overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

18 лютого 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Браїлівській селищній раді Жмеринського району Вінницької області за актовим записом № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2003 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спору про місце проживання дитини та про поділ спільного майна на час звернення з позовом до суду між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2015 року, сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведуть. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, із-за чого між ними виникали часті непорозуміння. За твердженням позивача відповідач має іншу сім`ю. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, просила суд розглядати справу без неї, клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу не направляла. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без нього, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить підготовче засідання за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у підготовчому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

18 лютого 2005 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON] , [INFO] Позивачка посилаючись на те, що вона з відповідачем спільно більше не проживає, сімейні відносини не підтримують. Майнового та спору про виховання дітей між сторонами не має. Позивачка в ході судового засідання підтримала позов. Відповідач з позовом погоджується. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В зв'яжу з тим , що відповідач позов визнав, суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст.. 206 ЦПК України, під час підготовчого засідання. З позову та матеріалів справи видно, що з листопада 2017 року сторони спільне проживання припинили, строк на примирення сторони брати не бажають. З позову який надійшов до суду спору про розподіл майна та виховання дітей не має . При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім′я розпалася остаточно, зберегти її не можливо. Спору щодо поділу майна та виховання дітей між сторонами не має. В ході судового розгляду було з'ясовано, що малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою [PERSON], а тому суд вважає можливим залишити малолітніх дітей на виховання позивачки. 14 грудня 2017 року позивачка при поданні позову не сплатила судовий збір з урахуванням того, що малолітні діти знаходяться на вихованні у позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

18 лютого 2011 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 06 вересня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 36393,85 грн., тіло кредиту 7989,52 грн, нараховано відсотків за користування кредитом 6108,67 грн, нараховано пені 20086,43 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1709,23 грн., всього загальна сума забогованості склала 36393,85 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2011 року в розмірі 36393,85 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 18 лютого 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 13000,00 грн. у вигляді встановленного кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 06 вересня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 36393,85 грн., тіло кредиту 7989,52 грн, нараховано відсотків за користування кредитом 6108,67 грн, нараховано пені 20086,43 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1709,23 грн., всього загальна сума забогованості склала 36393,85 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

18 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 23 грудня 1967 року у Виконавчому комітеті Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 61. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач зазначає, що він і відповідачка з 1973 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, він втратив до дружини почуття любові та поваги, кожен з них давно живе своїм життям, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце, дату і час розгляд справи належним чином повідомлена, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 23 грудня 1967 року у Виконавчому комітеті Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 61, що підтверджується відповідним свідоцтвом, сторони не мають неповнолітніх дітей.. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час, з 1973 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття довіри та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

18 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 грудня 1995 року Соболівською сільською радою Теплицького району Вінницької області. Від шлюбу мають двох дітей, дочок [PERSON] та [PERSON], які на даний час проживають з відповідачем. Шлюбні відносини між ними припинені в 2012 року, через відсутність порозуміння та поваги між ними. На даний час він проживає з іншою жінкою з якою має намір укласти шлюб. На примирення не погоджується. Позивач [PERSON] в письмовій заяві до суду, просить заявлені позовні вимоги задовольнити, розірвати шлюб між ними. Так як перебуває за межами області, просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду вдруге не з'явилась, своєчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає можливим розглянути справу по суті та винести заочне рішення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 1995 року. Від шлюбу мають двох дітей, дочок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з відповідачем. В 2012 року сім'я розпалась. Позивач на даний час проживає з іншою жінкою. Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони тривалий час проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

18 лютого 2013 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява в якої позивачка вказала, що 08 жовтня 2012 року була постановлена Декларація про готовність об»єкта до експлуатації зареєстрована за № ОД 18212184187 в Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області, щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та видана на ім'я [PERSON], позивачка вважає, що дана декларація є не законною. В зв'язку з чим, просить суд визнати недійсною та скасувати Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 08 жовтня 2012 року зареєстровану за № ОД 18212184187. Позивачка в судовому засіданні свою позовну заяву підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі, але в подальшому до суду не з'явилася. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву позивачки та просив задовольнити її в повному обсязі. Відповідачка та її представник проти позову позивачки заперечували, але в подальшому до суду не з'явилися. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим відмовити в задоволенні вищевказаної позовної заяви. Так судом встановлено, що 08 жовтня 2012 року Державною установою Інспекцією ДАБК в Одеській області була прийнята Декларація про готовність об»єкта до експлуатації за № ОД 18212184187, щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та видана на ім'я [PERSON]. Позивачка просить визнати недійсною та скасування Декларації про готовність об'єкта до експлуатації з урахуванням повноважень Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області та відповідно до інформації, яка міститься у вищевказаній декларації суд вважає, що Декларація є документом, який відображає технічну інформацію, щодо об'єктів нерухомого майна та відомості про заявника. З урахуванням даної інформації та відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України суд приходить до висновку, що визнання недійсною вищевказаної декларації не підлягає судовому захисту, в межах позовних вимог з якими звернулася позивачка, а тому суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~18\~лютого 2013\~року між\~позивачем та\~відповідачем [PERSON]\~був укладений\~договір №\~б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 29387,81 грн., заборгованність за кредитом 1939,81 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 25572,39 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1375,61 грн., всього загальна сума заборгованості склала 29387,81 гривень. Тому, представник позивача просить розглянути справу та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2013 року в розмірі 29387,81 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, про причину неявки не повідомив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на підставі ст.1054 ЦК України між позивачем та відповідачем [PERSON] 18 лютого 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 29387,81 грн., заборгованність за кредитом 1939,81 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 25572,39 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1375,61 грн., всього загальна сума заборгованості склала 29387,81 гривень. Задоволення позову, згідно ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

18 лютого 2013 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 квітня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 16975,82 грн., заборгованність за кредитом 1753,42 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11237,84 грн, заборгованність за пенею та комісією 2700,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 784,56 грн., всього загальна сума забогованості склала 16975,82 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2013 року в розмірі 16975,82 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 18 лютого 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 квітня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 16975,82 грн., заборгованність за кредитом 1753,42 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11237,84 грн, заборгованність за пенею та комісією 2700,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 784,56 грн., всього загальна сума заборгованості склала 16975,82 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

18 лютого 2014 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій просила поновити її порушене право, як співвласника квартири [ADDRESS], вільно користуватися, володіти і розпоряджатися цією квартирою шляхом примусового вселення у жиле приміщення, яке належить їй на праві загальної сумісної власності. Зобов»язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні жилим приміщенням у вказаній квартирі, надати їй ключі від дверей квартири, у тому числі вхідних. Стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду в сумі 20000 гр. і судові витрати у зв»язку з подачею позовної заяви. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона разом із відповідачами: матір»ю [PERSON], батьком [PERSON], сестрою [PERSON] після приватизації являється власницею спірної квартири [ADDRESS]. Вони зареєстровані і постійно проживають у квартирі. У листопаді 2011 р. її відносини із рідними настільки погіршилися, що вона вимушена була переїхати в іншу квартиру. У спірній квартирі залишилися її особисті речі, закордонний паспорт, диплом, книги. У березні 2013 р. відповідачі перестали її пускати у квартиру. У квітні 2013 р. вони поміняли вхідні замки, повністю позбавивши її можливості користуватися і володіти належними їй квартирою і особистими речами. З цього часу відповідачі її у квартиру не впускають, чим порушують її права власника. У зв»язку з порушенням її прав відповідачі спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює на суму 20000 гр.. У судове засіданні позивачка, її представник [PERSON], відповідач [PERSON], його представник [PERSON], яка також являється і представником [PERSON], з»явилися. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, але до суду не з»явилися, у зв»язку з чим суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

18 лютого 2014 р. до суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 24.11.2007 р. позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у Песочинській селищній раді Харківського району Харківської області. Cпільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних характерів, поглядів на життя, через що між сторонами постійно відбувалися суперечки та сварки. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. 9). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнає та просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 10). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 року, який зареєстрували у Песочинській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 91. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Однак сторони сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують з 22.12.2013 р., в наслідок чого ставлення один до одного склалося, як між сторонніми особами. За таких обставин примирення сторін та поновлення подружніх стосунків, відновлення сім'ї, яка фактично розпалася, є неможливим. І подальше формальне збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved