Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

18 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою 11 в будинку 46 по вулиці Київській в місті Маріуполі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 травня 2003 року є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований його батько, [PERSON] Однак з липня 2015 року батько в квартирі не проживає, виїхав до Російської Федерації, участі у витратах, повязаних з утриманням помешкання, не приймає. Вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, та просить визнати його таким. Позивач до зали суду не прибув, надавши заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув. Судова повістка надсилалась за зареєстрованою адресою його проживання, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 травня 2003 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-1082, що підтверджується доданим до позову договором купівлі-продажу та витягом Маріупольського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 765437 від 12 червня 2003 року. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16, 386, 391 ЦК України. Так, відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідки Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Східна» від 09 листопада 2016 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований батько позивача, [PERSON]. З доводів позову вбачається, що наявність реєстрації відповідача в квартирі створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг та перешкоджає позивачу у повній мірі здійснювати право власності на житло. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту Комітету самоорганізації населення «Новий Східний», складеного 16 листопада 2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2015 року. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів предявленого позову, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач, будучи членом сімї позивача, понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов. На підставі наведеного,

Outcome: approved