Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

18.01.2018 позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, вимоги по якому в процесі справи були зменшені, до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що він з відповідачкою перебував у цивільному шлюбі до 23.03.2017. Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що не дивлячись на те, що шлюб було розірвано та він проживає окремо, добровільно щомісячно сплачує аліменти на утримання доньки, однак відповідач з самого моменту розлучення чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з донькою. Маючи бажання бачитися з донькою, позивач звернувся до служби у справах дітей Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області із заявою про визначення участі батька у побаченні та спілкуванні з дитиною та просив визначити систематичне побачення зі своєю донькою. Розпорядженням голови Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 10.10.2017 №332-ОД встановлено позивачу час систематичного спілкування з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною 6-річного віку щотижня, а саме: кожної суботи та неділі місяця з 10:00 год. до 15:00 год., місце зустрічі громадські місця м. Середина-Буда (парк, дитячі майданчики тощо) та за домовленістю з матір'ю дитини, інші населені пункти на території України. Оскільки його права як батька були порушені позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в участі у спілкуванні та вихованні доньки, визначивши способи спілкування, а саме: побачення кожної 1 (першої) та 3 (третьої) суботи місяця до 13:00 год. наступного дня неділі без присутності матері та дозволити спілкуватися з дочкою і забирати її до себе додому; спільний відпочинок з першої половини літніх канікул дитини проводити з батьком; необмежене спілкування з донькою [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. У судовому засіданні відповідачка повністю заперечувала проти задоволення позову, при цьому вказала, що вона не заперечує проти спілкування батька з донькою лише у парках, дитячих майданчиках, кафе тощо, але категорично заперечує щодо перебування дитини з батьком у його будинку через те, що там проживає його нова дружина з донькою та сином. Також виключає можливість ночівлі доньки з батьком поза місцем простійного проживання дитини, оскільки це зашкодить психоемоційному стану дитини. Крім цього відповідач зазначає, що позивач не володіє в повній мірі навиками догляду за донькою. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що Середино-Будською районною державною адміністрацією Сумської області надано висновок комісії з питань захисту прав дитини від 28.02.2018 про визначення участі батька у вихованні дитини, порядок у якому вважає таким, що відповідає інтересам дитини на даний час. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі\~ст.141 Сімейного кодексу України\~\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.153 Сімейного кодексу України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ст.157 Сімейного Кодексу України\~той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Судом встановлено, що протягом приблизно десяти років позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, який у березні 2017 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП №152138, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області від 21.05.2013 /а.с.7/. У судовому засіданні також було встановлено, що відповідачка [PERSON] мешкає разом із малолітньою донькою [PERSON] за адресою: вул. Вокзальна, б. 6[ADDRESS], а позивач [PERSON] мешкає окремо.\~\~ Позивач у судовому засіданні зазначав, що бажає приймати участь у вихованні своєї дитини та піклуватися про її здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через протидію з боку відповідача. Частинами 1 та 2\~статті 159 СК України\~передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, після розірвання шлюбу у сторін виникли суперечки щодо визначення порядку спілкування дитини з батьком, що стало підставою для звернення останнього до органу опіки та піклування стосовно визначення способу участі у вихованні дитини. Так, розпорядженням голови Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 10.10.2017 №332-ОД визначений порядок та спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]: до досягнення дитиною 6-річного віку щотижня, а саме: кожної суботи та неділі місяця з 10:00 год. до 15:00 год., місце зустрічі громадські місця м. Середина-Буда (парк, дитячі майданчики тощо) та за домовленістю з матір'ю дитини, інші населені пункти на території України /а.с.8/. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач свідомо ухилялась від виконання цього розпорядження - неодноразово відмовляла у зустрічах, не віддавала дитину та інше. Указані доводи позивача повністю підтверджуються показами свідків, які були допитані під час судового засідання. Так, свідок [PERSON] показала, що з позивачем вона перебуває у шлюбних відносинах. Позивач постійно проявляє бажання спілкуватися зі своєю донькою [PERSON], [INFO], та неодноразово намагався вирішити дане питання з відповідачем мирним шляхом, на що остання постійно відповідала відмовою. Протягом 2017 року позивачу лиши три рази вдалося поспілкуватися з дитиною. Під час перебування малолітньої [PERSON] у будинку батька не виникало проблем чи конфліктів, дівчинка потоваришувала також із її донькою [PERSON], з якою охоче гралася. Позивач дуже любить свою доньку та хоче приймати участь у її вихованні та постійно спілкуватися з нею, в чому вона повністю підтримує свого чоловіка. Свідок [PERSON] показала, що працює завідуючою дитячого закладу, який відвідує донька позивача [PERSON]. Зазначила, що відповідач зверталася до навчального закладу із проханням психологу закладу приділити увагу малолітній донці [PERSON]. Також відповідачем було подано письмову заяву, в якій остання заборонила працівникам дитячого закладу віддавати дитину та спілкуватися [PERSON] з батьком на території дитячого закладу, мотивуючи свою вимогу нестабільним емоційним станом дитини у звязку з розлученням батьків. Хоча, постійно спілкуючись з дитиною, працівники дитячого закладу відмічають, що [PERSON] не виділяється своїм психологічним станом на фоні інших дітей. Відповідач у судовому засіданні підтвердила, що даний факт мав місце, оскільки вона вважає, що її малолітня донька негативно сприймає коли позивач приїжджає до дитячого садка забирати старшу доньку його дружини, а тому вона написала вищевказану заяву про заборону віддавати позивачу дитину та спілкуватися на території дитячого садка. Оцінивши наявні у справі докази та пояснення сторін у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносини між ними, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну зі сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Під час судового провадження комісією з питань захисту прав дитини Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області надано висновок від 28.02.2018 №01-43/63, яким визначено спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а саме: у формі систематичних побачень з дитиною, кожної І та ІІІ суботи та ІІ та ІV неділі місяця з 10:00 до 19:00 години; у святкові дні за попередньою домовленістю між батьками; спільний відпочинок дитини з батьком у літній або зимовий період за попередньою домовленістю між батьками /а.с.45-47/. Позивач вважає, що визначений Середино-Будською районною державною адміністрацією Сумської області порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою не в повній мірі забезпечує його права, як батька, на спілкування з нею та її виховання, тому задля належного розвитку дитини просив збільшити часи зустрічей до двох разів на місяць по два дні, з 10-00 суботи до 13-00 неділі, в тому числі і забирати її до себе з ночівлею без присутності матері чи сторонніх осіб, а також один раз на один рік забирати доньку на оздоровлення протягом 10 діб по території України. Відповідач, у свою чергу, не заперечувала проти того, що мали місце факти відмови з її боку батьку у зустрічах з донькою, однак вони завжди мали об'єктивний характер, так як в такі періоди донька хворіла і не мала змоги виходити з будинку, про що повідомлялося позивачу. Взагалі, позиція відповідача в ході розгляду справи зводиться до того, що вона не заперечує проти того, щоб батько приймав участь у вихованні доньки та мав можливість з нею спілкуватись, однак особисто визначає порядок та спосіб такої участі, а саме в громадських місцях (парки, дитячі майданчики, кафе тощо), та категорично заперечує щодо перебування дитини в будинку батька, мотивуючи це неналежним ставленням до дитини у вказаному будинку. При цьому на запитання, яким чином один із батьків може забезпечити належне виховання дитини, перебуваючи з нею протягом цілого дня на вулиці (у морозний час), а також в кафе, відповідач пояснити не змогла. У ході всього судового провадження відповідач так і не надала суду жодних доказів, які б підтверджували її показання щодо негативного ставлення до малолітньої доньки під час перебування її в будинку позивача. Крім цього вказані показання повністю спростовуються показами свідка [PERSON], яка підтвердила пояснення позивача щодо бажання неповнолітньої [PERSON] перебувати в будинку батька та повідомила про добрі взаємовідносини не тільки позивача та його доньки, а й малолітньої доньки позивача [PERSON] та малолітньої доньки свідка [PERSON]. Визначаючи конкретний порядок та спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні та у спілкуванні з донькою, суд керується таким. Згідно з приписами\~ст.\~157\~Сімейного кодексу\~України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України\~передбачено, що рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Так разом із висновком комісії з питань захисту прав дитини Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 28.02.2018 №01-43/63 /а.с.45-47/, представником третьої особи до матеріалів справи було долучено акти обстеження умов проживання як позивача, так і відповідача /а.с.43-44/. Згідно з вказаними актами як позивач так і відповідач проживають у задовільних умовах. Так в будинку позивача достатня кількість меблів, побутової техніки, предметів первинної необхідності, засобів гігієни, продуктів харчування. У будинку чисто, просторо, зроблено сучасний ремонт. Крім цього у будинку позивача наявна окрема дитяча кімната, яка забезпечена всім необхідним: сучасні меблі, дитячий диван, іграшки, канцелярські приладдя. У будинку мешкають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Стосунки, традиції сімї доброзичливі, донька [PERSON] залюбки проводить час із батьком. Вказаним актом підтверджуються доводи позивача та покази свідка [PERSON] щодо хороших умов проживання у будинку позивача та панування доброзичливих стосунків у сімі. Квартира відповідача частково обмебльована. Несприятливі соціально-побутові умови відсутні. Товарами повсякденного вжитку сімя забезпечена. У квартирі чисто, просторо та охайно. Дитина має власну необлаштовану кімнату, сезонні речі та взуття в необхідній кількості. Дитина спить разом із матір'ю на розкладному дивані. У квартирі мешкають [PERSON] та [PERSON] Стосунки, традиції сімї: з 29.03.2017 [PERSON] пішла з дитиною від чоловіка та на даний час проживає з донькою у цій квартирі. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При вирішенні цього конкретного спору суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема в забезпеченні психологічної та емоційної стабільності малолітньої [PERSON], оскільки даний фактор набуває особливої ваги під час дошкільного періоду життя, оскільки це переломний критичний віковий етап розвитку дитини, яким відкривається весь період її подальшого, у тому числі і шкільного життя. За зверненням відповідачки був проведений огляд [PERSON], за наслідками якого практичний психолог Середино-Будської [PERSON] ступенів №1 спеціаліст другої категорії [PERSON] надала довідку без дати та номеру про результати обстеження психоемоційного стану [PERSON], [INFO], /а.с.34/. Зі змісту довідки вбачається, що на початку спілкування з дитиною стало зрозуміло, що [PERSON] дитина життєрадісна та активна. Вона з легкістю пішла на контакт, відкрито ділилася з психологом про свої справи, розповідала про свої захоплення та інтереси. Питання про батька засмучували дівчинку і відчувалося, що їй не подобається розмовляти на дану тему. Батька на малюнку дівчинка не зобразила, це може бути свідченням відсутності емоційного контакту з ним. Узагальнюючи результати роботи з [PERSON] зроблено висновок про те, вона першочергово потребує створення емоційного стабільного середовища, яке буде сприяти її розвитку як особистості. У судовому засіданні будучи допитана як свідок практичний психолог [PERSON], яка надавала вищевказану довідку та проводила психодіагностичне обстеження малолітньої [PERSON], показала, що обстеження дитини проводилося стандартними методиками в присутності матері. За результатами проведеного обстеження далі була надана вищевказана довідка, в якій зазначений висновок. Додатково [PERSON] вказала, що для більш точної оцінки відносин позивача із донькою потрібно провести додаткові дослідження, які можуть мати більш позитивний результат. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що працює головним спеціалістом відділу освіти Середино-Будської РДА, за проханням відповідача нею було проведено встановлення емоційного стану [PERSON]. Після застосування відповідних методик було встановлено, що емоційний стан дитини перебуває в межах норми для дитини відповідного віку, але при спілкуванні була виявлена невелика роздратівливість та напруженість дитини, а також у звязку із недостатнім емоційним контактом із батьком виявилась привязаність до матері. Свідком також було неодноразово зазначено, що для покращення емоційного стану дитини потрібне систематичне спілкування з батьком. Зазначена довідка не є доказом, який свідчить про негативний вплив спілкування з батьком на психічний стан дитини, крім цього, як пояснила свідок [PERSON]О, яка надавала вказану довіку, що робота проводилася лише з дитиною в присутності матері, а не з батьком, а тому для більш точної оцінки відносин позивача із донькою потрібно провести додаткові дослідження, які можуть мати інший результат та висновок. Також вказана довідка не приймалась до уваги при наданні вищевказаного висновку комісією з питань захисту прав дитини від 28.02.2018 /а.с.45-47/, а тому суд не приймає як належний та допустимий доказ по справі надану відповідачем вищевказану довідку про психоемоційний стан дитини. Однак суд приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які надавалися безпосередньо в судовому засіданні, з показів яких об'єктивно відображається загальний психоемоційний стан малолітньої [PERSON], який є нестабільним, що свідчить про наявність умов ризику для настання стресового стану. Посилання відповідачки на те, що позивач несе загрозу психологічному здоров'ю дитини, суд відхиляє, оскільки відомостей, які б підтверджували травмування дитини в психологічному аспекті під час зустрічей з батьком, надано суду не було. Відповідно до п.3 ч. 2ст. 159\~Сімейного кодексу України\~під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На законодавчому рівні не визначений «кількісний» показник терміну «зловживання», однак такий випадок беззаперечно має вплив на загальну характеристику особи. Таким чином, при остаточному визначенні порядку участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою судом за основу береться той порядок, який був визначений органом опіки та піклування. Підстав для його зміни в бік збільшення часу зустрічей суд на даний час не вбачає. Вирішуючи питання про зміну способу участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою, зокрема щодо можливості такого спілкування впродовж двох днів, з ночівлею, суд зазначає таке. Як встановлено в ході розгляду справи відповідач [PERSON] мешкає разом із донькою [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яку придбав позивач, а позивач [PERSON] за адресою: вул. Дачна, 34, м. Середина-Буда Сумської області. При цьому позивач, заявляючи вимоги про можливість спілкування з донькою впродовж двох днів, з ночівлею, не надав доказів існування належних умов для мешкання дитини за фактичним місцем проживання батька. Оскільки, 26.02.2018 уповноважений орган, здійснюючи перевірку та вивчаючи умови життя батька за місцем фактичного мешкання встановив, що батько має досить хороші умови проживання, але останній на даний час проживає з новою сім'єю у складі дружини та двох малолітніх дітей. У будинку має лише одну обладнану дитячу кімнату, яку зайняла старша донька від першого шлюбу теперішньої дружини, інша дитяча кімната на даний час відсутня. Також у судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] лише п'ять років, вона постійно мешкає з відповідачем [PERSON], маючи власну дитячу кімнату. Таким чином, суд приходить до висновку про недоцільність перебування малолітньої [PERSON] у будинку свого батька у нічний час доби, так як вона за місцем свого мешкання має свою дитячу кімнату, а у будинку позивача не має вільної дитячої кімнати для забезпечення нічного відпочинку [PERSON] Враховуючи вищевикладене суд вважає за неможливе задовольнити позовні вимоги позивача про можливість спілкування та виховання доньки [PERSON] впродовж двох днів, з ночівлею. Визначаючи порядок та спосіб участі у вихованні дитини позивачем, а саме на які категорично вказує відповідач, тобто лише в громадських місцях (парки, дитячі майданчики, кафе тощо), слід зауважити, що такий спосіб не забезпечить систематичне їх спілкування та участь батька у вихованні дитини. Суд, взявши за основу той порядок, який був визначений органом опіки та піклування, а саме систематичне побачення в один із вихідних днів з 10:00 год. до 19:00 год., приходить до висновку, що реалізація такого спілкування та взяття участі у вихованні дитини буде не можливою, оскільки маючи п'ятирічний вік протягом дня дитина не в змозі весь час знаходитися в громадських місцях, їй необхідно відпочивати, снідати, обідати та вечеряти, а в зимовий період можливість перебування, як в парку, так і на дитячих майданчиках в залежності від погодних умов може бути значно обмежена. Також весь час перебування в кафе не зможе забезпечити можливості особистого без сторонніх осіб спілкування батька з донькою, крім цього необхідно враховувати і наявність постійних матеріальних благ у батька для перебування з дитиною у таких місцях. Відповідач, категорично заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, так і не повідомила суду, яким чином можливо реалізувати спосіб спілкування та участі у вихованні дитини, перебуваючи лише у громадських місцях, а посилання на погане відношення до дитини у будинку батька не знайшли свого підтвердження. Актом обстеження умов проживання від 26.02.2018, показами свідка [PERSON] та поясненнями самого позивача суду було підтверджено задовільні умови проживання у будинку позивача, тому суд приходить до висновку, що перебуваючи у своєму будинку разом із малолітньою донькою [PERSON], позивач у такий спосіб забезпечить участь як батька у спілкуванні з дитиною, що не зашкодить інтересам його малолітньої доньки, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Крім цього, перебуваючи у будинку батька, малолітня [PERSON] матиме можливість спілкуватися зі своїм єдинокровним малолітнім братом [PERSON], що також сприятиме зміцненню родинних відносин. Під час прийняття рішення суд також враховує той факт, що м. Середина-Буда Сумської області є маленьким за площею території містом і віддаленість місць проживання сторін є досить незначною, що дає змогу позивачу швидко доставити доньку [PERSON] до її матері у разі виникнення такої необхідності, обумовленої потребами малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про можливість спілкування та виховання доньки [PERSON] у власному будинку. При цьому, суд вважає можливим встановити позивачу можливість щорічного сумісного відпочинку з дитиною з виїздом до місць відпочинку в межах України, з попереднім узгодженням з матір'ю дитини часу та періоду відпочинку. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останнього, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками не досягнуто компромісу щодо способу участі батька у вихованні доньки, при цьому увага батька у житті доньки безкомпромісно є важливими елементом розвитку дитини в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити належне виховання власної малолітньої доньки, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з донькою досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків. Суд також зазначає, що саме на позивачеві лежить відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, який повинен докласти усіх зусиль для того, щоб у його доньки виникало прагнення бути разом із ним. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки саме це є причиною появи невротичних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З огляду на наведене, визначений спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітньої [PERSON], дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком та не порушує звичайних для дитини умов життя. Відповідно до\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., тому з відповідача підлягає стягненню 352,40 грн. на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial