Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

17 лютого 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник із вищевказаною заявою, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме народження [INFO] в м. Севастополь спільної з [PERSON] дитини сина [PERSON] . Свою заяву [PERSON] мотивувала тим, що вона від шлюбу з [PERSON] народила сина [PERSON] в м. Севастополь, отримала всі необхідні медичні документи на дитину та свідоцтво про народження в органах, що діють на окупованій території та не визнаються на іншій території України. Бажаючи проживати з дитиною на території України, яка не є тимчасово окупованою, заявник звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі ВДРАЦС ПСМУМЮ (м.\~Дніпро) з метою отримання свідоцтва про народження дитини, однак у проведенні реєстрації народження сина заявнику було відмовлено із посиланням на те, що надані заявником для реєстрації народження дитини документи не визнаються Україною, оскільки видані органами, що діють на тимчасово окупованої території України. За викладених обставин заявник і звернулась до суду із даною заявою окремого провадження, яку просила задовольнити в повному обсязі. В судове засідання заявник, заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294, 317 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності учасників її розгляду, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи окремого провадження, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 17 листопада 2018 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та заявником [PERSON] , [INFO] , про що 17 листопада 2018 року складено відповідний актовий запис за №716. Заявник змінила своє прізвище після реєстрації шлюбу на [PERSON] . Дані обставини підтверджуються копією відповідного свідоцтва (а.с.12). Відповідно до копій паспортів громадян України заявник та її чоловік [PERSON] є громадянами України. Крім того, чоловік заявника має зареєстроване у встановленому законом порядку місце свого проживання за адресою [ADDRESS] , де фактично проживає і заявник. (а.с.1, 9-11) [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь у заявника та її чоловіка [PERSON] від шлюбу народилась спільна дитина син [PERSON] , про що органом реєстрації актів громадянського стану, що діє на вказаній тимчасово окупованій території України, видано свідоцтво про народження, медичне свідоцтво про народження (а.с.5-6, 13). 03 лютого 2021 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) за наслідками розгляду поданих заявником документів відмовлено останній у проведенні державної реєстрації факту народження дитини заявника сина [PERSON] , [INFO] . Письмову відмову вищевказаної заінтересованої особи мотивовано тим, що для проведення державної реєстрації народження дитини заявником були надані документи, видані органами/посадовими особами органів тимчасово окупованої території України, діяльність яких та видані ними документи Україною вважаються незаконними. (а.с.14) Необхідність встановлення факту, що має юридичне значення (факту народження особи на тимчасово окупованій території України), зумовлена потребою заявника у реєстрації народження свого сина та отримання свідоцтва про народження відповідного зразка. Правовідносини з приводу встановлення факту, що має юридичне значення, факту народження особи на тимчасово окупованій території України врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), СК України, ЦПК України, Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі Правила). Так, ст.7 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно ст.ст.2, 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.п.1, 2, 3 Розділу І Правил державна реєстрація народження фізичної особи здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження. Нормою ст.13 ч.1-4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.1 Глави 1 Розділу ІІІ Правил визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Положеннями п.2 Глави 1 Розділу ІІІ Правил визначено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року №2136; б) медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545; в)\~медична довідка\~про перебування\~дитини під\~наглядом лікувального\~закладу (форма\~№103-1/о),\~форма якої\~затверджена наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я України\~від 08\~серпня 2006\~року №545; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма №106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При відсутності наведених підстав для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. За змістом ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тимчасово окупованою територією визнається і територія АР Крим та м. Севастополя. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Відповідно до норми ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ст.13 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.п.2, 4 Глави 1 Розділу ІІІ Правил слідує, що за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ст.293 ч.2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Нормою ст.315 ЦПК України закріплено перелік таких юридичних фактів, що підлягають встановленню в порядку окремого провадження, де серед іншого зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Пунктом 8 Глави 1\~Розділу ІІІ\~Правил передбачено, що державна реєстрації народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження копії такого рішення або будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в день її пред`явлення заявником. Нормою ст.3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на тому, що згідно норм Конституції України та наведених положень законів забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян, в тому числі права на проведення державної реєстрації актів цивільного стану як офіційного визнання і підтвердження державою фактів, з якими пов`язується подальше виникнення в громадян певних цивільних прав і обов`язків, реалізація яких залежить від можливості прийняття до уваги фактичних даних, викладених в документах, складених та виданих органами, що діють на тимчасово окупованій території України. Стосовно даної цивільної справи, то правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для реалізації, є право заявника, як громадянки України, яке є одночасно і її обов`язком, на державну реєстрацію народження своєї дитини сина [PERSON] , [INFO] , а відтак і забезпечення реалізації вже вказаною дитиною заявника свого права на державну реєстрацію свого народження, на набуття громадянства України за народженням. Натомість, реалізація вказаних прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин\~ неможливості прийняття у відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державними органами України, в тому числі органами ДРАЦС України, документів, якими посвідчується факт, дата, місце народження дитини, а також дані про її батьків. Разом з тим, згідно практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, а саме висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), а також згідно Консультативного висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) (так званий «намібійський виняток») не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій окупованій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже,

Outcome: approved