Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

18 листопада 2019 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору дарування №936 від 04.09.2018р., укладеного між [PERSON] (після смерті [INFO] якого спадкоємцем є [PERSON] ) та [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №936. Позов обґрунтовано тим, що спірний договір укладено з порушенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, порушує її права, як співвласника земельної ділянки на підставі ст. 120 Земельного кодексу України. Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Курту Н.В. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті у судовому засіданні. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , який, як вбачається з матеріалів спадкової справи №30/2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Позивач та представник позивач подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримали, щодо заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавалось. Третя особа у судове засідання не з`явилася, у заяві від 19.01.2021р. просила здійснювати розгляд справи без її участі, при цьому, просила відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається з квартири [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,0301 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 21.12.1999 року серії ВЛ №2038 (а.с. 17). \~ \~ \~ \~ [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину від 07.05.2009 року на вищевказане спадкове майно. \~ \~ \~ \~На підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2007 року [PERSON] набув права приватної власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 0,0102 га, в тому числі 5,3 кв. м. під приміщеннями, які перебувають в спільному користуванні з власником квартири [ADDRESS] . Згідно з рішення Луцької міської Ради №29/34 від 23.07.2008 року «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, та надання в оренду» [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, в томі числі 5,3 м під приміщеннями, які перебувають у спільному користуванні з квартирою [ADDRESS] , та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330133 від 17.10.2008 року. На підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2011 року [PERSON] набув права приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року, яке набрало законної сили 07.06.2017 року, у справі №161/4887/14-ц визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330133 від 17.10.2008 року щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с. 14-15). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. При цьому, 4 вересня 2018 року між [PERSON] (дарувальник, після смерті [INFO] якого спадкоємцем є [PERSON] ) та [PERSON] (обдарований) було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0102 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] (а.с. 83-84). Водночас, у договорі дарування вказано, що земельна ділянка належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2011 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330133 від 17.10.2008 року. Позивач вважає недійсним договір дарування, як такий, що укладений з порушенням ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними(ч.1 ст.369 ЦК України). На підставі положень ст.120 ЗК України, ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом з доданих до справи матеріалів встановлено, що [PERSON] , а в подальшому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з порушенням прав співвласників будинку (квартир) оформили за собою право власності на всю земельну ділянку, яка перебуває у спільному користуванні власників квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . Крім того, відсутні дані, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] чи [PERSON] , оформляючи право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку\~та господарських\~будівель та\~споруд, отримували дозвіл від співвласника земельної ділянки, тобто від позивача.\~ Таким чином, в судових засіданнях не здобуто доказів, які б свідчили про правомірне укладення договору дарування земельної ділянки №936 від 04.09.2018р., протилежного суду не доведено, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved