Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

19.05.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування вимог зазначила, що у неї з відповідачем є донька [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо і добровільно не надає допомоги на їх утримання. Посилаючись на викладене, вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки з усіх видів його доходів (по 1/4 на кожну дитину), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 19.05.2016 року до досягнення повноліття донькою [PERSON], тобто до [INFO], та сином [PERSON], тобто до [INFO]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а саме 15.06.2016 року, 30.06.2016 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 17, 20), в зв'язку з чим відповідно до ст. 224 ЦПК України судом застосовано заочний розгляд справи. Заслухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, але фактично їх шлюбні відносини припинились з червня 2014 року. В свідоцтвах про народження доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], зазначено, що їх батьком є відповідач по справі [PERSON] Позивачка в судовому засіданні пояснила, що діти знаходяться на її утриманні, відповідач проживає окремо і добровільно не надає допомоги на їх утримання. Ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України суд при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкаю не надано відповідних доказів в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів його доходів (по 1/4 на кожну дитину), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Тому суд визнає доцільним визначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття старшою дитиною, а потім 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття молодшою дитиною, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: partial