Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

17 березня 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Віділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 20 березня 2006 року по 29 грудня 2014 року, працюючи з повним робочим днем у шахті. 29 грудня 2014 року він був звільнений з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоровя. Позивач зазначає, що під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 20 січня 2016 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - вугільний пил, важкість праці, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 194,4Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР 45Вт), маса підйомного вантажу сягала 40 кг при ПДР 30кг, запиленість повітря робочої зони сягала 196,8мг/куб.м при ПДР 2мг/куб.м. Також позивач вказує, що йому було встановлено медичний основний діагноз: «Хронічний бронхіт 2 ст. в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-2 (один-два) ст. - захворювання професійне, встановлене вперше J44.8. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше М-54.1.7». Позивач зазначає, що згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 09 лютого 2016 року, йому було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, а також 3 групу інвалідності безстроково. Також, позивач вказує, що у зв'язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач йому повинен відшкодувати моральну шкоду. Спричинена йому моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку з професійним захворюванням він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха, почуття недостачі повітря, болі в грудній клітці, в попереку, ногах та руках, не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікуватися і відновлювати здоров'я практично не має, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, усі турботи по будинку лягли на його близьких. Все це разом має вплив на його життя та стосунки із близькими, в нього з'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоров'я, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50 000\~\~гривень,\~\~яку\~\~просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову заперечила у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник заінтересованої особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, позивач [PERSON] з 20 березня 2006 року по 29 грудня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у звязку із невідповідність працівника виконуваній роботі за станом здоровя. (а.с. 6-10). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 20 січня 2016 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці. Причина професійного захворювання: потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 194,4Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР 45Вт), маса підйомного вантажу сягала 40 кг при ПДР 30 кг, запиленість повітря робочої зони сягала 196,8мг/куб.м при ПДР 2мг/куб.м. (а.с. 12-13). Через вказані пошкодження здоровя позивачу встановлено діагноз: «Хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-11 (один-два) ст. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом». Позивачу було встановлено професійне захворювання вперше. Згідно\~ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, \~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Однак, відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відтак, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що позивачу, згідно довідки МСЕК від 09 лютого 2016 року було встановлено втрату професійної працездатності 65 % по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та 3 групу інвалідності з 09 лютого 2016 року безстроково. З огляду на вищенаведене, позивач 17 березня 2016 року звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності в звязку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, що позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів інші підприємства, на яких він працював до поступлення на роботу до відповідача, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням часу роботи на підприємстві відповідача, а саме за період з 20 березня 2006 року по 29 грудня 2014 року, та часу коли вперше позивач звернувся до медичної установи з даним захворюванням. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 65%, інвалідність встановлена безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 32 500 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Згідно\~ст. 268 ЦК України\~позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України,\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень. \~

Outcome: partial