Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

18 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] у м. Санкт-Петербург Російської Федерації померла її рідна тітка по лінії матері [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № [NUMBER] , площею 4,44 га, розташована на території Сергіївської сільської ради, посвідчена державним актом серії [NUMBER] . З метою прийняття спадщини звернулася до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на землю. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті тітки, [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,44 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради, посвідчену державним актом серії [NUMBER] , виданим на ім`я [PERSON] . Ухвалою від 19 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 37-38). Ухвалою від 15 листопада 2018 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] . Одночасно судом було прийнято рішення про надання компетентному органу Російської Федерації судового доручення на виконання наступних дій: вручення співвідповідачу [PERSON] копій матеріалів даної цивільної справи, повідомлення про дату проведення підготовчого засідання, допиту останньої з приводу заявлених позовних вимог, отримання доказів, а саме: інформації про те, з ким була зареєстрована і проживала на день смерті спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Санкт-Петербург Російської Федерації, хто здійснив її поховання та розпорядився майном, а також копію спадкової справи після смерті останньої. У зв`язку з наданням судового доручення провадження у справі було зупинено (а. с. 60-62). Ухвалою від 30 квітня 2019 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, [PERSON] , третя особа Білопільська районна державна нотаріальна контора ГТУЮ у Сумській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Справу призначено до підготовчого засідання (а. с. 93). Ухвалою від 31 травня 2019 року підготовче засідання у справі закрите. Справу призначено до розгляду по суті (а. с. 98-99). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Представник відповідача Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з`явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 106). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце його проведення повідомлена належним чином, у тому числі через компетентний орган Російської Федерації. Згідно з протоколом судового засідання Сестрорецького районного суду м. Санкт-Петербург від 19 березня 2019 року та нотаріально посвідченою заявою остання позов [PERSON] визнала повністю (а. с. 88, 90-91, 107-108). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився. Державний нотаріус Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 104). Заслухавши позивача, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а. с. 9-11). [INFO] у м. Санкт-Петербург Російської Федерації померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС адміністрації Курортного району м. Санкт-Петербург 11 жовтня 2004 року (а. с. 23). З актового запису про смерть №765 від 11 жовтня 2004 року вбачається, що про смерть [PERSON] повідомила донька останньої [PERSON] (а. с. 85). Згідно з довідкою Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, [PERSON] , 1920 року народження, постійно проживала в с. Сергіївка до 07 жовтня 1999 року, потім була знята з реєстрації та вибула з території Сергіївської сільської ради. Заповіт від імені померлої не посвідчувався (а. с. 29). За інформацією Відділу вселення та реєстрації обліку м. Санкт- [PERSON] [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] (а. с. 86). Рішенням Білопільського районного суду від 19 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 31 жовтня 2017 року, встановлено юридичний факт того, що померла [PERSON] (в україномовному написанні [PERSON] ) була рідною тіткою позивача по лінії матері (а. с. 21-22). 17 травня 1999 року на підставі рішення VІ сесії 23 скликання Сергіївської сільської ради від 28 квітня 1999 року на ім`я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] , зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за №240, яким посвідчено право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,44 га ріллі в межах згідно з планом, розташовану на території Сергіївської сільської ради (а. с. 27). Рішенням Білопільського районного суду від 19 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 31 жовтня 2017 року, встановлено юридичний факт того, що вищевказаний державний акт належав померлій [INFO] у м. Санкт-Петербург Російської Федерації [PERSON] (в україномовному написанні [PERSON] ) (а. с. 21-22). Із матеріалів справи також вбачається, що рішенням Білопільського районного суду від 27 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 27 січня 2018 року, [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Санкт-Петербург Російської Федерації, тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили (а. с. 52-54). У подальшому за заявою позивача приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О. І. заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, який відповідно до матеріалів справи був втрачений (а. с. 30-31). За інформацією нотаріальних органів Російської Федерації спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а. с. 87). Відповідно до ст. 71. Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом Держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно з ст. 38 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, ратифікованої Законом України №240/94-ВР від 14 квітня 1995 року, право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно. Зі змісту ст. 45 вказаної Конвенції випливає, що право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкоємець мав останнє постійне місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Таким чином, оскільки земельна ділянка, яке ввійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] , розташована на території України, право власності на неї підлягає державній реєстрації, спірні правовідносини регулюються нормами національного законодавства. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їх матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1266 ЦК України). Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). З п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом фактичні обставини, зокрема те, що відповідач у справі [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, спадкоємцем першої черги за законом, постійно проживала та була зареєстрована разом з останньою на час відкриття спадщини та в установлений законом строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, а тому на підставі ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, разом з тим позивач [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] лише на підставі ч. 3 ст. 1266 ЦК України, тобто за правом представлення, оскільки рідна сестра спадкодавця, [PERSON] , яка є матір`ю позивача та мала б право на спадкування за законом в другу чергу, померла раніше, суд приходить до висновку, що відповідно до положень ст. 1258 ЦК України відповідач [PERSON] має переважне перед позивачем [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , а відтак, позов останньої є безпідставним та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed