Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

18.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить усунути йому перешкоди у здійсненні права власності, а саме квартирою [ADDRESS], шляхом його вселення до зазначеної квартири, зобов'язання відповідача передати йому ключі від квартири. Третя особа - обслуговуючий кооператив «Бромщик». Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору міни від 06.05.1997 року він, [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються співвласниками зазначеної вище квартири. Рішенням Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 26.05.2010 року, яке набрало чинності 11.10.2010 року, йому усунено перешкоди у користування власністю, вселено до вищевказаної квартири, виділено у користування кімнату жилою площею 8,5 кв.м., поділені особові рахунки. Відповідач, яка зареєстрована та проживає у квартирі, перешкоджає йому у користуванні його власністю, оскільки не впускає до квартири, не видає ключі. Вимоги заявлені на підставі ст. ст.321, 386, 391 ЦК України. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] з'явились, позов підтримали, просили його задовольнити. Вказали, що обставини які стали підставою для звернення до суду з позовом, не стосуються обставин, які встановлені рішенням Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 26.05.2010 року. Виконавчий лист щодо примусового виконання рішення про його вселення у спірну квартиру, не виконувалось, оскільки він не звертався до виконавчої служби. У судове засідання відповідача [PERSON] з позовом не згодна, пояснила, що дійсно чинить перешкоди [PERSON] у праві власності, не бажає його впускати до квартири, та давати ключі від квартири, оскільки питання щодо його вселення до квартири вирішувався в 2010 році. Третя особа - ОК «Бромщик» в судове не з'явився, повідомлений про слухання справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Положеннями глави 29 ЦК України регламентовано спеціальні способи, спрямовані на захист права власності та інших речових прав, які, зокрема, не обмежуються наявним переліком. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Частиною 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач [PERSON], відповідач [PERSON], їх спільні діти [PERSON], [PERSON], на підставі договору міни від 06.05.1997 року, являються власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках по ? кожному (а.с. 23-24). Позивач та відповідач зареєстровані у вказаній квартирі. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 26.05.2010 року, яке набрало чинності 11.10.2010 року, вселено [PERSON] в жиле приміщення - квартиру [ADDRESS]. Визначено порядок користування квартирою, виділено у користування [PERSON] із закріпленням за ним житлової кімнати площею 8,5 кв.м.; [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено у користування та закріплено за ними жилі приміщення кімнати площею 18,0 кв.м. та 12,8 кв.м. Приміщення - кухня, туалет, ванна та коридор залишено у загальному користуванні. Зобов'язано ЖК «Бромщик№ укласти із [PERSON] і [PERSON], [PERSON], [PERSON] окремі договори по утриманню будинку та прибудинкової території. (а.с. 11-13) Згідно пояснень відповідача [PERSON], вона не бажає впускати свого колишнього чоловіка [PERSON] до спірної квартири, і давати йому ключі, враховуючи, що вона у квартирі зробила ремонт, у квартирі проживає її чоловік, у кімнаті яку виділено [PERSON] проживають їх онуки та діти, які приїздять у гості. Позивач [PERSON] не має на меті вселятись у квартирі, а бажає отримати гроші, оскільки дізнався, що в неї з'явились гроші. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що має місце перешкода у користуванні [PERSON] правом власністю, квартирою [ADDRESS], чим порушується право останнього, а тому суд вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту свого порушеного права шляхом його вселення до належної йому квартири та зобов'язання передати йому від квартири ключі обґрунтований та підлягає задоволенню. Свідок [PERSON] пояснив, що він являється чоловік [PERSON], вони разом прожитвають у спільній квартирі. У грудні 2013 року [PERSON], приходив до квартири. Він його не впустив. [PERSON] нікуди не виїзджав за період 2010-2013 р.р., постійно проживає по сусідству з ними, в іншому будинку. Проте оскільки позивач [PERSON] являється власником спірної квартири, і він має право вимагати вселення його в житлове приміщення, та вимагати зобов'язання відповідача передати йому ключі від квартири, враховуючи, що рішенням Красноперекопського міськрайонного суду від 26.05.2010 року виделено у його користування жилу кімнату розміром 8,5 кв.м. у спірній квартирі. Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про стягнення судових витрат. Враховуючи, що при подачі позову позивач сплатив тільки за одну вимогу у розмірі 229,40 грн., а з позовної заяви вбачається, що позов містить дві вимоги немайнового характеру (усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, та зобов'язання передати ключі), а згідно з п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, загальною сумою всіх вимог, і враховуючи, що позов задоволено повністю, тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь держави.

Outcome: approved