Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

18.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/6 частку квартири [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]; стягнути з позивача на користь відповідача кошти у розмірі 11\~980,85 грн. в якості компенсації вартості належних відповідачу 1/6 частки квартири. При цьому позивач посилається на те, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідач є його матірю, яка має інше житло, тому ніколи не проживала у спірній квартирі. Оскільки, відповідач на підставі ст. 360 ЦК України як співвласник не приймає участь у витратах на утримання квартири, частка відповідача у праві спільної часткової власності є край незначною, а спільне життя сторін неможливе через різні погляди на побутове життя, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19.10.2017 року відкрито провадження у справі та зобовязано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області прийняти від позивача [PERSON] на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 11\~980,85 грн. в якості компенсації [PERSON] вартості майна. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Матеріали справи містять відзив відповідача на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій позивачу [PERSON] належить 5/6 частки квартири, а відповідачу [PERSON] - 1/6 частка. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на положення ст. 365 ЦК України, відповідно до якої, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно звіту про оцінку майна квартири [ADDRESS], складеного 05.10.2017 року, ринкова вартість квартири становить 71\~885,12 грн., а ринкова вартість 1/6 частини квартири становить 11\~980,85 грн. /а.с. 21-35/. У ході розгляду справи сторона позивача зверталася до суду із заявою про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області прийняти на депозитний рахунок кошти в якості компенсації вартості майна. Вказані кошти у розмірі 11\~980,85 грн. були внесені 17.01.2018 року на депозитний рахунок суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, відповідач не приймає участь у витратах на утримання квартири, частка відповідача у праві спільної часткової власності є край незначною, а спільне життя сторін неможливе через різні погляди на побутове життя, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Відповідно до розяснень абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, враховуючи визнання представником відповідача [PERSON] - [PERSON] позовних вимог [PERSON], а також приймаючи до уваги внесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду коштів в якості компенсації вартості 1/6 частки квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved