Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

18.01.2021 представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [INFO] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 23.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0862153401/Т/972142. 23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК» ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконав. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором №0862153401/Т/972142 від 23.09.2013 відповідач має заборгованість 14321 грн., що складається з 5200 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу, 1 грн. суми заборгованості за відсотками; 5070 грн. суми заборгованості за комісією, 4050 грн. - штрафи, пені. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, юридична адресо: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № [NUMBER] в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором №0862153401/Т/972142 від 23.09.2013 у розмірі 14321 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 2102 грн. (а.с. 1-3). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року по даній справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, з наданням строку для подачі відзиву на позовну заяву до 19 квітня 2021 року (а.с. 28). Клпія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками було направлено поштою і врцчено відповідачу [PERSON] 15.03.2021 року згідно повідомлення про вручення (а.с. 30) Представник позивача в в прохальній частині позовної заяви просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 3). Відповідач клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, відзиву не подавала. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що відповідно до договору №0862153401/Т/972142. 23.03.2018, укладеного між ПАТ «Актабанк» та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 5200 грн. (а.с.4,5). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування кредитом та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобов`язання та вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до укладеного договору відступлення прав вимоги №2 від 23.03.2018, ПАТ «Актабанк» відступив ТОВ «ФК «Європейській агенції з повернення боргів» право грошової вимоги по кредитному договору № 0862153401/Т/972142 від 23.09.2013, з 23.03.2018 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с.18-19). На виконання умов договору про відступлення права вимоги № 0862153401/Т/972142 від 23.09.2013 на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, від імені ПАТ «Актабанк», було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.15). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд визнає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд дослідивши відповідний розрахунок позивача вважає, що останній не може вважатись обґрунтованим з тих підстав, що не містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше), в кожному часовому проміжку наданого розрахунку зазначаються одні й ті самі розміри відсотків, комісії, штрафів з пенею, а відтак суд не може вважати заявлену до стягнення суму в частині цих платежів обґрунтованою (а.с.14). З поданого позивачем розрахунку не зрозуміло, коли та як саме було нараховано відповідачу заборгованість за процентами у сумі 1 грн., заборгованість за комісією в розмірі 5070 грн. та штрафи, пені в розмірі 4050 грн. при заборгованості за основним боргом в розмірі 5200 грн., оскільки наданий розрахунок крім іншого складено поза межами строку дії договору. Отже, відсутність обґрунтованого розрахунку, свідчить про не доведення позивачем розміру грошових вимог пред`явлених до відповідача в частині стягнення заборгованості за відсотками, за комісією та штрафів з пенею. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Обґрунтованою є лише вимога про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5200,00 грн., оскільки лише ця вимога є безсумнівною і підтвердженою належним доказом - заявою на видачу готівки з підписом від імені відповідача про отримання цих коштів (а.с. 10). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом в розмірі 5200,00 грн., у задоволенні решти позовних вимог на думку суду слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем.

Outcome: partial