Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

19.03.2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позов до відповідача, відповідно до якого просить стягнути аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. на двох синів щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем, перебувала у шлюбі та останній є батьком їхніх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та не бере участі у їх вихованні. Оскільки між ними на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання малолітніх синів та проживає окремо, а відтак, вважає, що стягнення аліментів саме у такому розмірі відповідатиме інтересам дітей та сприятиме якнайкращому їх соціальному забезпеченню. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 27.04.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання (а.с.36). Позивач у судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно з якою просять задовольнити позовні вимоги, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с.42). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає, що наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2011 року, виданого Теофіпільською сільською радою Козівського району Тернопільської області, [INFO] народився [PERSON] , в графі батьки вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.29). Як видно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2010 року, виданого Теофіпільською сільською радою Козівського району Тернопільської області, [INFO] народився [PERSON] , в графі батьки вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Встановлено, що діти перебувають на утриманні матері, жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні дітей відповідачем не надано. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Враховуючи те, що діти - [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні позивача, відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 19.03.2020 р. та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, яких утримує позивач, матеріальне становище відповідача, який має мінливий місячний дохід, встановлений законом рівень прожиткового мінімуму та рівність прав та обов`язків сторін щодо дітей, та приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача на утримання малолітніх дітей слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн. кожному до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved