Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

18.12.2014 року заявник звернувся до суду з заявою та просив постановити рішення, яким встановити факт, що причина інвалідності [PERSON] пов'язана з перебуванням на фронті. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є інвалідом І групи за загальним захворюванням, проте стверджує, що отримав осколочне поранення лівого колінного суглобу у квітні 1943 року під час Великої Вітчизняної війни. Таким заявник вважає, що причиною інвалідності є саме поранення, що і стало підставою для звернення до суду з даною завою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Заявник та його представник у судове засідання з`явились, заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник зацікавленої особи Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просить провести розгляд справи за відсутності представника зацікавленої особи та в задоволені заяви відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з вимогами частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], [INFO] є інвалідом І групи «Б», що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 927045, а також ветераном війни - учасником війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER]. Причина інвалідності - загальне захворювання У судовому засіданні встановлено, що з 2011 року позивач звертається до медичних закладів з метою зміни причин його інвалідності з загального захворювання на поранення пов'язане з бойовими діями в період Великої Вітчизняної війни з метою отримання статусу ветерана війни, для отримання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так в матеріалах справи міститься Акт судово-медичного дослідження № 313, виконаний Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи, згідно якого вбачається, що при судово-медичному обстеженні гр. [PERSON] встановлено наявність рубця області лівого колінного суглоба, який за своїми морфологічними ознаками є наслідком загоєння осколкового поранення. також встановлено наявність віддаленого наслідку даного поранення у вигляді посттравматичного артрозу лівого колінного суглоба. Вказане поранення отримано освідчуваним в 1943 році. Розвиток посттравматичного артрозу лівого колінного суглоба знаходиться в причинному зв'язку з отриманим ушкодженням у вигляді осколкового поранення гр. [PERSON] Однак, згідно з п. 1.4 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров я 05.09.2011 № 561, п.11 Положенням «Про медико-соціальну експертизу», затвердженою Постановою КМУ від 03 грудня 2009 року № 1317, інвалідність встановлюється після повного медичного огляду, за результатами огляду комісією МСЕК, обов'язком яких є визначення ступіню обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності. Таким чином, суд не може встановити факт, що причиною інвалідності є перебування на фронті, оскільки таким чином, нівелюється зміст медико - соціальної експертизи. Заявник посилається на Інструкцію від 20.11.1992 року № 16-01/220 «Про порядок встановлення причинного зв'язку інвалідності у колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті», затвердженої Міністерством охорони здоров'я та Міністерством оборони України. Зазначена інструкція вирішує питання про наявність причинного - наслідкового зв'язку між мінно-вибуховою травмою отриманою у 1943 році та групою інвалідності, яка була встановлена заявнику. Проте враховуючи відсутність військово - медичних документів, встановити такий причино - наслідковий зв'язок не видається можливим.Заявнику [PERSON] була встановлена І-Б група інвалідності безстроково від загального захворювання у 27 листопада 2011 році. Тобто інвалідність заявника настала у 2011 року у віці 79 років. Таким чином заявником не надано доказів про механізм та локалізацію пошкоджень, отриманих внаслідок поранення, якщо воно мало місце, а також про наслідковий зв'язок цих пошкоджень з захворюванням, яке стало безпосередньою причиною встановлення інвалідності. У зв'язку з чим МСЕК було не в змозі зробити висновок про наявність зв'язку між пораненням та захворюванням. Акт обстеження ВКК № 313 від 18.09.2013 року не дає можливості це встановити. Питання про причину інвалідності учасників підпільно - партизанської боротьби громадян України, які брали участь в антифашиському підпіллі і партизанському русі 1941-1945 роках на території Європи, визначається на підставі довідок про службу в партизанському загоні, копії партизанських квитків, медичних документів лікувально - профілактичних закладів про стан їх здоров'я. З наданої заявником архівної довідки від 13.01.2011 року № 05-1 1 не вбачається можливість встановити, що заявник - [PERSON] є у списку учасників партизанського руху проти німецько-фашиських загарбників в часи тимчасової окупації території 1941-1944 p.p. по Голопристанському району Херсонської області. Крім того, відповідно до Положення про МСЕК, затвердженого постановою КМУ № 1317, визначено такі критерії встановлення інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання: - одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час; - одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди; - одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов'язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання; - одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період; - пов'язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав; - пов'язані з виконанням службових обов'язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; - одержані внаслідок політичних репресій; - пов'язані з виконанням обов'язків військової служби або службових обов'язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання: - отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; - пов'язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; - одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв'язку. Інвалідність, що настала в осіб до 18-річного віку внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з бойовими діями у період Великої Вітчизняної війни чи з їх наслідками, встановлюється відповідно до медичних документів, які підтверджують факт поранення чи захворювання, або рішення суду щодо зазначених подій та висновків лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я. У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров'я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров'я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до Міністерства охорони здоров'я. Міністерство охорони здоров'я за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер. Оскільки, обставини, на які посилається позивач, не підтвердилися в ході судового розгляду, крім того, позивач не скористався своїми правами щодо порядку оскарження прийнятого відповідачем рішення до Міністерства охорони здоров'я, суд вирішив у задоволені позову відмовити. Також відповідно до абз.5 п. 2 Постанови пленуму Верховного суду України від № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. За правилами ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed