Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

17 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі в тому числі вихідну допомогу, середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати. Свої вимоги мотивує тим, що він 03.04.2017 року звільнився з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за ч.3\~ст.38 Кодексу Законів про працю України. Заборгованість із заробітної плати - становила 24303грн. 18коп. На час звільнення і станом на час звернення з позовом до суду, заборгованість із заробітної плати [PERSON] не виплачена. У зв'язку з тим, що позивачу при розрахунку не була виплачена заробітна плата, він змушений звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 24303грн. 18коп., в тому числі вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2017 року по 31.01.2018 року у розмірі 37241,71 грн., та компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати у розмірі 2942,1грн. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник позивача [PERSON] надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО» у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Зі згоди\~ позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним\~\~акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», 03.04.2017 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України. ( а. с. 6) Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, із урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до розрахунків заборгованості по заробітній платі наданих позивачем, заборгованість по заробітній платі позивачу - 24303,18 грн., що складається з заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2017р. по 03.04.2017р. в сумі 12159,59 грн. та 12\~159,59грн. нарахованої вихідної допомоги. Факт наявності заборгованості по заробітній платі позивачу [PERSON] відповідачем не спростовано. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1ст.117\~КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21\~постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події , з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку наданого позивачем середньоденна заробітна плата складає 178,19 грн., дана сума не спростовується відповідачем. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 31005,06 грн. (178,19*174 днів). Період затримки розрахунку при звільненні позивачу, тобто з 03.04.2017 по 11.12.2017 становить 174 робочих днів. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів , які б він міг відпрацювати, якщо не був звільнений. Розглядаючи вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного. Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу [PERSON] компенсацію, передбачену Законом. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідачем не спростовано суму компенсації в розмірі 2942,1 гривень визначену позивачем. В п.3 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі » №14 від 18.12.2009 р. зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2017р. по 03.04.2017р.в розмірі 24303,18грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 31005,06 грн., та нарахувати компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 2942,1 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 1280 грн.

Outcome: partial