Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

18 липня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 2355. Під час шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки сторін не склались в силу несумісності характерів, а також через систематичне зловживання відповідачем спиртними напоями. Шлюбні стосунки між сторонами повністю припинились, спільне господарство не ведеться, у кожного утворився окремий бюджет. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. В судове засідання позивач не з'явилася, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за правилами ст. 280 - 282 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надіслав. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 14 листопада 2018 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 18 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 18 листопада 1995 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 2355. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, незважаючи на тривалий час шлюбу та наявність у сторін трьох спільних дітей, вони так і не знайшли спільного взаєморозуміння в силу психологічної несумісності наших характерів, а також систематичного зловживання відповідачем спиртними напоями. На цьому ґрунті відповідач веде себе агресивно по відношенню до позивача та дітей. Мали місце непоодинокі випадки, коли відповідач застосовував до позивача фізичну силу. Відповідач принижує та ображає позивача, що негативним чином впливає на вихованні дітей. Відповідач тільки епізодично живе вдома, зазвичай після роботи він виїжджає до свого батька, звідки приїздить у нетверезому стані. Шлюбні стосунки фактично припинені, спільне господарство не ведеться, в кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, діти залишаються проживати разом з позивачем. Спірних питань по майну, набутому під час шлюбу, у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved