Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

17 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 07 березня 2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Рішенням Білопільського районного суду від 09 березня 2011 року шлюб з [PERSON] розірвано. Відповідач проживає окремо, матеріально дітей не забезпечує. Зазначає, що останній не має постійної роботи, але має заробіток від тимчасового підробітку. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, в розмірі 3 000 грн. до досягнення ними повноліття, а також один раз на рік 8 000 грн. у вигляді додаткової допомоги на оздоровлення дітей в таборі чи санаторії. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] позов визнала частково у розмірі 550 грн. щомісячно на кожну дитину. У задоволенні решти позовних вимог просила відмовити за недоведеністю. Заслухавши позивачку [PERSON], представника відповідача [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України та розяснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що сторони в справі зареєстрували шлюб 07 березня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського районного управління юстиції у м. Суми (а. с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Рішенням Білопільського районного суду від 25 лютого 2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а. с. 7). Згідно з довідкою Білопільської міської ради від 21 лютого 2017 року позивачка зареєстрована за адресою: [INFO]. До складу її сімї входить син, [PERSON], [INFO] та донька, [PERSON], [INFO] (а. с. 8). З показів [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що остання зареєстрована як фізична особа підприємець. ЇЇ середньомісячний дохід становить приблизно 3 000 грн. Згідно з наявною в матеріалах справи копією трудової книжки відповідач ніде не працює з травня 2012 року (а. с. 24). Як зазначила у судовому засіданні представник останнього [PERSON], наразі [PERSON] отримує дохід від тимчасових заробітків, який не перевищує 3 000 грн. на місяць. Доводи позивачки про те, що середньомісячний заробіток відповідача становить 5 000 10 000 грн. всупереч ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними і допустимими доказами. При визначенні розміру аліментів у даних правовідносинах суд враховує, що відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років станом на дату розгляду справи визначений у розмірі 1 689 грн., 30% від яких становить 506 грн. 70 коп. Також суд також враховує, що позивачка має стабільний дохід від заняття підприємницькою діяльністю. Дохід же відповідача є нерегулярним і мінливим так як останній офіційно ніде не працює. Крім того, [PERSON] добровільно надає допомогу на дітей, зокрема, шляхом перерахування коштів як плати за додаткові заняття доньки англійською мовою, що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи квитанцій та не спростовано позивачкою (а. с. 26). Таким чином, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обовязок утримувати дитину покладається на обох батьків, з огляду на те, що в супереч ст. 60 ЦПК України позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів у сумі 3 000 грн. та можливості сплачувати ним аліменти у зазначеному розмірі, а останній у свою чергу не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 550 грн. щомісячно на кожну дитину, суд визначає необхідним до стягнення на утримання дітей аліменти у розмірі 550 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 17 березня 2017 року. Решта позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей задоволенню не підлягає за їх недоведеністю. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у вигляді допомоги на їх оздоровлення в таборі чи санаторії, у розмірі 8 000 грн. на рік, суд зазначає наступне. Стаття 185 СК України передбачає, що той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15 наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 8 000 грн. позивачка посилалася на необхідність у майбутньому оздоровлення дітей у таборі чи санаторії. Проте, всупереч ст. 60 ЦПК України остання не надала суду доказів наявності особливих обставин, у звязку з якими повязане майбутнє оздоровлення дітей, як того вимагає ст. 185 СК України, а також не довела необхідність стягнення майбутніх витрат у заявленому розмірі. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial