Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

19 вересня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2014 року у розмірі 116740,37 грн., станом на 06.06.2018, яка складається з наступного: 12280 грн. заборгованість за кредитом, 104460,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період 28-012014 - 31.08.2017; судові витрати в сумі 1762 грн. в обґрунтування позову вказав, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву від 28.01.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку» які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів банку» додаються до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п.2.1.1.5.7. Договору. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією. Відповідно положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, банк пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Тобто умови та правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч.2 ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони правочину. Визнанням угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів. Сторонами визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно п. 1.1.1.16 Договору. Таким чином позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти передбачені договором, а саме п.2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними котами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. 509,526,1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення просторочених зобов'язань відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів банку» на час порушення зобов'язання та може змінюватися. Відповідно ч.1,ч.2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку судовий штраф у розмірі 500 грн. Відповідно п.2.1.1.3.3. договору відповідач доручив банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань відповідач станом на 06.06.2018 року має заборгованість - 116740,37 грн., яка складається з наступного: 12280 грн. заборгованість за кредитом та 104460,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.01.2014 по 31.08.2017. Відповідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно п. 1.1.7.12 договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.42. договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявності у клієнта на момент закриття останнього рахунка непогашеної заборгованості, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Викладені в позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами : розрахунком заборгованості, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів банку», витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг», копією документу, що посвідчує особу відповідача. 1 жовтня 2018 року судом відкрито провадження у справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження і справу призначено до розгляду за загальним правилом позовного провадження. 26 жовтня 2018 року, за відсутності сторін, проведено підготовче судове засідання і справу призначено до розгляду. 30 листопада 2018 року відповідач надав суду заперечення в яких вказав, що позивач не обґрунтував свого позову. Зважаючи на вказану позивачем суму заборгованості за кредитом 12280 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 104460,37 грн. у незрозумілому розмірі річних на суму залишку заборгованості за кредитом, вважає розрахунок процентів проведений невірно. Договором від 28.01.2014 року не погоджувалася процентна ставка, з позову незрозуміло який розмір процентної ставки нарахував позивач. Він не визнає та вважає невірним розрахунок позивача заборгованості за кредитним договором, який сам по собі не породжує юридичного факту, а тому не може бути допустимим доказом у справі. Крім цього, розрахунок не оформлений належним чином, підписаний невідомою особою, яка не має відповідних повноважень. У 2014 році він повністю розрахувався з банком, з 2014 року будь-які операції по картці не проводилися, строк дії картки до липня 2017 року, а відповідно сплив строк позовної давності. Позивач не надав суду доказів основних обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі - строк дії картки та коли закінчилася її дія, факту письмового укладення кредитного договору між ним та банком, конкретних фактів надання йому кредитних коштів на погоджених сторонами умовах договору, фактів отримання ним кредитних коштів на умовах договору, суми отриманих та повернутих коштів. Позивач не надав жодних розрахунків заборгованості та належних і допустимих доказів про отримання ним будь-яких кредитних коштів за кредитним договором. Позивачем не було надано жодного документа в оригіналі, або завіреного відповідно до вимог законодавства. Вважає, що надані позивачем ксерокопії є недопустимими доказами. Так , відповідно до інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01.06.2011 року, належним доказом отримання кредиту може бути лише банківський документ за підписом отримувача кредиту і нічого іншого. Сам по собі будь-який договір не може бути підтвердженням надання послуг. Отже, відповідними належними доказами отримання ним в банку будь-яких кредитних коштів можуть бути виключно первинні бухгалтерські документи, а не сам договір, а тим більше суб'єктивний розрахунок заборгованості. При цьому вважає, що розрахунок заборгованості не є первинною бухгалтерською документацією та не може слугувати беззаперечним доказом отримання цінностей. Надані позивачем копії документів не відповідають Порядку засвідчення вірності копій документів, що встановлений ст. 75 Закону України «Про нотаріат», порядок завірення копій документів регламентовано ГТСУ 4163-2003 затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, згідно якого п.5. 27 уніфікує правила завірення копій документів. Тобто на копіях документів повинно бути поставлено «Копія вірна», розташований підпис особи, що завірила документ, а також зазначені дані цієї особи, для можливості її ідентифікації. Позивач не виконав жодної з відповідних вимог чинного законодавства, тому докази мають бути визнані недопустимими. Позивач пропустив термін позовної давності і він просить застосувати позовну давність в даному позові. 18 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються до і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Отже заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають договір про надання банківських послуг. Тобто зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. На підстав заяви та інших документів відповідачу було відкрито картковий рахунок № 4149437700191768, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід'ємною частиною договору. З моменту укладення кредитного договору пройшло «___» років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування. Позивачем надана суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 28.01.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса, та інш. Також з копії чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів справи додано «Довідку про умови кредитування» з використанням кредитки «Універсальна» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,6% на рік), вказано розмір комісій та штрафів, тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Суду надають виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримував кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі, відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між сторонами укладено договір, який ніким не оспорений. Оригінали документів надаються тільки за ухвалою суду. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмовив в позові за наявності його копій та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому надають банківську виписку, яка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578\\5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бух обліку і в податкових документах. Крім цього зазначають, що розрахунок заборгованості підписаний представником банку Чепіга Д.О., матеріали справи містять довіреність. Кредитна картка відповідача діяла до останнього дня липня 2017 року, тому позивач не пропустив строк позовної давності. 30 січня 2019 року відповідач надав суду заперечення, в яких додатково зазначив, що у запереченнях на відзив банк повідомляє, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27,6% на рік). Процентна ставка не підвищувалася, жодних повідомлень про підвищення процентної ставки він не отримував та згоди на підвищення процентної ставки не давав. Зважаючи на вказану позивачем заборгованість за кредитом 12280 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.04.2014 року по 31.08.2017 року вважає визначеною невірно. Вказаний позивачем період з 28.04.2014 року по 31.08.2017 року складає 3 роки 4 місяці. Звідси заборгованість по процентам за повні 3 роки становить 12280х27,6%х3 = 10167,84 грн. Заборгованість за 4 місяці становить 12280х27,6: 12% х 4 =1129,76 грн. Надана позивачем виписка по рахунку взагалі не підписана ніким. В судове засідання позивач явку представника жодного разу не забезпечив, в клопотанні, доданому до позову, представник просив проводити розгляд справи без участі представника позивача. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що він згоден з тим, що брав кредит і суму тіла кредиту не заперечує, також вважає, що розмір процентів має становити 11297,6 грн. Проте позивач пропустив строк позовної давності, тому в позові слід відмовити. З розрахунку заборгованість за договором б/н від 28.01.2014 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON], вбачається, що станом на 06.06.2018 становить: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 12280 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 28.01.2014 по 31.08.2017 - 104460,37 грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] старт карткового рахунку вказано 26.03.2014, зміна кредитного ліміту - 26.03.2014, , 06.10.2014, строк дії кредитної картки 07/17. До справи позивач надав також копію документу без назви (неякісна копія) де вказано в різних графах - [PERSON], російською мовою, інші дані та номери телефонів. Також мається графа «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, виявляю бажання оформити на своє ім'я… під графою маються назви карток з віконцями, в яких особа має помітити яку саме картку вона бажає отримати. У наданій суду копії документа, в графі про картки, відсутні будь які позначки, які б підтверджували волевиявлення [PERSON] на отримання будь-якої кредитної картки. До справи позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому вказані базові ставки, які змінювалися 1 вересня 2014 року та 1 квітня 2015 року. З позовною заявою надійшов Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Надані представником позивача 14 січня 2019 року документи, суд не бере до уваги, не досліджує і не оцінює, оскільки вони подані після закінчення підготовчого судового засідання без клопотання про їх залучення та без зазначення будь-яких причин, несвоєчасного їх подання. Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу виконання кредитного зобов'язання, які регулюються ст. ст. 526, 530, 536,610, 612, 625, 1048, 1049, 1050,1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 530 ЦК України вказано: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає позов обґрунтованим частково і доходить висновку про можливість його часткового задоволення. При цьому суд вважає доводи відповідача такими, що заслуговують на увагу і при винесенні рішення виходить з позиції, що вказана відповідачем, і в даному випадку застосовує правила визнання відповідачем позову. Сторонами визнано і з матеріалів справи вбачається, що банк надав [PERSON] кредитні кошти і заборгованість по тілу кредиту становить 12280 грн., а на час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,3 % або 27,6% на рік. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів тому, що про підвищення ставки він повідомляв відповідача. За таких обставин, суд вбачає можливим застосувати розрахунок розміру заборгованості, який запропонований відповідачем, а саме за період повних 3 років 12280х27,6%х3 = 10167,84 грн., а за 4 місяці 12280х27,6: 12% х 4 =1129,76 грн. Розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд не бере до уваги як належний доказ визначення суми боргу, оскільки позивач у відповіді на відзив, сам зазначив, що наданий розрахунок не є доказом. Оцінюючи надані позивачем докази суд вважає, що договір який укладений між ним та відповідачем, не наданий, оскільки з неналежної якості копії документа не можливо зробити висновок, яку саме картку бажав отримати [PERSON], так як відмітки в жодному віконечку немає, а відповідно відсутні докази того, що волевиявлення сторін було направлено на отримання відповідачем саме такої картки, як зазначає позивач. Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] взагалі ніким не підписана і не завірена. Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», в яких вказані базові ставки, які змінювалися 1 вересня 2014 року та 1 квітня 2015 року, суд не бере до уваги як належний і допустимий доказ, оскільки позивачем не надано підтвердження того, що саме такий тариф був наданий відповідачу при складання договору 28 січня 2014 року, чи отриманий ним пізніше. Крім цього даний витяг не завірений у спосіб визначений чинним законодавством. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який надійшов до суду разом з позовом, суд не може взяти до уваги як належний і допустимий доказ, оскільки позивачем не надано у визначеному законом порядку підтвердження того, що даний Витяг наданий відповідачу при складанні договору 28 січня 2014 року, або він ознайомлений з ним у інший спосіб. Твердження позивача що вони були надані йому для ознайомлення в письмовій формі не підтверджені належними і допустимими доказами. Крім цього даний витяг не завірений як того вимагає ЦПК України у спосіб визначений чинним законодавством. Виписку по рахунку [PERSON], та інші документи, які надійшла до суду від позивача 14 січня 2019 року, разом із відповіддю на відзив, суд до уваги не бере, оскільки вони не завірені належним чином та подані до суду з пропуском строків, встановлених ЦПК для подачі доказів суду - до закінчення підготовчого судового засідання. При цьому, позивач не вказує жодної причини, яка могла б виступати підставою вважати, що даний доказ подається несвоєчасно з поважних причин. Окремо суд відмічає і ту обставину, що позивач надаючи суду докази з порушенням строку взагалі не клопоче про залучення даного доказу до справи. При цьому, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, як про це клопоче відповідач, оскільки строк дії картки [PERSON] закінчився в липні 2017 року, а відповідно строк позовної давності позивачем не пропущений і на час звернення позивача до суду трирічний строк не сплив. На підставі ст. ст. 526, 530, 536, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України,-

Outcome: approved