року по справі № 387/1133/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2016 року у зв`язку з порушенням умов кредитного договору з [PERSON] було стягнуто заборгованість у розмірі 14976,83 гривень, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8124,89 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5662,57 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 689,37 гривень - штраф (процентна складова). Відтак, зазначеним рішенням з [PERSON] стягнута вся сума заборгованості, яка утворилась станом на 29 лютого 2016 року, як за тілом кредиту (заборгованість за кредитом у розмірі 8105,75гривень та прострочена заборгованість у розмірі 19,14 гривень (8105,75 +19,14 = 8124,89 гривень), так і заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5662,57 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 689,37 гривень - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором № б/н від 03 грудня 2010 року станом на 30 вересня 2020 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 420,00 гривень на час розгляду вказаної справи позивачем не надано. Отже, суд прийшов до висновку, що позивач вже здійснив дії по стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки у 2016 році кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та комісії за кредитом припинилося. Вимоги про стягнення коштів на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем не заявлено. За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у разі відмови у позові.

Outcome: dismissed