Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

17 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову посилається на те, що 01.06.2013 року уклав шлюб з відповідачкою. Від подружніх стосунків мають доньку [PERSON],[INFO]. Сім'я розпалась, оскільки відповідачка порушила подружню вірність. Позивач з відповідачкою проживають окремо вже декілька місяців, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини не підтримуються. За таких обставин, відновлення шлюбних відносин позивач вважає неможливим, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. В позовній заяві позивач просить суд розглядати справу за його відсутності. Судові витрати позивач залишає за собою. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна. Витрати по справі просить стягнути з позивача. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачка надала суду письмову заяву в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі отже, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому провадженні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 01 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 97. Сторони припинили подружні відносини спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, оскільки учасники справи мають різні погляди на життя, між ними втрачена довіра і взаєморозуміння. Збереження сім'ї є неможливим. Сторони не проживають разом вже декілька місяців, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини не підтримують. За таких обставин позивач вважає, що відновлення шлюбних відносин є неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає залишити своє шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved