Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

19.02.2018 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] права користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття його з реєстраційного обліку та виселити. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач колишній її чоловік, їй на праві власності належить вказана квартира набута нею після розірвання шлюбу з відповідачем, відповідач зареєстрований та проживає у даній квартирі, добровільно виселитися відповідач не бажає, перешкоджає позивачеві вільно володіти та користуватись нею, спільне проживання сторін неможливе, тому вона змушена звернутись до суду. В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій одночасно зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачпро дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за допомогою SMS-повідомлення, шляхом направлення судових повісток про виклик у судові засідання засобами поштового зв`язку та публікації оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті Чуднівського районного суду Житомирської області, у встановлений судом строк відповідач відзив не надав, про причини не з`явлення до суду не повідомив. На підставі статей 211, 223, 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 24.06.2008, яке набрало законної сили 05.07.2008, шлюб між відповідачем та позивачем розірвано (а.с.5). Судом встановлено, що 25/100 частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 07.11.2008, посвідченого приватним нотаріусом Чуднівського районного нотаріального округу Журбей К.В., право власності на 25/100 частину будинку зареєстроване за [PERSON] Державним комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2009(а.с.6,7). Відповідно до довідки №358 від 06.02.2018, виданої виконавчим комітетом Чуднівської міської ради Житомирської області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою:[ADDRESS] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до Чуднівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Житомирській області з приводу психологічного та фізичного насильства вчинено відповідачем стосовно неї, відносно відповідача був складаний протокол за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, попереджено про недопущення вчинення насильства в сім`ї в майбутньому (а.с.9-11). Судом встановлено, що в провадженні Чуднівського районного суду Житомирської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017060320000204 від 08.05.2017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке закрите у зв`язку із примиренням потерпілої [PERSON] з обвинуваченим та відмовою від підтримання обвинувачення (а.с.13). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу УРСР (№ 5464-X від 30.06.1983 року) якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідач будучи зареєстрованим в спірній квартирі, чинить перешкоди позивачу у здійсненні її права володіти та користуватись своїм майном, робить співжиття сторін неможливим, тому його необхідно позбавити права користування житлом та виселити без надання іншого жилого приміщення. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, яке набрало законної сили, є достатньою підставою для зняття з реєстрації фізичної особи. Виходячи з наведеного вище, суд вважає позовні вимоги про позбавлення права користування житлом та виселення відповідача обґрунтованими та доведеними, позовну вимогу про зняття з реєстрації місця проживання відповідача безпідставною, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial