Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

17 січня 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 517650 грн., а також понесені позивачем судові витрати у справі в сумі 3654 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 24 лютого 2012 року він уклав з відповідачем письмову угоду шляхом оформлення розписки, згідно якої позичив останньому грошові кошти в сумі 517650 грн., які він зобов'язався повернути не пізніше 20 грудня 2012 року. Строк повернення суми позики сплив майже рік тому, але в порушення вимог відповідач не повернув суму позики навіть частково. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, проте щоразу під різними приводами відкладав строк повернення позики, а на теперішній час навіть не відповідає на телефонні дзвінки. Позивач і представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, повідомили про неможливість прибуття до суду, просили розгляд справи проводити за їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач, що повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, суд визнає, що відповідач не з`явився без поважних причин, а тому вирішує справу за його відсутності зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. За таких обставин вирішує справу за відсутності сторін, зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 24 лютого 2012 року [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий 17 червня 1998 року, власноручно написав розписку про те, що він позичив у [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданого 02 грудня 1997 року, які зобов'язується повернути строком до 31 грудня 2012 року. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Цивільні обов'язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім є договір, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник відповідно до вимог ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд вважає, що між сторонами укладено односторонній договір в письмовій формі, визначений на їх розсуд, після досягнення згоди з усіх істотних умов договору щодо предмету та строків його виконання, тому повинен бути виконаний в повному обсязі. Із наданих доказів слідує, що відповідачем після закінчення строку дії договору позики сума боргу зовсім не сплачувалась, тобто позичена у позивача сума 517650 грн. залишилась не погашеною відповідно до умов договору, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Таким чином, суд вважає, що позов про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, а саме на суму 517650 грн., що залишились не погашеною відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням положень ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved