Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

18 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 30 грудня 2013 року між ними було укладено договір за яким відповідачка позичила у нього на власні потреби 10 000 грн., які зобов'язалась повернути до 30 грудня 2014 року. За умовами договору за користування грошима відповідачка зобов'язалась сплачувати 15 % щомісячно. Строк виконання зобов'язання закінчився, однак відповідачка сплатила лише 2500 грн., а решту коштів та відсотки за користування ними не повернула. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки борг в сумі 22125 грн. та сплачений ним судовий збір в сумі 244 грн. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] (за угодою про надання послуг адвокатом) в судове засідання з'явились, позовні вимог підтримали у повному обсязі просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнала, суду пояснила, що не повертає борг у зв'язку з відсутністю коштів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Судом встановлено, 30 грудня 2013 року між сторонами укладено договір позики. За умовами цього договору відповідачка отримала від позивача грошові кошти в розмірі 10 000 грн. зі сплатою за користування грошима 15 % до 30 числа кожного місяця. Усі умови договору позики були погодженні сторонами та викладені як у договорі так і розписці підписаній відповідачкою 30 грудня 2013 року. За п.6.1 укладеного договору сторони визначили строк його дії до 30 грудня 2014 року (а.с.6). За частиною 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Сторонами визнається часткове виконання відповідачем своїх боргових зобов'язань, а саме повернення на початку 2014 року - 2500 грн. в рахунок погашення боргу, без сплати визначених ними щомісячних відсотків, однак залишок боргу залишився не сплаченим відповідачкою, про що також свідчить наявність боргового документа у кредитора який підтверджує факт невиконання боржником зобов'язання у повному обсязі. Таким чином, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі та стягнення на його користь з відповідачки суми боргу - 7500 грн. та процентів за користування грошима у розмірі визначеному сторонами у договорі від 30.12.2013 року (7500 грн. х 15% х 13 місяців) = 14625 грн. , та всього- 22125 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, на підставі викладеного вище на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved