Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

17 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою з такими вимогами: стягнути на її користь з [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 50 000,00 грн.; стягнути на її користь з [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 29 365,00 грн.; стягнути на її користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається не те, що 12.05.2015 між нею та [PERSON] був укладений договір-розписка, за умовами якого останній зобов'язувався в строк встановлений в цьому договорі, здійснити заміри, розробити проект, погодити технічні умови, замовити виготовлення деталей на сертифікованому підприємстві, доставити і встановити на території «Замовника» кухню (4 блока) згідно ескізу. Строк виготовлення заказу до 04.08.2015. Загальна вартість робіт за договором складає 93 000, 00 грн. Позивач здійснив передплату за договором у сумі 50 000,00 грн. В позовній заяві посилається на те, що у подальшому [PERSON] повідомив позивача про неможливість виготовлення замовлення за договором у погоджений сторонами строк та необхідність сплати додаткових коштів в сумі 20 000,00 грн. для виконання замовлення у зв'язку із зростанням його вартості, які Позивач сплатити відмовився. Водночас Позивач погодився збільшити суму передплати (авансу) та сторони узгодили, що додаткові кошти для виконання замовлення за договором отримає [PERSON] Так, 17.08.2015 позивач та [PERSON] уклали додаток до договору-розписки та узгодили новий строк виконання замовлення з виготовлення кухні - протягом 30 робочих днів, тобто до 29.09.2015 та погодили вартість виготовлення замовлення в сумі 29 365, 00 грн., яку було сплачено позивачем [PERSON] У погоджений строк замовлення не було передане позивачу. На вимогу позивача про повернення сплачених за невиконане замовлення коштів [PERSON] відповів відмовою. Позивач звернувся до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] За результатами досудового розслідування кримінальне провадження №12015100070008217 за кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України (шахрайство) було закрито за відсутністю в діянні [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення. У постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що питання підлягає вирішення у цивільно-правовому порядку. Посилаючись на те, що загалом на виконання договору позивачкою передано відповідачам 79 365,00 грн., проте роботи не були виконані у повному обсязі, грошові кошти їй не були повернуті, тобто відповідачі утримують грошові кошти безпідставно, позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь кошти у розмірі 79 365,00 грн., солідарно стягнути з відповідачів на свою користь компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 30000,00 грн., а також судові витрати. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, про дату, місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, у судове засідання не з'явилися без повідомлення причин. Клопотань та заяв під час судового розгляду учасниками справи не подавалося. У судовому засіданні 08.11.2018 у зв'язку із неявкою без повідомлення причин всіх відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, ненадання відповідачами відзиву на позовну заяву судом було поставлено питання про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, яке було підтримано представником позивача [PERSON] у зв'язку із чим суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір-розписка від 12.05.2015, за умовами якого останній зобов'язувався в строк 60 робочих днів здійснити заміри, розробити проект, погодити технічні умови, замовити виготовлення деталей на сертифікованому підприємстві, доставити і встановити на території «Замовника» кухню (4 блока) згідно ескізу. Сторони погодили загальну вартість робіт за договором у сумі 93 000,00 грн. (а.с 9) Відповідно до умов договору-розписки від 12.05.2015 [PERSON] передано [PERSON] аванс в сумі 50 000, 00 грн. у момент його підписання. 17.08.2015 між позивачкою та [PERSON] укладене доповнення до договору-розписки по виготовленню кухні (4 блока згідно з доданого ескізу) з фасадами з масиву ясеня з покраскою (а.с 10). Сторони визначити в цьому доповненні кошторис по виготовленню фасадів в загальній сумі 29 365, 84 грн. Строк виготовлення замовлення - 30 робочих днів. Відповідно до умов укладеного доповнення до договору-розписки позивач передав [PERSON] аванс в сумі 15 000,00 грн. Кінцева сума оплати, яку мала здійснити позивачка, за цим доповненням становила 14 365, 00 грн. 10 вересня 2015 року [PERSON] отримав від позивачки доплату (кінцеву оплату) у сумі 14 365, 00 грн., що підтверджується вчиненим записом на укладеному доповненні до договору-розписки який скріплений його підписом (а.с. 10). Крім того, отримання [PERSON] коштів від позивача в сумі 29 365, 84 грн. на виконання ним зобов'язань за укладеним 17.08.2015 доповненням до договору-розписки по виготовленню кухні (4 блока згідно з доданого ескізу) підтверджується виданою ним 22.10.2015 розпискою (а.с 11). За змістом розписки, зазначену суму в розмірі 29 365, 84 грн. [PERSON] зобов'язувався повернути позивачу не пізніше 14-00 27.10.2015. Враховуючи природу та характер спірних правовідносин, які випливають із зазначених угод, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачами виникли відносини підряду, які врегульовуються главою 61 Цивільного кодексу України, оскільки за завданням позивача відповідачі зобов'язувалися виготовити та встановити позивачу кухню, яка складалася з окремих елементів перелік та специфікація яких визначалася умовами укладених між ними правочинами (а.с 9, 10), а позивач зобов'язувався прийняти та оплати зазначене замовлення. Буд-яких доказів, які б підтверджували виконання відповідачами в строк встановлений договором-розпискою від 12.05.2015 (а.с 9) та доповненням до договору-розписки по виготовленню кухні (а.с 10) обов'язку з виготовлення та передачі позивачу замовлення (кухні) суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.1 ст. 837 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 837 ЦК України до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Укладеними між позивачем та відповідачами правочинами (а.с 9, 10) передбачалася попередня оплата (аванс), яка була сплачено позивачем [PERSON] у сумі 50 000, 00 та [PERSON] у сумі 29 365, 84 грн. відповідно. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання в строк, встановлений договором. У строк визначений укладеними угодами (а.с 9,10) відповідачі свої зобов'язання з виготовлення та передачі кухні позивачу не виконали, а тому позивач, як кредитор вимагав повернення сплаченої їм суми авансу, оскільки прийняття виконання від боржників втратило для неї інтерес. У зв'язку із неповерненням відповідачами грошових коштів, сплачених в якості авансу відповідно до укладених угод (а.с 9,10), позивач звернулася до Подільського РУ ГУ МВС в м. Києві про вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення. 19.02.2016 слідчим слідчого відділу Подільського УП ГУ НП в м. Києві лейтенантом поліції Барановим А.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12015100070008217 (а.с 17) у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України (шахрайство). У даному випадку слідчий прийшов до висновку про відсутність суб'єктивної сторони злочину та необхідності вирішення зазначеного питання в цивільно-правовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Приписами ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1). Відповідно до ч.2 ст. 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Так, відповідно до ч.2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. У зв'язку із простроченням виконання замовлення з виготовлення кухні [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору-розписки від 12.05.2015 (а.с. 9) та доповнення до договору-розписки по виготовленню кухні (а.с. 10) останнє втратило інтерес для позивача та він реалізовуючи надане ст. 849 ЦК України право відмовився від цих договорів, що має наслідком припинення зобов'язань за цими правочинами. Припинення зобов'язань відповідно до ст. 653 ЦК України має наслідком право кредитора вимагати від боржників повернення грошових коштів, отриманих для виконання завдання. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] розміру сплаченого авансу в сумі 50 000,00 грн. та з [PERSON] в сумі 29 365, 84 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У конкретній справі суд не застосовує як підставу для повернення коштів позивачу ст.1212 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки стаття 1212 ЦК України не застосовується, коли правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов'язального, зокрема договірного, права. Стосовно розгляду вимоги про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначає про те, що у зв'язку з понесеними витратами на кухонний гарнітур, якого так і не отримала, вона пережила значний нервовий стрес, страждала безсонням, вимушена була витрачати чимало часу на підготовку та подачу заяв до правоохоронних органів, неодноразово приходила для дачі пояснень, її звичайний спосіб життя змінився у гіршу сторону, тому вважає, що їй заподіяно моральну шкоду яку оцінює в розмірі 30000 грн. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи в сукупності подані позивачем докази, суд вважає, що позивачем не доведено належними засобами доказування заподіяння йому моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивачки по 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial