Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

19.12.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 10.10.2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від подружнього життя сторони мають сина, [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із позивачем. Останнім часом сімейне життя погіршилося, сторони разом не проживають понад шість місяців, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Гороімчук». Сина [PERSON], [INFO], просить залишити проживати разом із позивачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.18). У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.10.2015 року, мають сина [PERSON], [INFO], шлюбні стосунки сторони припинили, спору щодо майна у них немає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх сина. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved