Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

19 грудня 2014 р. прокурор в особі Фонду звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.09.2011 р. між Фондом та [PERSON] і [PERSON] укладено кредитний договір № 135, відповідно до якого відповідачам для будівництва житлового будинку надано кредит в сумі 100 000 грн з процентною ставкою 3,0 % річних, терміном на 9 років. Відповідачі зобов'язані були щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку. В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] і [PERSON] за вищезгаданим кредитним договором перед Фондом, між останнім та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки. Вказали, що боржники отримали кредитні кошти у сумі 76 500 грн, але свої зобов'язання по Договору не виконують, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 16.12.2014 р. складає - 16 296,88 грн. З посиланням на ці обставини та статті 526, 553, 554 ЦК України просили стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму боргу. В судовому засіданні як прокурор, так і представник Фонду позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнала і просила в їх задоволенні відмовити з посиланням на те, що відповідно до пунктів 3.1. і 3.2. Договору поруки Фонд не повідомив її у встановлений строк про наявність заборгованості по кредиту і необхідності сплати боргу. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації у судове засідання без поважних причин не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася у зв'язку з її смертю. Заслухавши пояснення відповідачів, представника Фонду та прокурора, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 22 вересня 2011 р. між Фондом та [PERSON] і [PERSON] укладено договір № 135 про надання кредиту для будівництва житлового будинку у сільській місцевості, відповідно до якого Фонд зобов'язався надати боржникам кредит в сумі 100 000 грн, з процентною ставкою 3,0 річних, на строк 108 місяців (9 років). За умовами пункту 1.1. Договору кредит наданий з метою будівництва боржниками житлового будинку [ADDRESS]. В цей же день для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] і [PERSON] перед Фондом, останнім укладено договори поруки з [PERSON] і [PERSON], які взяли на себе зобов'язання перед Фондом відповідати по зобов'язанням [PERSON] і [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. Згідно пункту 2.5 кредитного Договору [PERSON] і [PERSON] зобов'язані були щомісячно погашати кредит відповідно до графіку. 03 жовтня 2011 р., 27 жовтня 2011 р. і 31 травня 2012 р. боржниками були отримані готівкою грошові кошти у сумі 21 200 грн, 24 829 грн і 30 511 грн, відповідно, а всього 76 540 грн. Судом з'ясовано, що боржники [PERSON] і [PERSON] були подружжям. [INFO] [PERSON] померла. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що разом з дружиною погашали кредит, але вона захворіла, то потрібні були великі кошти на її лікування, а далі на поховання. У зв'язку з цим сталося скрутне матеріальне становище. Останній платіж здійснив у березні 2013 р. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що підписувала договір поруки, яким поручилася за виконання [PERSON] і [PERSON] перед Фондом зобов'язань по кредитному Договору. За розрахунком Фонду заборгованість у відповідачів станом на 16 грудня 2014 р. складає - 16 296,88 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 10 205,40 грн; заборгованість за відсотками - 3 062,71 грн; інфляція - 1 309,84 грн; пеня - 1 718,93 грн. Вказані нарахування боргу відповідачами не оспорються. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч. 1 ст. 554 ЦК). Отже ураховуючи те, що [PERSON] неналежним чином виконує умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, то вказана сума боргу підлягає стягненню з поручителів, тобто [PERSON] і [PERSON], які мають відповідати за зобов'язаннями боржника перед Фондом. Відповідно до статті 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається з матеріалів справи, прокурор в особі Фонду 19 грудня 2014 р. звернувся до суду з позовом, зокрема до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22 грудня 2014 р. ухвалою Новоодеського районного суду провадження у справі відкрито. У подальшому судом з'ясовано, що відповідач - [PERSON] померла - [INFO], тобто до відкриття провадження у справі. Згідно вимог ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. З цієї процесуальної норми слід зробити висновок про те, що діючим законодавством України не передбачено врегулювання спору з особою, яка є померлою, але законодавець допускає процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи шляхом залучення правонаступника, однак за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження по справі, тобто мала статус сторони у справі і відповідні права та обов'язки. За такого, відкриваючи провадження у справі за позовом Фонду до, зокрема [PERSON], яка на той час вже померла, суд з об'єктивних причин припустився процесуальної помилки, оскільки повинен був в цій частині відмовити у відкритті провадження у справі. Наведене свідчить про те, що провадження у справі слід закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Разом з тим, Фонд не позбавлений права звернутися до суду з позовом до спадкоємців у порядку ст. 1281 ЦК України.

Outcome: partial