Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

18.11.2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про поділ домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою, вселення та усунення перешкод у користуванні. Свої позовні вимоги вона обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить ? частина домоволодіння, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курська, буд.20. Відповідач є власником іншої ? частини вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька. З квітня 2014 року відносини між ними погіршилися у звязку з чим відповідач став чинити перешкоди у користуванні належній їй частині домоволодіння. Ще за життя померлого [PERSON] склався певний порядок користування домоволодінням. Кімнати будинку розділено в натурі на дві квартири, однак їх площа суттєво різниця між собою і відповідач користується значно більшим житлом, ніж йому повинно належати за законом, однак не дає користуватися позивачу квартирою меншої площі, оскільки вважає, що вона не має права на ? частину будинку взагалі. Позивач будучи співвласникам домоволодіння не може належним чином мешкати у своєму будинку, користуватися і розпоряджатися ним. Так вона намагалася вселитися в будинок №20 по вул. Курській, але відповідачем було замінено замок на хвіртці і заборонено вселятися. Позивач просила суд ухвалити рішення яким вселити її у домоволодіння, зобовязати відповідача та його сімю не чинити їй перешкод у користуванні власністю, поділити домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курська, буд. 20 та визначити порядок користування земельною ділянкою за цією ж адресою в натурі між власниками домоволодіння: позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], стягнути з позивача на користь відповідача за вбиральню, душ та різницю в ідеальних частках 9145,00 тис, стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та не заперечували проти поділу домоволодіння в натурі та вселення в нього позивача, однак були не згодні з варіантом розподілу, запропонованим позивачем. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений наладженим чином. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що спірне домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську знаходиться на земельній ділянці, що була надана в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], відповідно до Договору від 10.02.1972 року (а.с. 15-16). 06.04.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.04.2013 року (а.с. 14). Спадкоємцями [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], які прийняли спадщину після його смерті. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.2014 року, позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON]М кожному належить по ? частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курська, 20, та розташований на земельній ділянці площею 928 кв.м. (а.с. 102-105). Відповідно до копії технічного паспорту, домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку «А-1» з прибудовою «А1-1», прибудовою «а-1», ганком «а» та ганком «а1», загальною площею 132,4 кв.м., житлової площі 13,2 кв.м, допоміжної площі 119,2 кв.м.; літної кухні «Б», площею 8,4 кв.м.; сараїв «Г», «Е», «И»; сараю (тимчасовий) «Д»; вбиральні «Ж»; душу «З»; споруд №1-3, І - ворота, огорожа, вимощення, хвіртка (а.с. 132-136). Як вбачається з актів від 11.11.2014 року та 14.11.2014 року, позивач намагалася вселитися в буд. №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську, однак їй це не вдалося, оскільки відповідач [PERSON] замінив замки на хвіртці (а.с.17-20). Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення закріплені й у статтях 319 та 321 Цивільного кодексу України. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки існують перешкоди позивачу щодо користування належним їй нерухомим майном, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині вселення позивача в належну їй власність. Згідно ч.1\~ст.364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №284/285/286-15 від 18.06.2015 року ринкова вартість домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курська, 20, з округленням складає 7862600 грн. Розподіл зазначеного домоволодіння по існуючому на теперішній час порядку користування не є можливим. Експертом запропоновано 3 варіанти поділу домоволодіння між сторонами відповідно до їх часток у праві власності. Варіанти поділу земельної ділянки для визначення користування між співвласниками не експертом не розглядались, оскільки земельна ділянка не перебуває у власності, не встановлені межі земельної ділянки та не закріплені межовими знаками (а.с.145-174). Визначаючи варіант поділу домоволодіння згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд вважає за необхідне зупинитися на варіанті поділу домоволодіння №3, оскільки саме проти такого варіанту не заперечували обидві сторони по справі. Відповідно до зазначеного вище варіанту розподілу експертом запропоновано виділити першому співвласнику квартиру №1 в житловому будинку «А-1», загальною площею 52,7 м.кв., яка складається з приміщень: 1-2 площею 15,0 м.кв., 1-3 площею 5,3 м.кв., 1-6 площею 19,2 м.кв., 1-5 площею 5,7 м.кв., 2-4 площею 7,5 м.кв.; прибудови «а-1»; ганка «а»; сараю «Д»; погрібу під «Д»; сараю «Е»; літньої кухні «Б»; сараю «Г»; ? частки воріт №1; ? частки хвіртки №2; ? частки огорожі №4; ? частки мостіння «І», загальною вартістю 396335,грн..; а другому співвласнику виділити квартиру №2 в житловому будинку «А-1», яка складається з приміщення 2-3 площею 23,5 м.кв.; прибудови «А1-1»; ганку «а1»; вбиральні «Ж»; душу «З»; сараю «И»; ? частки воріт №1; ? частки хвіртки №2; ? частки огорожі №4; ? частки мостіння «І», загальною вартістю 389925 грн. Вартість квартири №2 на 3205 грн. менше ідеальної частки (а.с. 145-174). Враховуючи викладені обставини суд вважає за потрібне поділити в натурі спірне домоволодіння між співвласниками у частках максимально наближених до ідеальних, виділивши позивачу [PERSON] квартиру №1 з господарськими будівлями, а відповідачу [PERSON] квартиру №2 з господарськими будівлями, відповідно до варіанту розподілу №3 за висновком судової будівельно-технічної експертизи №284/285/286-5 від 18.06.2015 року, та стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію в різниці часток в сумі 3205 грн., які внесені позивачем не депозитний рахунок суду. У звязку з викладеним суд вважає за необхідне покласти на сторін обовязок за власний кошт зробити в будинку переобладнання для поділу його відповідно до визначеного судом варіанту розподілу. Що стосується вимог позивача про виділ їй додатково ще й вбиральні «Ж» та душу «З», за які вона згодна була сплатити відповідачу їх вартість, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки зазначена вимога позивача не ґрунтується на Законі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач та його представник посилались на те, що запропоновані експертом варіанти поділу домоволодіння між співвласниками є нерівноцінними, оскільки експертом не враховано той факт, що квартира №2 за варіантом поділу №3, не придатна до проживання, оскільки є недобудованою. Суд критично ставиться до зазначених посилань відповідача та його представника оскільки допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що визначення часток у домоволодінні нею проводилося виходячи не з площі приміщень, а з вартості кожної будівлі та приміщення у спірному домоволодінні. При визначенні вартості кожного приміщення нею було враховано його стан, ступень готовності, а також наявність оздоблення та інженерних комунікацій. Таким чином твердження відповідача про те, що запропонована йому частка домоволодіння значно дешевше від іншої частки, не знайшли свого підтвердження підчас судового розгляду справи. Позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курська, 20, задоволенню не підлягає, оскільки порядок користування зазначеною земельною ділянкою підчас проведення експертизи визначити не надалось можливим. Також у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витати по справі, які складаються з витрат на сплату судового збору та витрат на проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial