overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], яким просила стягнути з нього аліменти на утримання двох малолітніх дітей, в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, з дати подачі позову до досягнення ними повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матір'ю та знаходиться на її утриманні, оскільки матеріальну допомогу на їх утримання відповідач в добровільному порядку не надає. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно Довідки виданої ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 16 від 13.04.2017 р. за вих. № 1229 малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю - [PERSON]. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають задоволенню частково, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18 квітня 2017 року, до досягнення [PERSON] повноліття, а потім на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття. Розмір аліментів визначений судом з урахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам дітей. Згідно ст. 141 ЦПК України віднести за рахунок держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 12 липня 2014 року Виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 21. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що сімейні відносини з відповідачем були припинені в січні 2017 року, через непорозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого виникали непорозуміння, сварки, чоловік допускав відносно неї недостойну поведінку, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, в разі розірвання шлюбу її прізвище змінити на дошлюбне. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні вимог, посилаючись на те, що бажає зберегти сімю, в той же час не заперечував того, що він та дружина не проживають спільно з січня 2017 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 липня 2014 року Виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 21, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Сторони мають від шлюбу дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з січня 2013 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим Судом надавався сторонам строк для примирення, але, позивач [PERSON] в судовому засідання зазначила. що примирення неможливе, вона наполягає на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що примирення між ним і дружиною не відбулося. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 17 лютого 1995 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей немає. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося. На теперішній час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач працює в Російській Федерації та шлюбні відносини підтримувати не бажають. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася, однак надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі, залишивши їй після розірвання шлюбу шлюбне прізвище\~«Єлфімова». На примирення не згодна. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав суду телеграму, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згоден та просить розглянути справу без його участі. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 лютого 1995 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Южноукраїнським міським відділом ЗАГС м. Южноукраїнськ Миколаївської області, за актовим записом №41, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а. с. № 3). Шлюбне життя подружжя не склалося. На теперішній час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як на погляд суду подальше спільне життя та збереження сімї є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно вищевказаної заяви позивача, вона виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «Єлфімова». Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді\~\~судового збору в розмірі 640 гривень, сплаченого останньою при зверненні до суду з даною позовною заявою (а. с. № 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~18 квітня 2017 року в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON], який за життя склав заповіт щодо усієї спадщини і призначив своїм спадкоємцем [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Бурдиї,17 в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов визнає і просить суд справу розглядати у її відсутності. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: \~ \~ \~ \~18 квітня 2017 року в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON]; \~ \~ \~ \~Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало йому на праві власності; \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений ним 15 травня 2007 року і посвідчений секретарем Стінківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповів позивачці; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] від своєї частки в спадковому майні відмовилася на користь позивачки [PERSON] \~ \~ \~ \~Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

18 квітня 2017 року заявник звернувся до суду з зазначеною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у свідоцтві про народження його прізвище зазначено на російській мові як «[PERSON]». Мати заявника-[PERSON], та батько-[PERSON] мали прізвище «[PERSON]». В паспорті та інших документах прізвище заявника вказано як «[PERSON]». 10.01.2004 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Однак у свідоцтві про шлюб його прізвище було зазначено як «[PERSON]», а не «[PERSON]». При отриманні свідоцтва про шлюб заявник не придав значення щодо розбіжностей у прізвищі, але на теперішній час ця розбіжність заважає йому розірвати шлюб. Заявник у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 256, 259 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючого документа особі, прізвище якої, що зазначено в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, судом встановлено, що заявник в паспорті, в свідоцтві про народження та в картці платника податків записаний як [PERSON]. У свідоцтві про шлюб, виданого 12.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку його прізвище зазначено «[PERSON]». Із-за розбіжностей в прізвище заявник не може розірвати шлюб з [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у свідоцтві про шлюб було помилково зазначено прізвище [PERSON] як «[PERSON]», а тому заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

18 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.04.2017р. о 11 год. 13 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.04.2017р. о 11 год. 13 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, тривожна, підозріла, злобна. Іспитує слухові галюцинації. Висловлює маячні ідеї відносини, впливу на адресу оточуючих. Без критики. [PERSON] було поставлено попередній діагноз психотичний шизофреноподібний розлад внаслідок вживання алкоголю. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

18 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.04.2017р. о 20 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.04.2017р. о 20 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Сухойван лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривалий час зловживала алкоголем. Злобна, роздратована, дисфорична. Іспитує зримі галюцинації. Емоційно лабільна. Не критична до свого стану. [PERSON] було поставлено попередній діагноз епілепсія з генералізованими судорожними припадками на фоні хронічної алкогольної інтоксикації. Синдром відміни з галюцинаціями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

18 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.04.2017р. о 02 год. 10 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.04.2017р. о 02 год. 10 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Тумакова лікарні КЗ „Новомосковської ЦРЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований в календарному часі. Зовнішньо напружений. Суєтний. Легко озлоблюється. Відповідає не завжди по суті. Нецензурно лається. Критика грубо порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз галлюциноз органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

18 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.04.2017р. о 15 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.04.2017р. о 15 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора розгублена. Інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром відміни з вираженим делірієм. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

18 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Дніпропетровський р-н, м. Підгороднє, вул. Жовтнева, 116/А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.04.2017р. о 17 год. 53 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.04.2017р. о 17 год. 53 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора чує «голоси», які віддають накази, не спить. Тривожна, розмовляє сама із собою. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved