Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

19 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Носенко А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1250, позивачу, [PERSON] , на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226802550 від 05 жовтня 2020 року. На момент укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу від 05.10.2020 року, позивачу було повідомлено, що у вищевказаній квартирі залишилася зареєстрованою особа, яка не має жодного відношення до власника квартири, однак так і не була знята з місця реєстрації за вказаною адресою, а саме [PERSON] , [INFO] , та яка фактично за вказаною адресою ніколи не проживала. За роз`ясненнями нотаріуса, це не було перешкодою для укладення вказаного договору купівлі-продажу і за зверненням позивача до суду вказану особу можливо зняти з реєстрації. Оскільки відповідач не є родичем позивача, в квартирі фактично не проживає та ніколи не проживала, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.34). Відповідач в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем її реєстрації, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Носенко А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1250, позивачу, на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226802550 від 05 жовтня 2020 року (а.с.10). У вказаній квартирі зареєстрована відповідач, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконкому Новомосковської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12 жовтня 2020 року № 3407 (а.с.15). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суду надано акт № 3403 від 12 жовтня 2020 року, складений старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області Бутко Т.Г. в присутності мешканців будинку, у відповідності до якого [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , зареєстрована, але фактично не проживає (а.с.16). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що [PERSON] не проживаючи в даній квартирі, втратила право користування нею, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved