Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

17 березня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованої споруди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0961 га, кадастровий номер 1210100000:349:0022 за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28.11.2012 року №1570 та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №830906 від 29.12.2005 року. Згідно інформаційної довідки №194873566 від 26.12.2019 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельними ділянками площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:09:349:0035 за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Відповідачем проводяться роботи з реконструкції свого будинку. При цьому, добудована частина будинку розширена до межі суміжної ділянки позивача, знаходиться занадто близько до стіни житлового будинку позивача та затуляє його від світла, дощові води з даху добудови відповідача у великій кількості попадають під фундамент житлового будинку позивача тим самим руйнуючи його, на стінах з`явилась пліснява. За зверненням позивача, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою [ADDRESS] . Листом управління повідомлено, що власником об`єкта за вищевказаною адресою виконуються будівельні роботи з реконструкції житлового будинку без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п.1 ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Було складено відповідні матеріали для притягнення до адміністративної відповідальності згідно з чинним законодавством. Згідно технічного висновку експерта [PERSON] від 17.12.2019 про відповідність будівельним нормам і правилам під час реконструкції житлового будинку [ADDRESS] відносно житлового будинку [ADDRESS] : 1) Нормальні умови експлуатації житлового будинку [ADDRESS] порушені: розділ «Садибна забудова» п.6.1.40 «При розташуванні житлових будинків та громадських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках»; ДБН В 2.2-15-2019 п.10.18 «Зміна габаритів житлового будинку в результаті реконструкції не повинна погіршувати нормативні інсоляції, природного освітлення, вібро- та звукоізоляції розташованих поруч будинках». 2) Найбільша відстань між житловим будинком [ADDRESS] з гаражем та житловим будинком [ADDRESS] з гаражем - від 2,0 до 2,34 м. Порушення ДБН Б. 2.2 - 12.2019 розділ 15 «Протипожежні вимоги», таблиця 15.2 «Протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами». Відстань між житловим будинком [ADDRESS] з гаражем та житловим будинком [ADDRESS] з гаражем, які відносяться до ІІІ ступеню вогнестійкості повинна бути - 8,0 м. 3) Відсутність інсоляції через малу відстань між житловими будинками та висоту будинку [ADDRESS] . Порушення ДБН Б 2.2-12:2019 розділ «Садибна забудова» п.6.1.41 «При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». Житловий будинок [ADDRESS] з гаражем має організований водостік з покрівлі. Відстань між покрівлями житлових будинків [ADDRESS] з гаражем та [ADDRESS] з гаражем - від 0,4 м до 0,7 м. Таким чином, проведена відповідачем реконструкція його житлового будинку є самочинним будівництвом, що завдає шкоди та несе потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивача та членів його сім`ї. Відповідач добровільно відмовляється проводити перебудову з метою приведення будівництва у відповідність до будівельних і санітарних норм. Просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] шляхом знесення відповідачем житлового будинку з добудованим гаражем, розташованого у житловій забудові [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:09:349:0035 з лівого боку житлового будинку [ADDRESS] на відстані від 2 до 2,34 м. 08.04.2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 16.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів порушення правил щодо тривалості інсоляції в будинку і зокрема в житлових кімнатах. Позивач при будівництві свого будинку не дотримався існуючих на той час норм БДН, чим сам допустив погіршення, як інсоляції так і природної вентиляції та ускладнив для себе догляд за своїм будинком шляхом обмеження доступу до його конструктивних елементів та створив перешкоди у їх підтриманні в належному стані. У випадку, коли відповідач не вчиняв дій, які спричиняють позивачеві перешкоди у володінні та користуванні майном, заявлення вимоги про захист права власності шляхом усунення відповідних перешкод свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 07.07.2020 року від представника позивача надійшла заява в порядку положень ч.3 ст.49 ЦПК України про зміну предмета позову відповідно до якої останній просив суд, ухвалити рішення, яким усунути позивачеві перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] шляхом знесення відповідачем житлового будинку з добудованим гаражем, розташованого у житловій забудові [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:09:349:0035 з лівого боку житлового будинку [ADDRESS] на відстані від 2 до 2,34 м; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] , номер запису про право власності 29907936, вчинену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45110159 від 18.01.2019 року, державного нотаріуса Хорішко О.М. Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори; скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, складену [PERSON] та зареєстровану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, серія та номер ДП 141201390043 від 18.05.2020 року. 07.07.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що згідно ч.ч.1, 5, 14 ст.24 ЗУ «Про планування і забудову територій», що діяв на час прийняття зазначеного рішення виконавчого комітету та виконання будівництва позивачем в 2010 році, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ч.15 цієї норми закону, у разі якщо фізична або юридична особа не розпочала будівельні роботи протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об`єкта містобудування, цей дозвіл втрачає чинність, поновлення дозволу відбувається в такому ж порядку як і його надання. Крім того, фактично побудований об`єкт згідно технічного паспорту не відповідає затвердженому індивідуальному проекту, який наданий відповідачем суду разом з рішенням виконавчого комітету про надання дозволу на будівництво. 07.07.2020 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява відповідно до якої він зазначив, що [PERSON] є власником суміжної ділянки № [NUMBER] . Конструкція ухильної покрівлі домоволодіння [ADDRESS] виходить за межу земельної ділянки на відстань близько 0,150м., та не відповідає діючим нормативним вимогам щодо планування та забудови територій і таким чином, відповідач при будівництві свого будинку не дотримався існуючих норм ДБН. Просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] шляхом знесення самовільно побудованих споруд: прибудова (літ.А-1-1), прибудова (літ.а-1-1), гараж (літ.И), до житлового будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] 24.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, відповідно до якого останній зазначив, що технічний висновок експерта Лисенко А.О. не є належним доказом по справі також позивач замовчує той факт, що саме житловий будинок [ADDRESS] розташований занадто близько до межі, внаслідок чого відстань між будинками менше ніж передбачено нормами ДБН. Під істотними порушеннями будівельних норм і правил з огляду на положення чинного законодавства, необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю і здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Щодо заявленої вимоги стосовно скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Такого правового висновку дійшов ВС у складі колегії суддів КГС в постанові від 12.06.2019 року по справі №916/1986/18. Таким чином, [PERSON] та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог. 10.08.2020 надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представник [PERSON] зазначив, що висновки позивача стосовно незаконного будівництва без отримання додаткового дозволу є власним довільним тлумаченням позивача законодавства. Спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Т.ч. з моменту смерті спадкодавця до відповідача перейшли усі права на земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] . Також звернув увагу на те, що захист права власності способом, передбаченим ст.391 ЦК України, можливий лише за умови доведеності факту його порушення. Крім того, відповідачем по справі дотримано необхідну відстань від стіни реконструйованого житлового будинку [ADDRESS] до межі із земельною ділянкою позивача, як за нормами ДБН 360-92, так і за нормами ДБН Б 2.2-12:2019. Очевидність порушення прав позивача, на яку вказується в усіх заявах по суті справи є не підтвердженим твердженням. Відсутні будь-які докази того, що існує причинно-слідчий зв`язок між діями відповідача та можливим порушенням прав позивача. 02.10.2020 року від представника позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якої зазначено, що на відміну від позивача, нерухоме майно належне відповідачу будувалося та введено в експлуатацію на відповідних правових підставах, відповідно до чинного на той час законодавства. 07.10.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив на заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої вона зазначила, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом не вказано, що до складу спадкового майна, на яке видано свідоцтво, входять також права забудовника. Інших доказів переходу до відповідача прав забудовника останній не надав. Відповідно, зазначена обставина не підтверджена належними доказами. Крім того, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів. В період з 26.10.2009 року по 13.04.2011 року дійсно не вимагався дозвіл на виконання робіт з будівництва приватних житлових будинків садибного типу. Однак відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що виконання ним будівельних робіт, зокрема щодо спорудження прибудови з гаражем, проводилося саме у вказаний період часу. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 15 жовтня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. 17.06.2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. 14.07.2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставі обставин викладених у позовній заяві, в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити з підстав їх необґрунтованості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримала та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні як первісних, так і зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Частиною першою статті 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно із частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0961 га, кадастровий номер 1210100000:349:0022 за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28.11.2012 року №1570 та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 830906 від 29.12.2005 року (а.с.6-18). Власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельними ділянками площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:09:349:0035 за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 194873566 від 26.12.2019 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.19-20). Реєстрація права власності за [PERSON] на об`єкти нерухомого майна у домоволодінні за адресою [ADDRESS] , відбулось на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 28.11.2012 року (а.с.6,7). Технічний паспорт на садибний житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений станом на 20.01.2012 року (а.с.13-18). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2019 року, підставою виникнення права власності [PERSON] (номер запису про право власності 34431682 від 28.11.2009 року) є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2-3236, виданий 18.11.2009 року Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 20.10.2006 року №798 було надано дозвіл на будівництво житлової прибудови з гаражем та внутрішнє переобладнання у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.145). 27.01.2020 року відповідачем [PERSON] в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було отримано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію будинку. 18.05.2020 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с. 152-154). Технічний паспорт на садибний житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений станом на 08.05.2020 року (а.с.157-162). Позивач посилається на ті обставини, що внаслідок проведення незаконної забудови відповідачем, завдано суттєвої шкоди сусідньому будинку позивача та здоров`ю його мешканців. Так, останні скаржаться на погіршення самопочуття, ускладнене дихання та ознаки захворювання легенів, які вони пов`язують з величезними проявами плісняви, що з`явились у їх будинку внаслідок погіршення освітлення та вентиляції стін після незаконної забудови на земельній ділянці відповідача. Що стосується інсоляції, то низька інсоляція негативно впливає на зір, ріст, обмін речовин. Недостатність сонячних променів є потужним стресоуворюючим фактором. Нестача світла, яка виникла внаслідок порушення відповідачем умов будівництва, призводить до депресивного стану мешканців. Порушення протипожежних вимог несе в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивача та членів його сім`ї. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що конфлікт між сторонами розпочався після того, як відповідач побудував великий дах над своїм будинком, це перекрило все світло, а також він побудував гараж майже на межі. У спадок вступив в 2009 році, будуватись почав в 2013 році. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4410/4411-20 від 06.05.2021 року: 1. Фактична відстань між будинками дорівнює 2,13-2,37 м, але відповідно до вимог будівельного паспорту: мінімальна відстань від об`єкта до існуючих будинків повинна дорівнювати 6,0 м, що є порушенням протипожежних відстаней між будинками п.15.2 ДБН Б.2.2-12:2019. Об`ємно - планувальне розміщення приміщень в цілому збігається з планом забудови: виключенням є відсутність на час дослідження сходів на мансардний поверх та наявність перегородки з дверним отвором в прим.6. 2.Порушено протипожежні відстані між будинками. Визначення відповідності проектної документації державним будівельним нормам та іншим нормативно-правовим актам у галузі будівництва не відноситься до компетенції судового експерта, враховуючи наявні вихідні дані (відсутні в повному обсязі документи) та чинні на час дослідження Критерії, визначені Мінрегіонбудом, щодо проведення експертиз проектів. 3.Технічна можливість проведення перебудови реконструйованого житлового будинку відповідача для усунення порушень п.15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 відсутня. 4.Технічна можливість демонтажу без пошкодження конструкцій частини реконструйованого житлового будинку відповідача для усунення визначених в ході експертизи порушень (п.15.2 ДБН Б.2.2-12:2019) відсутня. 5.Ступінь будівельної готовності житлового будинку з добудованим гаражем, розташованого у житловій забудові [ADDRESS] рахуємо 100%. 6.Будівництво до 27.01.2020 р. (повідомлення про початок виконання будівельних робіт) відповідачем здійснювалось без дозвільних документів, про що свідчать припис, протокол та постанова про адміністративне правопорушення державного архітектурно-будівельного контролю, що є порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 7.Фактично визначити орієнтовний період часу виконання будівництва не можливо. 8. Висота житлового будинку [ADDRESS] дорівнює - 6,2 м відповідно до технічної документації ( 3,5 м, прибудова літ А1 та 2,7 м - мансарда). 10. Вимоги будівельних норм в частині дотримання мінімальної протипожежної відстані від житлового будинку [ADDRESS] до житлового будинку [ADDRESS] не дотримано. Збільшення відстаней без втручання у несучі конструкції не можливо. 11.Нормативний рівень інсоляції в житлових кімнатах житлового будинку, які належать позивачу та розташовані за адресою: [ADDRESS] на час дослідження не порушено. Орієнтація земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] відносно сторін світу, забудови сусідніх ділянок та домоволодіння [ADDRESS] в цілому дозволяє припустити, що нормативний рівень інсоляції земельної ділянки не порушено забудовою домоволодіння. [ADDRESS] .Порушення нормативного рівня інсоляції в житловому будинку та на земельній ділянці, які належать позивачу та розташовані за адресою: [ADDRESS] не встановлені. У зв`язку з цим, проведення перебудови житлового будинку, що належить відповідачу та розташований за адресою: [ADDRESS] проводити не потрібно. 13.Відстань між стіною житлового будинку [ADDRESS] та фактичною межею дорівнює 1,0-1,2 м, але відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку (труби) відсутня, що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019. 14.Проектна документація на реконструкцію житлового будинку позивача в матеріалах справи відсутня. 15.Нормативний рівень інсоляції в житлових кімнатах житлового будинку та прибудинкової території, які належать відповідачу та розташовані за адресою: [ADDRESS] на час дослідження не порушено (т.2 а.с. 90-92). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог суд виходить з наступного. Знесення самочинного об`єкту нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень. Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року №466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. За змістом ст.376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва співвласник може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами ст.ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст.3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тому суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №6-180цс14 від 19 листопада 2014 року). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-1726 зазначено, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)». Відповідно до висновку експертизи, будівництво відповідачем до 27.01.2020 року здійснювалось без дозвільних документів, про що свідчать припис, протокол та постанова про адміністративне правопорушення державного архітектурно-будівельного контролю. Фактично визначити орієнтовний період часу виконання будівництва відповідачем не можливо. Відстань між стіною житлового будинку [ADDRESS] та фактичною межею дорівнює 1,0/1,2 м, але відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку (труби) відсутня, що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019. Технічна можливість проведення перебудов житлових будинків, як позивача так і відповідача відсутня. Так, суд критично ставиться до посилань, що містяться в технічному висновку щодо істотного порушення будівельних норм і правил виходячи з наступного. Так, відповідач посилається на ті обставини що будівництво на підставі рішення-дозволу ним було завершено в 2010 році, а право власності зареєстровано в 2018 році, тобто до 01.10.2019 року. Зазначені обставини щодо періоду будівництва збігаються з наданими в судовому засіданні показами свідка. Так, ДБН В 2.2-15-2019 Планування та забудова територій, на які міститься посилання в Технічному висновку, набрали чинності 1.10.2019 року, тоді, як дозвіл на реконструкцію житлового будинку [ADDRESS] було отримано у 2006 року, будівництво було закінчено у 2010 році. Таким чином, нові вимоги не можуть змінювати стан вже зведеної побудови, так як за загальним правилом, закон не має зворотної дії. Таким чином висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом порушення [PERSON] прав позивача щодо користування будинком та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] . Що стосується вимог позивача щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ДМР 18.05.2020 року було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за адресою [ADDRESS] , подану відповідачем [PERSON] , і таким чином, зазначені правовідносини стосуються безпосередньо Управління державного архітектурно-будівельного контролю ДМР та відповідача, права позивача в зазначених правовідносинах не можуть бути порушенні самим по собі фактом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 12 червня 2019 року по справі № 916/1986/18. Крім того, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема ст.39-1, встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом. При цьому недостовірні дані мають відповідати одній із таких умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта. Наявність інших недостовірних даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації. Вищезазначена правова позиція викладена у Постанова Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №640/10134/19. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного. Так, позивач посилається на обставини порушення протипожежних відстаней між будинками, та норм інсоляції, що було спричинено діями відповідача [PERSON] .. Відповідно до висновку експерта фактична відстань між будинками дорівнює 2,13/2,37 м, але відповідно до вимог будівельного паспорту: мінімальна відстань від об`єкта до існуючих будинків повинна дорівнювати 6,0 м, що є порушенням протипожежних відстаней між будинками п.15.2 ДБН Б2.2-12:2019. Так, ДБН В 2.2-15-2019 Планування та забудова територій, на які міститься посилання в Технічному висновку, набрали чинності 1.10.2019 року, тоді, як право власності на будинок було зареєстровано за [PERSON] в 2012 році, а тому нові вимоги не можуть змінювати стан вже зведеної побудови, так як за загальним правилом, закон не має зворотної дії. Що стосується рівня інсоляції, відповідно до п.15 висновку експерта нормативний рівень інсоляції в житлових кімнатах житлового будинку та прибудинкової території, які належать відповідачу та розташовані за адресою: [ADDRESS] на час дослідження не порушено. Враховуючи вищенаведене, суд при ходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] , шляхом знесення самовільно побудованих споруд через порушення діючих протипожежних норм та рівня інсоляції що належать [PERSON] є такими, що не містять під собою належного правового обґрунтування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається к на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Розглядаючи зазначену справу, суд забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Факт порушення права, згідно з приписами ЦПК України має довести особа, яка звертається з позовом. Для з`ясування цих фактів суд має визначити суб`єктний склад спірних правовідносин, тобто встановити коло осіб, які є власниками або користувачами суміжних земельних ділянок чи співвласниками або співкористувачами земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво та наявність чи відсутність їх обґрунтованих заперечень щодо самочинного будівництва, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі №6-180цс14, та у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-137цс14. Розглядаючи позови про знесення самочинно збудованого майна відповідно до вимог ст.391 ЦК України та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суд, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинен з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб, а в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови. Отже, єдиною підставою для знесення самочинно побудованих будівель є доведеність факту порушення прав позивача самочинною забудовою. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Враховуючи вищенаведене та аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність та взаємозв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задовленні як первісних так і зустрічних позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed