Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

18 січня 2019 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] [INFO] .. Вказує, що шлюб між нею з відповідачем було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2014 року. Вказаним рішенням суду також було визначено місце проживання сина з нею, а також вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 20 грудня 2013 рижу до повноліття дитини. Зазначає, що з серпня 2012 року вони разом з відповідачем не проживають, вона пішла від нього будучи ще вагітною оскільки відповідач систематично вживав наркотичні та психотропні речовини.. У зв`язку із залежністю викрадав з дому різні цінні речі та гроші. Згодом у зв`язку із постійним нервовим навантаженням у неї почали, проблеми з вагітністю і вона остаточно пішла від нього. Наразі вихованням сина та забезпеченням його усім необхідним для повноцінного існування та розвитку займається тільки вона. Вказує, що син часто хворіє, оскільки має дуже слабкий імунітет, та є дитинок інвалідом, що підтверджується корінцем медичного висновку № 744 від 10 вересня 2014 року, тому потребує лікування, на яке також йдуть значні фінансові витрати. Вказує, що відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків в частині утримання дитини оскільки аліменти на дитину не сплачує у зв`язку із чим у нього утворилась відповідна заборгованість за період з 20.12.2013 р. по 01.11.2018 р. в розмірі 20 877,32 грн.. Державним виконавцем було накладено на відповідача усі можливі види обмежень, зокрема тимчасове обмеження у праві користуватись вогнепальною зброєю, у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, у прав, виїзду за межі України, а також накладено арешт на усе його майно.Враховуючи викладені обставини вважає, що відповідач своєю бездіяльністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, в свою чергу син взагалі не знає відповідача оскільки ніколи його не бачив. Вказує, що на даний час стягувані з відповідача аліменти є меншими, ніж встановлений законодавством мінімальний розмір, а тому не забезпечують інтересів дитини та порушують право на гармонійний фізичний, розумовий, духовний розвиток. У зв`язку з цим вона звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову і цій частини позовних вимог. Щодо позовної вимоги про збільшення позовних вимог не заперечували. В судовому засіданні представник третьої особи Самолюк І.Р. підтримала висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення свідка, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Рівне, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №3336. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2014 року. Вказаним рішенням суду також було визначено місце проживання сина з позивачкою, а також вирішено стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 20 грудня 2013 року до повноліття дитини. Відповідно до довідки, виданої Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області заборгованість по аліментах станом на 01.11.2018 становила 20877,32 грн. 20 лютого 2018 року старшими виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Бабич Т. О., у зв`язку із несплатою [PERSON] аліментів на утримання сина, було винесено ряд постанов про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за кордон, у праві полювання, у. праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами. 03.03.2018 було винесено постанову про накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] [PERSON] є вихованцем ЗДО № 45 з вересня 2016 року. Відповідно до інформації з закладу встановлено, що дитина за станом здоров`я останній навчальний рік в ЗДО перебував 03.09.2018 по 14.09.2018, з 09.10.2018 по 12.10.2018 та з 04.03.2019 по 15.03.2019. Вихованням [PERSON] займається мама. Вона приводить його та забирає, цікавиться перебуванням в садку та справами його в групі. За час відвідування хлопчиком закладу тато не з`являвся і вихованням не цікавився. Відповідно до корінця медичного висновку № 744 від 10.09.2014, [PERSON] є дитиною-інвалідом віком до 16 років. Висновок дійсний до 01.12.2030. Відповідно до інформації амбулаторії «Пересопницька» КНП «Ювілейний», [PERSON] спостерігається в їх закладі з народження. Встановлено, що [PERSON] до амбулаторії з метою отримання його сином медичної допомоги не звертався. При відвідуванні хлопчика на викликах вдома за адресою: [ADDRESS] , педіатр ніколи [PERSON] не бачила. Він не цікавився станом здоров`я [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування, Рівненський міськвиконком, №08-842 від 24.05.2019 року орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідок [PERSON] дала суду показання, що вона є бабусею відповідача. Вона особисто спілкується з [PERSON] , надає йому кошти. Відповідач не бачить своєї дитини через те, що позивач чинить йому перешкоди. Також пояснила, що їй не відомо чи лікується її внук (відповідач) від будь-якої залежності. Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як з`ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з сином та не проявляє інтересу до нього. В судовому засіданні також встановлено, що батько [PERSON] не забрав дитину з пологового будинку, а в подальшому за шість років жодного разу не спілкувався з дитиною. За цей період у сторін виникали конфліктні ситуації, з приводу яких з відповідачем [PERSON] працівниками поліції було проведено профілактичну бесіду. При прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав суд враховує, що [PERSON] згідно виписки з амбулаторної картки №9306 Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради перебуває на диспансерному обліку в наркоамбулаторії ЦПЗН з 31.05.2000 року по даний час. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п. п. 1, 3, ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 грн. Враховуючи вищезазначені норми СК України, суд вважає, що в позивача є всі підстави для зміни розміру аліментів шляхом їх збільшення на утримання дитини з урахуванням інфляції та зміни рівня життя. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, молодого віку, інших дітей не має, та те, що відповідач визнав позовні вимоги про збільшення розміру аліментів. На підставі вищевикладеного, та враховуючи визнання позовних вимог відповідачем частково, суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved