Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

18.05.2017 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визнання неукладеним договору оренди земельної ділянки до відповідача ФГ «Дамія» в особі [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Верхньодніпровського районного управління юстиції Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2017 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засідання на 06.06.2017 року. 06.06.2017 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 26.06.2017 року. 26.06.2017 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 22.08.2017 року. 22.08.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву для виклику свідків. Справу призначено до розгляду на 03.10.2017 року. 03.10.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву для виклику свідків. Справу призначено до розгляду на 21.11.2017 року. 21.11.2017 року розгляд справи відкладений за клопотанням сторін. Справу призначено до розгляду на 11.01.2018 року. 11.01.2018 року розгляд справи зупинений в зв'язку зі смертью позивача. 20.08.2018 року розгляд справи поновлений. Справу призначено до розгляду на 24.10.2018 року. 24.10.2018 року в засіданні оголошено перерву за клопотанням позивача. Справу призначено до розгляду на 15.11.2018 року. 15.11.2018 року ухвалою суду залучено до участі в розгляді справи правонаступника позивача. В судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку з закінченням робочого часу. Справу призначено до розгляду на 28.01.2019 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 28.01.2019 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно позовних вимог позивач просить: визнати неукладеним договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ФГ «Дамія» від 02 січня 2005 року без номеру, зареєстрований 10 квітня 2009 року у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 040911900370. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Верхньодніпровською райдержадміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження Голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 403-р від 05.12.2003 року [PERSON] є власником земельної ділянки (паю) площею 4.190 га., що знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. До неї поданий позов відповідачем про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків. По вказаній справі відповідачем вказано [PERSON]. Серед наданих документів міститься договір оренди земельної ділянки від 02.01.2005 року, укладений між СФГ «Дамія» та [PERSON] який був зареєстрований у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 040911900370. Крім цього разом з договором надійшов акту прийому-передачі земельної ділянки між ФГ «Дамія» та [PERSON] Ознайомившись за даним договором та актом прийому передачі земельної ділянки вбачається, що вони підписані не [PERSON] Позивачка є старою неграмотною людиною. У 2004 році, коли до неї звернулись представники відповідача та запропонували на де час взяти землю в користування за оплату, вона з цим погодилась. Згодом їй вручили спірний договір разом з актом прийому-передачі земельної ділянки. За усною домовленістю з представником орендаря [PERSON],. дозволила користуватись своєю земельною ділянкою. Але отримавши матеріали із суду нею було з'ясовано, що договір укладений в 2005 році на 10 років, а зареєстрований аж 10 квітня 2009 року, тобто через чотири роки. Та договір підписаний не власником земельної ділянки, що й стало підставою звернення до суду. Представник позивача, а в подальшому позивач [PERSON],. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в матеріалах справи, також пояснив, що в 2014 році він разом з іншим орендодавцем Батурою приїхав до фермерського господарства та попросили повернути їм земельні ділянки, так як вони мають господарство та бажають самостійно обробляти свої земельні ділянки. Відповідач погодився та повернув їм земельні ділянки. В 2014 та 2015 році він обробляв земельну ділянку і ніяких претензій ні в кого не виникало. Потім постало питання про оплату податку. Він звертався до сільської ради та говорив, що буде сплачувати податок замість відповідача, але відповідач звернувся із позовом до нього про повернення земельної ділянки. Після цього ознайомившись з укладеним договором земельної ділянки він побачив, що його підписала не мати. Крім того договір укладений в 2005 році. А зареєстрований, аж в 2009 році, чим відповідач збільшив строк користування належною його матері земельною ділянкою. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували. При цьому відповідач підтвердив пояснення позивача, з приводу того, що добровільно повернув йому земельну ділянку. Але через деякий після повернення позивачу земельної ділянки, представники податкової інспекції почали пред'являти до нього претензії та вимагати сплати податку за дані земельні ділянки. На його пояснення, що він дані землі не обробляє, так як повернув їй власникові, йому пояснили, що це незаконно і він все рівно повинен сплачувати податок, та обробляти земельні ділянку до закінчення строку договору оренди земельної ділянки. Проект спірного договору був підготовлений ФГ та наданий [PERSON],. для ознайомлення. Даний договір перебував у [PERSON], 5-ть днів. Після його представники під'їхали до домоволодіння [PERSON], яка повернула їм договір оренди земельної ділянки підписаний та будь-яких претензій не пред'являла. Тому він вважає, що договір був підписаний саме [PERSON] При самому підписанні договору він присутнім не був, але йому [PERSON], надала підписаний примірник договору оренди земельної ділянки. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник відділу з питань реєстрації прав на нерухоме майно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] була власником земельної ділянки на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Верхньодніпровською райдержадміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження Голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 403-р від 05.12.2003 року площею 4.190 га., що знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту на земельну ділянку. На даний час [PERSON], померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Зазначену вище земельну ділянку успадкував [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, та який виявив бажання в подальшому приймати участь у розгляді даної справи, як правонаступник позивача [PERSON], про що судом винесено ухвалу. Позивач [PERSON],. оскаржувала договір оренди земельної ділянки від 02.01.2005 року, укладений між СФГ «Дамія» та [PERSON], який був зареєстрований у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 040911900370, виходячи з того, що вона не підписувала даний договір та акт прийому передачі даної земельної ділянки. Позивач [PERSON]. який до цього був представником [PERSON], в обґрунтування позовних вимог також посилався на те, що договір оренди земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки до нього підписаний не позивачем [PERSON] За вимогами ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.13 Закону України «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З вищевикладеного судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникають із договору оренди земельної ділянки. Прохаючи визнати договір оренди земельної ділянки недійсним позивач посилається на те, що вона його не підписувала відповідно не мала волевиявлення на передачу земельної ділянки в оренду відповідачу. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ст. 203 ЦК України передбачені умови дійсності правочину, а саме Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей Ст. 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено з матеріалів справи договір оренди земельної ділянки б/н від 02.04.2005 року був укладений від імені [PERSON] з відповідачем ФГ «Дамія». На договорі є підпис орендодавця. Також судом встановлено, що з часу укладення договору і до 2014 року договір сторонами виконувався, про що свідчать надані відповідачем копії відомостей на виплату орендної плати. Відповідно у позивача було волевиявлення на передачу належної їй земельної ділянки в оренду та отримання прибутку від користування належною їй земельною ділянкою у вигляді орендної плати. В подальшому за усною домовленістю земельна ділянка позивача була повернена в користування позивача без оформлення належним чином розірвання договору земельної ділянки. В результаті чого в подальшому між сторонами виник спір та позивач почала наполягати на тому, що спірний договір не підписувала. Проте будь-яких доказів на підтвердження даного факту позивачем суду не надано. В судовому засідання за клопотанням представника позивача був допитаний свідок [PERSON], який в судовому засіданні пояснив що в 2014 році він разом з [PERSON], забрав земельну ділянку у відповідача посилаючись на те. що в відповідач не виконував умови укладеного договору земельної ділянки. Проте, факт що земельна ділянка на даний час не перебуває у користуванні відповідача, сторонами визнається та не заперечується. Тому даний факт суд вважає встановленим. Також свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснив, що він не був присутнім при підписанні договору оренди земельної ділянки [PERSON],. тому не знає чи даний договір підписаний [PERSON], чи ні. Представникові позивача в судовому засіданні було роз'яснено, що факт належності підпису його покійній матері може бути підтвердженим або спростованим висновком судової почеркознавчої експертизи, в тому числі і посмертної, так як для встановлення даної обставини необхідні спеціальні знання в галузі іншій ніж право. Але представник позивача відмовився від проведення судової почеркознавчої експертизи, про що підтвердив в судовому засіданні під звукозапис. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, доказів на підтвердження того, що спірний договір підписаний не [PERSON], позивачем суду не надано. За даних обставин підстав для визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним в зв'язку з його не підписанням орендодавцем судом не встановлено. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доводи позивача про те, що спірний договір був зареєстрований відповідачем лише через чотири роки після його укладення, чим безпідставно збільшено строк користування земельною ділянкою виходять за межі позовних вимог і не є підставою для визнання спірного договору оренди земельної ділянки не укладеним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору, та що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та не стягуються за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed