Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

18 квітня 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальова С.В. про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію, поновлення запису про державну реєстрацію та вселення в житлове приміщення. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно спірної квартири. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року клопотання [PERSON] про витребування доказів залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 02 березня 2007 року між нею та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1491-ПР, відповідно до умов якого банк надав їй грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США. У забезпечення зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 02 березня 2007 року між позивачем і ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір іпотеки № 1491-ПР/1, відповідно до умов якого [PERSON] передала банкові квартиру [ADDRESS] . У подальшому, через невиконання позивачем зобов`язань по кредитному договору, виникла заборгованість. 12 квітня 2019 року до належної позивачеві квартири прийшли невідомі особи та повідомили, що новим власником квартири є відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», позивачеві було надано копії документів. У подальшому представниками відповідача позивача було виселено з квартири без судового рішення, чим, на її думку, порушено вимоги законодавства. Як їй стало відомо, що 27 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги, у тому числі і за кредитним договором № 8/2007/840-К/1491-ПР від 02 березня 2007 року. Жодних повідомлень про відступлення права вимоги вона не отримувала, дозволу на відчуження квартири не надавала, жодних договорів з відповідачем не укладала. Вважає, що у відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відсутнє право на реалізацію належної їй квартири, а у відповідача державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальова С.В. не було жодних правових підстав для державної реєстрації права власності на спірну квартиру. Просила суд скасувати рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальова С.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ; скасувати запис державного реєстратора про право власності на квартиру за відповідачем ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на спірну квартиру та вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Представник позивача надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Відповідач державний реєстратор КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальов С.В. у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у судове засідання свого представника у судове засідання не направило, про час та дату судового засідання повідомлено належним чином, прияини неявки представника не повідомило. Проти задоволення позовних вимог, заперечував з підстав, викладених у відзиві, вказавши, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, з огляду на наступне. ПАТ «КБ «Надра» відступив своє право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1491-ПР від 02 березня 2007 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 лютого 2019 року. 01 березня 2019 року на адресу позивача банком та відповідачем було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні шляхом продажу права. Також 01 березня 2019 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу [PERSON] повідомила, що всі подальші виплати мають сплачуватися на банківський рахунок нового кредитора та направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, розмір якої станом на 27 лютого 2019 року склав 5 704 245 гривень 73 коп., а також повідомило, що у разі невиконання вимоги іпотечного повідомлення, предмет іпотеки буде реалізований. Зазначив, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє чинність решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, яка унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього закону. Так спори про звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі написи нотаріусами не вчинялися, виконавче провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Перехід права власності відбувся у добровільному порядку, за згодою іпотекодавця, на підставі застереження, встановленого у договорі. Ні державного реєстратора, ні іпотекодержателя законодавством не віднесено до органів чи посадових осіб, що здійснюють примусове стягнення. При цьому зазначив, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» належним чином повідомило позивача про заміну кредитора у зобов`язанні, а повідомлення не було отримано боржником із суб`єктивних причин. Таким чином, рішення про реєстрацію права власності прийнято державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальовим С.В. законно і підстави для відмови у такій реєстрації були відсутні. Просило у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у письмових поясненнях на позовну заяву зазначив, що 22 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за умовами якого до нього перейшло право власності на зазначену спірну квартиру. Відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право власності на предмет іпотеки на законних підставах та за добровільної згоди іпотекодавця, про що застережено у самому іпотечному договорі. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню у правовідносинах, що виникли між позивачем і відповідачами, оскільки перереєстрація права власності на предмет іпотеки відбувалася не у примусовому порядку, а за згоди іпотекодавця. Також з матеріалів справи вбачається, що новим кредитором було виконано вимоги щодо повідомлення про заміну кредитора та направлено листи-повідомлення засобами поштового зв`язку цінними листами з описом вкладення, проте позивач їх не отримала. Представник третьої особи [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/1491-ПР, відповідно до умов якого банк надав позивачеві кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США строком до 20 лютого 2017 року зі сплатою 14,49% річних за користування кредитними коштами (а.с. 16-17). З метою забезпечення виконання умов основного договору (кредитний договір № 8/2007/840-К/1491-ПР від 02 березня 2007 року) було укладено договір іпотеки № 1491-ПР/1, відповідно до умов якого [PERSON] було передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м. (а.с. 18-19). 27 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «Надра», який є правонаступником ВАТ «КБ «Надра», та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір № 8/2007/840-К/1491-ПР купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого банк відступив, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло прав нового кредитора за кредитним договором № 8/2007/840-К/1491-ПР від 02 березня 2007 року (а.с. 20-22). 27 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «Надра», який є правонаступником ВАТ «КБ «Надра», та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 1491-ПР/1 від 02 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. і зареєстрований у реєстрі за № 115 (а.с. 81-84). Листом вих. № 0301/8 від 01 березня 2019 року на адресу позичальника [PERSON] рекомендованим листом з описом вкладення було направлено повідомлення про заміну кредитора за кредитним № 8/2007/840-К/1491-ПР від 02 березня 2007 року (а.с. 85-86), а також листом вих. № 0301/9 від 01 березня 2019 року - повідомлення про заміну іпотекодержателя за договором іпотеки № 1491-ПР/1 від 02 березня 2007 року (а.с. 87-88). Листом від 01 березня 2019 року вих. № 0301/10 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було направлено вимогу [PERSON] про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1491-ПР від 02 березня 2007 року у розмірі 211 404 долари США 11 центів, що у гривневому еквіваленті складає 5 704 245 гривень 73 коп., та повідомлено, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання, про намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки (а.с. 89-90), яку позивачем залишено без задоволення. На підставі рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальова С.В. від 08 квітня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 31071883 (а.с. 25-26). Відповідно до звіту ФОП незалежного оцінювача [PERSON] від 10 квітня 2019 року вартість квартири [ADDRESS] станом на 08 квітня 2019 року складає 301 000 гривень (а.с. 91, 91 оберт). 22 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. і зареєстрований в реєстрі за № 760, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» продало, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 102-105). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. На підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою та третьою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з п. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому суд зауважує, що зазначені правові підстави не можуть бути взятими до уваги, оскільки задоволення вимог кредитора відбулося на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», оскільки власниками майна, яке виступає як предмет іпотеки, раніше надавалася згода на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, про що зазначено у договорі про іпотеку № 1491-ПР/1 від 02 березня 2007 року (а.с. 18-19). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Таким чином, іпотекодавець надала добровільну згоду на перереєстрацію права власності за кредитором у разі порушення нею зобов`язань за кредитним договором. Наявність простроченого виконання зобов`язань перед банком позивач не спростовує, а тому єдиною підставою зазначає відсутність її згоди на примусове відчуження належного їй майна, що спростовується наданими до матеріалів цивільної справи доказами. Також суд не приймає заперечення позивача щодо укладення будь-яких договорів між нею і відповідачем ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп», оскільки відповідно до договору № 8/2007/840-К/1491-ПР купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, саме до відповідача ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] . При цьому законодавець не встановлює обов`язку надання згоди боржником у зобов`язанні щодо заміни кредитора, оскільки обсяг обов`язку боржника не змінюється та на його обов`язок виконати зобов`язання заміна кредитора жодним чином не впливає. При цьому повідомленнями вих. № 0301/08, 0301/09 та 0301/10 від 01 березня 2019 року позивачеві було направлено рекомендованими листами з описом вкладення повідомлення про заміну кредитора та намір задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 510 ЦК України визначено, що сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Тобто, позивач свідомо відмовилася від отримання повідомлення про заміну кредитора, який виконав вимоги законодавства та повідомив боржника про заміну новим кредитором. Тому посилання [PERSON] на відсутність договірних відносин між нею і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» спростовуються наданими до матеріалів справи доказами. Щодо порушень державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальовим С.В. вимог про перереєстрацію права власності через відсутність довіреності та договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, то судом дана обставина уже досліджувалася і встановлено, що [PERSON] і ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», договором іпотеки № 1491-ПР/1 від 02 березня 2007 року, погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або у тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється на підставі, у тому числі, права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотек» та п. 5.4 погоджено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 19). Таким чином, суд не вбачає в діях державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальовим С.В порушень щодо реєстрації права власності без додаткового договору, згоди або ж довіреності від іпотекодавця. Щодо посилань [PERSON] , що спірна квартира є єдиним її житлом, тому на неї не може бути звернуто стягнення, а також щодо її незаконного виселення з належної їй квартири. Позивач зазначає, що не зважаючи на її фізичний стан, невідомі особи винесли її особисті речі, меблі, техніку та виселили в чуже житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , без пред`явлення судового рішення. При цьому суд зауважує, що жодних доказів про відсутність згоди на виселення позивачем до матеріалів справи не долучено. Зокрема позивачем не зазначено дату виселення, чи зверталася вона до правоохоронних органів за захистом свого права, чи здійснювала виклик поліції, чи відбулося її виселення з квартири, що є предметом іпотеки, за її добровільної згоди, чи у примусовій формі. Також [PERSON] вказує, що їй було надано житлове приміщення, в якому вона на теперішній час проживає, при цьому відомості про власника зазначеного житлового приміщення у суду відсутні, із заявами про витребування інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зареєстрованого права власності на кв. [ADDRESS] , позивач не зверталася. Відповідачами або третьою особою така інформація судові не надана. Разом з тим, враховуючи, що у ході розгляду справи, судом не встановлено порушень вимог закону у реєстрації права власності спірну квартиру державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільради Апостоловського району Дніпропетровської області Ковальовим С.В., а також з боку відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у задоволенні вимог кредитора шляхом продажу предмета іпотеки, відповідно до застереження в договорі іпотеки № 1491-ПР/1 від 02 березня 2007 року, [PERSON] на теперішній час не є власником (співвласником) квартири [ADDRESS] , підстави для задоволення позовних вимог в частині вселення позивача до квартири відсутні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача про наявність у неї захворювання, яке є перешкодою у виконанні зобов`язань за кредитним договором, оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком і грошові кошти у необхідному обсязі у неї відсутні. Суд не приймає зазначене до уваги, зважаючи, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження при розгляді справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, підстав, які б дали можливість стверджувати, що відповідачами порушено вимоги чинного законодавства України при реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, судом встановлено не було. При обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачем не враховано та не зазначено про наявність застереження у договорі іпотеки № 1491-ПР/1 від 02 березня 2007 року, укладеного між нею і ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», яким у подальшому було відступлено право вимоги відповідачеві ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», яким погодженого умови та підстави позасудового врегулювання спору у випадку його виникнення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3 457 гривень 80 коп. (а.с. 1, 28) слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed