Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

19.02.2020 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2014 року в сумі 12097,34 грн. Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.01.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. У зв`язку з чим станом на 31.12.2019 року має заборгованість - 12097 (дванадцять тисяч дев`яносто сім) гривень 34 (тридцять чотири) копійки, з яких 6847 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом, 3714 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 483 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 552 грн. 25 коп. - штраф (процентна складова). Тому просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 43). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 04.05.2020 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 20.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі - Заява), в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 8). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 5-7) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст. 1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Анкети-заяви, підписаної відповідачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку (а.с. 8). З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, загальна сума якої станом на 31.12.2019 року становить 12097,34 грн., з яких 6847 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом, 3714 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 483 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 552 грн. 25 коп. - штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання (ст. 629 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині сплати заборгованість за кредитом - 6847 грн. 38 коп., 3714 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 483 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а всього 11045,09 грн., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем розрахунком, відповідачем не спростовані. Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафів - 500,00 грн. та 552,25 грн. за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором задоволенню не підлягає, оскільки договором передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення, а саме за порушення позичальником строків виконання зобов`язання за кредитним договором банком одночасно нараховані пеня та штраф. За змістом ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є різновидами неустойки. Таким чином, вимога позивача про застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, одночасне стягнення з боржника пені та штрафів не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 1919,13 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2102,00 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 91,30 % з розрахунку: 11045,09 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 12097,34 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 91,30% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1919,13 грн. з розрахунку: 2102,00 грн. (сума сплаченого судового збору) х 91,30 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: partial