Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

17.12.2019 до Борівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 750\~878.98 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 26.04.2007 уклали кредитний договір № HAH2AW11680001. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов?язався надати відповідачу кредит у розмірі 65\~799.82 грн. на термін до 25.04.2012, а відповідач зобов?язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов?язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов?язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № HAH2AW11680001. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав. У зв?язку з зазначеними порушеннями зобов?язань за кредитним договором відповідач станом на 28.11.2019 має заборгованість 750\~878.98 грн., яка складається з наступного: - 42\~717.07 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 145\~834.84 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 2517.24 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 559\~809.83 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором. Ухвалою судді від 19.12.2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 09.01.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому відповідач просить закрити провадження у справі, оскільки існує рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2014, позовні вимоги були заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та ТОВ «Верус», підстава виникнення позову заборгованість за тим самим кредитним договором № HAH2AW11680001 від 26.04.2007, позов задоволено на суму 114\~393.38 грн., було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ГАЗ, що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом укладання ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в ДАІ України. 24.01.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшла відповідь на відзив, згідно якої АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з наступних підстав. Раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов?язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. У 2013 році банком було подано до суду позов про звернення стягнення. Позивач звернувся з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором станом на 28.11.2019 тобто за інший період виникнення такої заборгованості. Отже, предмети спору за вказаними справами є різними, а застосування ч. 1 п. 3 ст. 255 ЦПК України у даному випадку є безпідставним. Крім того, на даний час відповідач, всупереч ст. 526 ЦК України, належним чином свої зобов?язання за кредитним договором не виконав. 31.01.2020 до Борівського районного суду Харківської області від представника відповідача адвоката Захарова О.О. надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», так як вони заявлені після спливу строку позовної заяви. Заява про застосування строків позовної давності мотивована тим, що відповідач здійснив останній платіж за процентами 11.08.2009 в сумі 191.59 грн., тобто лише частину щомісячного належного до сплати платежу за процентами. Таким чином, позивач знав про порушення свого права ще 26.08.2009. Також, позивач почав формувати заборгованість за кредитом 26.02.2009 в розмірі 112.55 грн., тобто знав про порушення свого права ще 26.02.2009, а позов подав лише у грудні 2019 року. Крім того, якщо рахувати строк позовної давності з дати закінчення строку дії картки (25.04.2012), то він сплинув 24.04.2015. Якщо позивач вважав, що його права порушені та починати рахувати строк позовної давності з 03.04.2014, коли Апеляційний суд Харківської області залишив без змін рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2014, то строк позовної давності сплинув 02.04.2017. 25.02.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк» на заяву про застосування строків позовної давності, згідно якої представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. У 2013 році банком було подано позов про звернення стягнення. На даний момент розглядається справа за позовом про стягнення заборгованості за договором станом на 28.11.2019 тобто за інший період виникнення такої заборгованості. Отже, предмети спору за вказаними справами є різними. Згідно п. 5.1 кредитного договору даний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов?язань за даним договором. У зв?язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та відповіді на заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач та його представник в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності. Матеріалами справи\~встановлено,\~що 26.04.2007\~ЗАТ КБ\~«ПриватБанк» та\~ [PERSON] \~уклали кредитний\~договір №\~HAH2AW11680001,\~згідно якого\~банк зобов?язався\~надати позичальникові\~кредитні кошти\~у вигляді\~непоновлюваної кредитної\~лінії у\~розмірі 68\~799.82\~грн.\~на строк\~з 26.04.2007\~по 25.04.2012.\~Погашення заборгованості\~повинно здійснюватися\~в період\~з 20\~по 25\~число кожного\~місяця щомісяця\~в сумі\~1351\~грн.\~(а.с.6-8).\~З розрахунку\~заборгованості за\~договором №\~HAH2AW11680001\~від 26.04.2007\~вбачається,\~що [PERSON] \~має заборгованість\~в розмірі\~750\~878.98\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~42\~717.07\~грн.\~ заборгованість\~за кредитом\~(тілом\~кредиту); 145\~834.84\~грн.\~ заборгованість\~по відсоткам\~за користування\~кредитом; 2517.24 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 559\~809.83 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором (а.с.4-5). При цьому, з копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2014 по справі № 641/2725/13-ц вбачається, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAH2AW11680001 від 26 квітня 2007 року в сумі 114 393 (сто чотирнадцять тисяч триста дев`яносто три) грн. 38 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ГАЗ, модель: 330202414, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Бортовий-С, що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) укладанням публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в ДАІ України. Початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (а.с.34-35). З тексту вказаного рішення вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 26 квітня 2007 року було укладено договір кредиту № НАН2АW11680001, за умовами якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у розмірі 54 483 грн. 82 коп. з кінцевим строком повернення 25 квітня 2012 року та сплатою процентів за користування коштами. \~В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26 квітня 2007 року між цими ж сторонами було укладено договір застави та передано у заставу Банку: автомобіль ГАЗ, модель: 330202414, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Бортовий-С, що належить на праві власності [PERSON] . До складу заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет застави, входить: 42717,07 грн. - заборгованість за кредитом; 49080,67 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2517,24 грн. - комісія; 62625,45 грн. пеня. Суд, враховуючи позиції сторін, заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив закрити провадження у справі, оскільки існує рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. В зв?язку з тим, що у судовому засіданні відповідач не підтримав вказану заяву про закриття провадження, тому це питання не розглядалося. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом встановлено, що 26.04.2007 сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав на строк з 26.04.2007 по 25.04.2012, кредитні кошти у розмірі 68\~799.82 грн, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків, винагороди, комісії. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 20 по 25 число кожного місяця кошти у сумі 1351.00 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 25.04.2012 включно. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відтак, у межах строку кредитування до 25.04.2012 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 20 по 25 число кожного місяця. Починаючи з 26.04.2012, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). Відповідно\~до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі\~№ 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 20 по 25 число кожного місяця впродовж строку кредитування (з 26.04.2007 по 25.04.2012), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.\~А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних\~платежів за договором\~визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для\~погашення всієї заборгованості за договором\~з моменту спливу\~строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом в грудні 2019 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу.\~ Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття\~610, пункт 3 частини першої статті\~611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог\~про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути\~неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Стаття 266 ЦК України\~передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені.\~Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою 28 березня 2018 року в постанові по справі №444/9519/12. Згідно ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В даних правовідносинах мало місце переривання строку позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, за результатами розгляду якого 27.02.2014 ухвалено рішення Комінтернівським районним судом м. Харкова. Проте, враховуючи той факт, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду за захистом порушених прав лише в грудні 2019 року суд, враховуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в зв?язку з пропуском строку позовної давності. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed