Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

18.12.2019 року Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить: 1) позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 889,50 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на рахунок дитини, який буде відкрито на його ім`я в Державному ощадному банку України. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на обліку служби у справах дітей Балаклійської РДА перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина позбавлена батьківського піклування. Мати дитини [PERSON] відмовилась забрати новонароджену дитину із закладу охорони здоров`я, відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. З 16.08.2019 року по даний час дитина перебуває у КНП «Обласний будинок дитини №2» м.Харкова. За час перебування дитини у закладі мати дитини жодного разу її не відвідували, не цікавилася станом здоров`я та розвитком. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 08.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому підстав, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у судовому засіданні, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленої про судове засідання відповідачки у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 02 липня 2019 року № 00023277136, виданий Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7). Розпорядженням першого заступника голови Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 24.07.2019 № 125 [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.8). Матір малолітнього - [PERSON] , відмовилась забрати новонароджену дитину з закладу охорони здоров`я, про що комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» було складено відповідний акт від 25 квітня 2019 року (а.с.9, 10). За інформацією КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 2» м. Харкова від 22.11.2019р., з 16 серпня 2019 по теперішній час малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває у закладі, за весь час перебування [PERSON] хлопчика не відвідувала, не цікавилася станом його здоров`я та розвитком, не зверталась, не телефонувала до закладу, не брала участі в утриманні та вихованні сина (а.с.11). Як встановлено судом, відповідач із заявою про передання їй сина для подальшого виховання та проживання до Балаклійської районної державної адміністрації не зверталася. Згідно з характеристикою від 07 листопада 2019 № 539, наданою Вербівською сільською радою Балаклійського району Харківської області, [PERSON] , яка зареєстрована з 15 червня 2013 року на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області по [ADDRESS] , фактично за вищевказаною адресою з моменту реєстрації не проживає, місце її перебування сільській раді невідоме (а.с.13). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16 січня 2017 року (справа № 610/3996/16-ц, провадження № 2/610/53/2017) [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до своєї дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.16-17). Згідно з висновком Балаклійської РДА Харківської області від 13.12.2019 року, визнано доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків: не забрала дитину із закладу охорони здоров`я, без поважних причин не проявляє понад 6 місяців щодо дитини батьківського піклування, не бере участі у вихованні, утриманні та розвитку сина, не піклується про його здоров`я, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, фізичного та морального розвитку (а.с.18-19). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 СК України закріплено право дитини на належне батьківське виховання. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько, мати не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дано роз`яснення про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не створює дитині належних умов для проживання, виховання та розвитку, не забезпечує повноцінним харчуванням та доглядом, не піклується про її внутрішній світ та підготовку до самостійного життя, з дитиною не спілкується. Прийшовши до переконання про те, що відповідач тривалий час не приділяє уваги участі у вихованні дитини, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується із сином, не дивлячись на вжиті судом заходи про виклик відповідача у судове засідання, не з`явилася, відзиву та заперечень не надала. Суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини. Окрім цього, відповідач не позбавлена права, у разі зміни ставлення до своїх обов`язків, щодо виховання дитини, зміни способу життя звернутися до суду з позовом про поновлення в батьківських правах. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зі змісту ст.183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даних про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 889,50грн., починаючи з 18.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1921,00 гривні. На підставі ст.ст. 7, 150, 152, 155, 161, 164, 166, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved