Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

19.03.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Володимирівської сільської ради, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,8 умовних кадастрових гектарів з земель колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с.Володимирівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118009 , виданого 20.09.1996 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року №513/96 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Згідно наявної у Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСГП «Правда» на імя позивача [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118009 , виданий 20.09.1996 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року №513/96 та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9 на земельну частку (пай) розміром 3,8 умовних кадастрових гектарів з земель колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с.Володимирівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. У 2019 році позивач звернулась до Володимирівської сільської ради з заявою щодо надання дозволу на розробку технічної документації по відведенню земельної ділянки, але під час замовлення в землевпорядній організації розробки проекту землеустрою було встановлено, що оригінал зазначеного сертифікату позивач втратила. 13.06.2019 року [PERSON] було подано оголошення до газети «Советское Преднестровье» випуск № 23 про втрату оригіналу вищевказаного сертифікату про право на земельну частку (пай). Через втрату правовстановлюючого документу (сертифікату) позивач позбавлена можливості оформити своє право на земельну частку (пай), в зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай). Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2020 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ч.3 ст.221 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позивач в судове засідання не зявилась, але скористалась своїм правом відповідно до ч.3 ст.221 ЦПК України та надала на адресу суду заяву про розгляд у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просила задовольнити. Представник Володимирівської сільської ради в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Представник Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази з точки зору їх належності та допустимості, суд встановив. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач [PERSON] посилається на те, що згідно наявної у Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСГП «Правда» на імя позивача [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118009 , виданий 20.09.1996 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року №513/96 та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9 на земельну частку (пай) розміром 3,8 умовних кадастрових гектарів з земель колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с.Володимирівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується довідкою Управління агропромислового розвитку Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05.06.2019 року №201/04 (а.с.4). У 2019 році позивач [PERSON] вирішила реалізувати своє право на землю та звернулась до Володимирівської сільської ради з заявою щодо надання дозволу на розробку технічної документації по відведенню земельної ділянки, але виявилось, що оригінал вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений (а.с.5). 13.06.2019 року позивачем [PERSON] було подано оголошення до газети «Советское Преднестровье» випуск №23 про втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118009 , виданий 20.09.1996 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 12.09.1996 року №513/96 та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9 на земельну частку (пай) розміром 3,8 умовних кадастрових гектарів з земель колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с.Володимирівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області (а.с.8). Заявлена у судовому порядку вимога позивача направлена на захист її права, з посиланням на ст.392 ЦК України, шляхом визнання за нею право на земельну частку (пай). Суд, перевіряючи доводи позивача про застосування до правовідносин сторін норму закону ст.392 ЦК України, виходить з наступного. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення позивача до суду, відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Пункт 6, статті 118 ЗК передбачає, що заявник бажаючий отримати безоплатно земельну ділянку звертається до відповідного органу місцевого самоврядування (чи органу державної влади) із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Орган місцевого самоврядування повинен розглянути це клопотання на сесії та винести рішення або про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу. Як вже було встановлено судом, позивач [PERSON] вирішила реалізувати своє право на землю та звернулась до Володимирівської сільської ради з письмовою заявою щодо надання дозволу на розробку технічної документації по відведенню земельної ділянки (а.с.5). Між тим в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови позивачу [PERSON] з боку відповідачів по справі у відведенні їй земельної ділянки на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевказане та виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, судом не встановлено та позивачем [PERSON] не доведено належними доказами, що її право щодо відведення земельної ділянки на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) оспорюється або не визнається відповідачами по справі та що саме через втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) позивачу було відмовлено у відведення земельної ділянки на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Крім того, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» районні державні адміністрації в межах своїх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв). Згідно ст.9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Так, відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 передбачено, що при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно: а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до п.2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними; б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно до ст.4 Закону України від 14 лютого 1992 року N 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; в) з`ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд звертає увагу, що довідка Управління агропромислового розвитку Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05.06.2019 року №201/04 (а.с.4) про реєстрацію на імя [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0118009 , який зареєстрований в Книзі від 20.09.1996 року, розмір земельної частки (пай) в умовних кадастрових гектарах становить 3,8 є не належним доказом, оскільки з вказаної довідки суд достовірно не можливо встановити та індетифікувати вказану у довідці особу з позивачем [PERSON] (не зазначено дата, місяць, рік народження, ідентифікаційний номер та місце реєстрації). Позивачем [PERSON] в порушення приписів статей 77-78 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вона була членом КСГП «Правда», відсутній список пайовиків із зазначенням прізвища позивача про розпаювання, з якого вбачалося б під яким номером позивачу виділено земельну частку (пай), не надано Державного акту на право колективної власності на землю, списку членів КСГП «Правда», що додався до державного акту на право колективної власності на землю, що мали право на отримання паю, в тому числі із зазначенням прізвища позивача та підтверджень розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових одиницях 3,8 га., на яку просить визнати право позивач та що на даний час вказана земельна частка (пай) не зареєстрована за іншою особою на праві власності.

Outcome: dismissed