Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

17 грудня 2020 року [PERSON] , яка є представником [PERSON] , звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS] , а також земельних ділянок площею 0,10 та 0,540 га за цією ж адресою, визнання за позивачем права власності на Ѕ частку зазначеного майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність житловий будинок та земельні ділянки. Оскільки згоди щодо поділу вказаного майна вони не дійшли, позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, правом подати відзив не скористалася (а.с. 57). Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що з 22 червня 1973 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання набули у власність житловий будинок\~з господарськими\~спорудами та\~будівлями по\~ [ADDRESS] ,\~а також\~земельні ділянки\~площею 0,10\~та 0,540\~га за\~цією ж\~адресою за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та особисте селянське господарство. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму). Вирішуючи спір щодо вартості спірного майна, суд надає правову оцінку наданим сторонами доказам. Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач надав звіт про оцінку спірного майна, вартість якого визначено в розмірі 116 746 грн (а.с. 22-43). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав, надав суду докази на підтвердження ринкової вартості спірного майна, а той факт, що майно було набуто у шлюбі сторонами не заперечується, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved