overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

18 березня 2014 року до суду подано цю заяву, в якій зазначено, що [INFO] померла баба заявника [PERSON], після якої відкрилася спадщина у виді житлового будинку та іншого майна. У встановлений законом строк заявник прийняв спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, провів ремонт житлового будинку померлої, користується її предметами повсякденного вжитку. Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій справу просив розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Андрушівської сільської ради в судове засідання не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе, заяву задовольнити повністю з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [INFO] [PERSON] (свідоцтво про смерть а.с.6) заявник прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, доглядає за житловим будинком померлої, користується її предметами повсякденного вжитку, здійснив поховання спадкодавця (а. с. 9). Дані правовідносини регулюються: - ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно з яким у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення; - п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] після смерті [INFO] баби [PERSON] прийняв спадщину, то цей факт необхідно встановити на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.03.2014р. о 22 год. 30 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.03.2014р. о 22 год. 30 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД»ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора негативно налаштована стосовно родичів, чує «голоси», вночі блукає по вулицях. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизоафективний розлад, змішаний тип.. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.03.2014р. о 22год. 32 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.03.2014р. о 22 год. 32 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєва В.В. КУ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. На питання відповідає не завжди в плані заданних питань. Виказує маячні ідеї переслідування. Негативно настроений на адресу матері. Психічно хворим себе не вважає.Критика до свого стану порушена. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, афективно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

18 березня 2014 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи - Дніпропетровська філія Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», [PERSON], Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк» про визнання недійсними прилюдних торгів, про скасування протоколу та акту про проведення прилюдних торгів, яким позовні вимоги задоволено. На зазначене рішення суду була подана апеляційна скарга. Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року справу було повернуто до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, усунення недоліків та належного оформлення. Сторони, їх представники, в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином. Їх присутність, відповідно до вимог ч.3 ст.220 ЦПК України, не є обов'язковою. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що необхідно ухвалити додаткове рішення у зв'язку з тим, що при винесенні рішення, судом не було вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Так, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до підпункту 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 229 грн. 41 коп. У зв'язку із зазначеним, вважаю за необхідне стягнути з Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на користь [PERSON] судовий збір у сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 41 (сорок одна) коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

18 березня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 20.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 5300 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 31.01.2014 року - 22787,14 грн., а саме: за кредитом - 4949 грн; 16514,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1073,20 грн. - штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, своїм правом на надання заперечень не скористалась, хоча була належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 20.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 5300 грн. В зв'язку з тим що відповідачка належним чином свої обов'язки не виконала, станом на 31.01.2014 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається: за кредитом - 4949 грн; 16514,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1073,20 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 22787,14 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

18 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів , на утримання сина [PERSON], [INFO] . Посилалась на те, що вона 05.08.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Шлюб між ними не розірваний, але останні 1,5 роки вони не проживають однією сім'єю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повнолітня дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомлена, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року ( а.с.3). Сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та вона сама утримує і виховує його. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тоді як відповідно до вимог ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати його до досягнення повноліття. Враховуючи вимоги ст. 180 СК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитини. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

18 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше мінімального розміру, встановленого законом, щомісячно починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття [PERSON], тобто по [INFO], мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач доводи позову підтримала, посилаючись на обставини, якими їх обґрунтовує та докази, що їх стверджують. Відповідач позов визнав частково, проти заявлених вимог не заперечує, але в змозі сплачувати аліменти в межах 500 грн. оскільки не має постійного місця роботи. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку. Із свідоцтва про народження (а.с. 7) вбачається, що [PERSON], являється батьком [PERSON], [INFO]. Із копії посвідчення (а.с.8) вбачається, що позивачка отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда до 18 років. Відповідно до вимог ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Беручи до уваги той факт, що відповідач офіційно не працює, не має постійного доходу, суд вважає за можливе застосувати ст.184 СК України, та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене у відповідності до вимог ст.184 СК України суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, щомісячно починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття сином [PERSON], тобто з 18 березня 2014 року по [INFO] та витрати на правову допомогу. Відповідно до п.1, ч.1, ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В зв'язку з задоволенням позову, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

18 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у березні 2011 року помер його батько, [PERSON] Позивач є інвалідом, мешкає в іншій місцевості, тому у встановлений законом строк не прийняв спадщину. Викладені обставини стали причиною звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці (а.с.а.с. 2, 3, 13). У судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представник третьої особи до суду також не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач доводиться сином [PERSON] (а.с. 6). [INFO] року батько позивача помер (а.с. 4). Позивач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи з дитинства безстроково, мешкає в іншій місцевості (м. Миколаїв) (а.с.а.с. 7 - 9). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності зі статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи з дитинства безстроково, мешкає в іншій місцевості. Ураховуючи зміст приведених вище норм та встановлені в засіданні обставини, суд доходить висновку про те, що причина пропуску позивачем визначеного законом строку є поважною, отже - вимоги позивача слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

18 березня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором №001-14152-170511 від 17 травня 2011 року в сумі 6487 грн. 51 коп. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем був укладений договір №001-14152-170511 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття відповідачу відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3 500 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується позивачем самостійно. Відповідно до п. 2.3 Договору, відповідач зобов'язався сплатити позивачу проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах. Відповідно до п.5.2, договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Дотепер відповідач свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, тіло кредиту - 3657 грн. 69 коп., прострочене тіло кредиту -1003 грн. 47 коп., заборгованість за комісіями - 1826 грн. 35 коп. - станом на 19.12.2013 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 6487 грн. 51 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 526, 527, 530,1049,1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв'язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими й підлягають задоволенню. Тому, враховуючі заявлені позивачем вимоги, з відповідача слід стягнути заборгованість за договором №001-14152-170511 від 17 травня 2011 року в сумі 6487 грн. 51 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved