Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

19.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та згідно останньої редакції від 18 березня 2014 року просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] ідентифікаційний код [NUMBER] та [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER] суми боргу у розмірі 60 000 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 01 вересня 2010 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 60 000 дол. США, про що власноруч написав розписку. Позивач стверджує, що [PERSON] отримав від нього грошові кошти перебуваючи у шлюбі з [PERSON], та використав даних грошових коштів у інтересах та на користь подружжя. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою повернути гроші, проте, жодних дій на погашення заборгованості від них не послідувало, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав згідно уточнень від 18.03.2014 року у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 01 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у вигляді розписки. Згідно умов зазначеного договору [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів СІІІА строком до 01 вересня 2013 року. На підтвердження укладення даного договору відповідачем 01.09.2010 року була написана розписка в присутності свідка [PERSON], який засвідчив, що розписка була написана відповідачем без примусу та обтяжень. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно пояснень представника позивача свої зобов'язання за договором його довіритель виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу [PERSON] гроші у розмірі 60 000 доларів США, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання по поверненню боргу, а претензії про дострокове повернення грошових коштів по договору позики грошей залишаються проігнорованими. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні. Суд приймає дану розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового забов'язання, так як відповідачі даний факт жодним чином не спростували. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписки) перебувають у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов'язку. У судовому засіданні також встановлено, що на час укладення договору позики від 01 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2013 року було розірвано, що підтверджується листом № 16/12.2-25 від 08.01.2013 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі м. Одеси. Відповідно до змісту ч.6 та ч.9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як визначено ч.2 ст.54 та ч.3 ст.55 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності, дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з змістом ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2012р. за №6-88цс12 - договір укладений однім із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Статтею 60 СК України, п.3 ст. 368 ЦК України визначається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї то гроші, інше майно які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що договір позики був укладений відповідачем [PERSON] в інтересах сім'ї, так як іншого у судовому засіданні доведено не було, то відповідачка [PERSON] також повинна відповідати за його погашення. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При вирішенні спору по суті суд враховує те, що відповідачі будучи належним чином повідомлені про розгляд справи в судове засідання не з'явились, з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи не звернулись. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів щодо безгрошовості розписок, не можливості розуміти значення своїх дій тощо відповідачі суду не надали. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] та [PERSON] боргу за договором позики від 01 вересня 2010 року у сумі 60 000 дол. США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 дол. США = 1297,7090 гривень) становить 778 625, 40 гривень. Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved