Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

17 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 16 травня 2007 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,58 га, яка знаходиться на території Шкуратівської сільської ради. Спадщину після матері прийняв батько - [PERSON], але юридично її не оформив. 06 липня 2014 року [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. Вона прийняла спадщину після батька, подавши відповідну заяви нотаріусу, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 06 липня 2014 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 33). Представник відповідача Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи(а. с. 32). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 24). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦПК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище Гаврик) були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП №057852 мати позивачки померла 16 травня 2007 року (а. с. 10) За життя [PERSON] отримала державний акт серії IV-СМ №049199, виданий Шкуратівською сільською радою Білопільського району Сумської області 27 травня 1999 року на підставі рішення VІ сесії 23 скликання Шкуратівської сільської ради від 27 квітня 1999 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №14, на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,58 га в межах згідно з планом, розташовану на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 15). У відповідності до витягу з технічної документації від 13 березня 2015 року нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 91 637 грн. 33 коп. (а. с. 16). З довідки Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 12 червня 2015 року вбачається, що [PERSON] на день смерті 16 травня 2007 року проживала разом із чоловіком в с. Шкуратівка Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлої виконкомом Шкуратівської сільради не посвідчувався. [PERSON] фактично прийняв спадщину після [PERSON], але юридично її не оформив. Протягом шести місяців з дня смерті дружини [PERSON] обробляв земельну ділянку, розпоряджався речами померлої (а. с. 14). Наведене вище дає суду обґрунтовані підстави вважати, що батько позивачки, [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після дружини [PERSON], яка померла 16 травня 2007 року. Неотримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину після [PERSON] 06 липня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №219964 (а. с. 11). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 21 серпня 2015 року спадкова справи після [PERSON], який помер 06 липня 2014 року, заведена 19 листопада 2014 року за заявою позивачки (а. с. 30-31). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,58 га, яка знаходиться на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 06 липня 2014 року. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою оригіналу державного акту на вказану земельну ділянку. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,58 га, розташовану на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 06 липня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved