Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

17 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням відсотків за договором позики у розмірі 481 185 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 27.01.2016 року у них з відповідачем виникла домовленість про те, що позивач передає відповідачеві грошові кошти в сумі 10000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути вказану суму через три місяці, а саме до 27.04.2017 року. На підтвердження свої намірів позивач передав відповідачеві обумовлену грошову суму 10000 доларів США, а відповідач [PERSON] власноручно написав та передав позивачу розписку, у якій, за їх попередньою домовленістю, зазначив суму коштів з урахуванням відсотків та термін їх повернення. Дані відсотки складають 500 доларів США, щомісячно, про що вказано у розписці. Зі спливом терміну повернення боргу позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів у вказаній сумі, однак у відповідь кожного разу отримував лише обіцянки, що гроші будуть повернуті пізніше, а згодом відповідач зовсім перестав відповідати на дзвінки, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 481 185грн., яка складається з наступного: сума основного боргу 10 000 доларів США, що на момент звернення складає 260 100 грн. та відсотки за користування позикою у розмірі (500*17 місяців) - 8 500 доларів США, що на момент звернення складає 221 085 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. 18 липня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. З метою забезпечення позову ухвалою суду від 18.07.2017 року було накладено арешт на житловий будинок№4 по провулку Ціолковського у м. Новомосковську, Дніпропетровської області, що належить [PERSON], на підставі договору дарування ВРД №649846 від 28.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], р.№5631. 17 жовтня 2017 року за клопотанням представника відповідача відповідною ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 18 грудня 2017 року до канцелярії Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява позивача про забезпечення позову, у звязку з чим судом було витребувано матеріали цивільної справи з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, та ухвалою суду від 19 грудня 2017 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 21 грудня 2017 року вжито заходів щодо забезпечення позовних вимог [PERSON], шляхом заборони Новомосковському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо реалізації арештованого майна відповідача, а саме будинку №4 по провулку Ціолковського, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, після чого справу було повторно направлено до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, для виконання ухвали суду від 17.10.2017 року. Однак, 02 березня 2018 року до канцелярії суду було повернуто матеріали даної справи без проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки станом на 09.02.2018 року заявлені в клопотанні судового експерта матеріали не надані та грошові кошти на розрахунковий рахунок інституту не надійшли. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. В подальшому, в судове засідання позивач не зявився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність та відсутність його представника, позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Суду надано оригінал розписки від 27 січня 2016 року, складеною [PERSON], у відповідності до якої останній отримав в позику у [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США строком на три місяці, після чого [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти в повному обсязі, на підтвердження чого передав [PERSON] документи на належний йому будинок, за адресою: м. Новомосковськ, провулок Ціолковського, 4, та зобовязався видати нотаріальну довіреність на право розпорядження цим будинком. Крім того, відповідач взяв на себе зобовязання щомісячно передавати позивачу 500(пятсот) доларів США, в якості відсотків за користування сумою боргу (а.с.48). Зазначена розписка, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобовязань за договором позики не виконав, у зазначений договором строк та до часу розгляду даної справи суму позики не повернув, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення основної суми позики у розмірі 10 000 доларів США підлягають задоволенню. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України, згідно із частиною першою якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за № 6-36цс-14, винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з самого договору (розписки), при його укладені сторонами було погоджено розмір і порядок сплати процентів від суми позики, а саме у розмірі 500 доларів США щомісячно, тому позовні вимоги в частині стягнення процентів також підлягають задоволенню У відповідності до ст. 625 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні, а також з урахуванням вимог ст. 524 ЦК України щодо валюти зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 488496,20 грн. Такий розрахунок боргу був здійснений судом, з урахуванням офіційного курсу валют, встановлених на момент прийняття рішення (26,4052*10000+264052*8500). Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 4811,85 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial