Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

17 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування позову посилається на те, що вона [PERSON] народилася 22 липня 1959 року в м. Харків, її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що 31 липня 1959 року Харківським міським бюро РАЦС видано свідоцтво про її народження. 19 квітня 1978 року вона уклала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище, про що Вінницьким міським відділом РАЦС в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 567 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу. На початку серпня 2016 року її матір [PERSON] потрапила до лікарні та перебувала на лікуванні до дня смерті. Зазначає, що в той період коли її мати перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні від її імені був укладений договір дарування квартири від 18 серпня 2016 року із громадянкою [PERSON] Федерації [PERSON]. Тобто в період перебування її матері на лікуванні в тяжкому стані громадянка [PERSON] Федерації викликала приватного нотаріуса [PERSON], яка посвідчила Договір Дарування в лікарні, при цьому нотаріус усвідомлювала, що [PERSON] перебувала у важкому стані. Крім цього, їй відомо, що [PERSON] на момент укладення Договору Дарування квартири не перебувала на території України, але в даному договорі міститься її підпис, що свідчить про підроблення даного договору та його фальсифікацію. Також вказала, що сусіди, які живуть навколо квартири її матері в усній розмові повідомили їй про те, що протягом останнього часу свого життя в квартирі [ADDRESS] проживала лише її мати, а [PERSON] вони взагалі жодного разу не бачили та після смерті її матері зі слів її сусідів в квартирі [PERSON] не проживала. Також вказує, що в п. 2.2. оспорюваного Договору Дарування квартири від 18 серпня 2016 року вказано, що під час нотаріального посвідчення цього Договору, Дарувальник ([PERSON]) передала Обдаровуваній ([PERSON]) ключі від квартири в підтвердження передачі дарунку, однак ключі від квартири були знайдені у покійної матері, а тому вважає, що у її нині вже покійної матері не було вільного волевиявлення на відчуження даної квартири, а тому вищевказаний договір дарування вважає недійсним. Також, вказує, що її мати [PERSON] після укладення Договору дарування померла у лікарні, так з неї і не виписавшись, а тому даний договір міг бути підписаний під впливом тяжкої обставини, яку могла створити [PERSON] Тому, підтримуючи вищевикладене, вважає, що під час укладення оспорюваного Договору Дарування було недодержано момент його вчинення вимог, додержання, яких є необхідним для чинності правочину, а також в оспорюваному Договорі та в інших документах, які підписувались особисто [PERSON] відрізняються її підписи, через що вважає, що даний Договір Дарування є недійсним, а тому просить визнати договір дарування квартири від 18 серпня 2016 року, який зареєстрований в реєстрі за № 703 та посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] недійсним. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати, сплачені нею при подачі позову до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні відмовився від того факту, що договір дарування квартири був укладений під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в Хотинській ЦРЛ, а в іншій частині позовні вимоги просив задовольнити та визнати договір дарування квартири недійсним. Також пояснив, суду що позивачу [PERSON] в кінці серпня 2016 року стало відомо, що [PERSON] перебувала в лікарні, їй ніхто не повідомив із родичів з Хотина про смерть її матері, остання довідалася про смерть матері тільки від родичів з Херсонської області. Щодо факту знайдення ключів від квартири пояснив, що йому даний факт відомий зі слів його довірительки, а про те, чи були ключі в одному екземплярі чи більше йому не відомо нічого. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в їх задоволенні. Суду пояснила, що позовні вимоги є надуманими та не обгрунтованими, позивач з покійною [PERSON] була в неприязних відносинах. А [PERSON] разом із своєю матірю часто приїжджала до покійної, передавала їй посилки, гроші та необхідні ліки. Також підтвердила, що [PERSON] померла в лікарні, в неї були хворі ноги, тиск, але вона до дня своєї смерті постійно перебувала в адекватному стані. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, суду пояснив, що [PERSON] за життя покійної він жодного разу не бачив у неї. При заключенні договору дарування квартири він присутнім не був. Він чув, що покійна хотіла і зробила договір дарування своєї квартири на онуку [PERSON]. Також підтвердив, що [PERSON] була до останнього дня свого життя при ясній памяті. Третя особа - приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] в судове засідання не зявилась, але від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить справу слухати у її відсутності, при цьому підтвердила, що вказаний договір дарування від імені [PERSON] вона посвідчувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в Хотинській ЦРЛ лікарем інфекціоністом, вказала, що [PERSON] була інтелігентною, освідченою, адекватною жінкою, могла спілкуватися з людьми на різні теми. В лікарню в 2016 році вона приходила на лікування сама особисто. Також підтвердила суду, що хвороба на яку хворіла покійна не могла вплинути на її психічний стан. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] доньку покійної [PERSON] бачила тільки на похоронах останньої. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона давно знайома з [PERSON] та їй відомо, що донька покійної [PERSON] постійно до неї приїжджала, передавала [PERSON] посилки, ліки. Коли [PERSON] захворіла то до неї приїжджала донька [PERSON] та онука [PERSON]. [PERSON] вона бачила тільки на похоронах [PERSON] Їй відомо, що інколи приходив до покійної онук син [PERSON]. Вказала, що зі слів покійної їй відомо, що договір дарування квартири вона хотіла оформити на онуку [PERSON] доньку [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з покійною [PERSON] вона перебувала у дружніх відносинах, бачилися вони із нею також постійно на ринку, із розмови з [PERSON] їй відомо, що договір дарування своєї квартири вона хотіла зробити на онуку [PERSON], оскільки онука та донька [PERSON] її постійно доглядали та лікували, а про доньку [PERSON] покійна взагалі не хотіла розмовляти. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, свідків по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути в тому числі припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до його порушення, зміна правовідношення. Як правило, власник порушеного або невизнаного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. 27 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Так, судом встановлено, що 04.09.2016 року померла [PERSON], яка зареєстрована та постійно проживала в [INFO], факт смерті, якої підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії 1-МИ № 164508 від 14.09.2016 року (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 962658 від 31.07.1959 року вбачається що позивач в справі [PERSON] є донькою покійної [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про одруження, та копії паспорта, які додані до матеріалів справи, вбачається що позивач після одруження змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 7-9). Згідно ст. 202 п. 1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 203 п. 1, 2, 3, 4, 5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, з матеріалів справи, а саме договору дарування квартири від 18 серпня 2016 року вбачається, що покійна [PERSON], яка померла 04.09.2016 року діючи добровільно та перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій передала безоплатно у власність своїй онуці [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зі змісту позовної заяви вбачається, що даний договір дарування квартири від 18.08.2016 року позивач оспорює з тих підстав, що при укладенні вищевказаного договору дарування у її покійної матері не було вільного волевиявлення на відчуження даної квартири та посилається на той факт, що [PERSON] під час укладення договору дарування перебувала на стаціонарному лікуванні в Хотинській ЦРЛ та після його укладення там і померла, так і не виписавшись з лікарні, а тому даний договір міг бути підписаний без вільного волевиявлення матері позивача та під впливом тяжкої обставини, яку могла створити відповідач в справі [PERSON] Також позивач посилається на той факт, що під час укладення оспорюваного Договору Дарування було недодержано момент вчинення його вимог, а саме при укладенні договору покійна [PERSON] у звязку із хворобою не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, крім того зазначає, що в оспорюваному Договорі та в інших документах, які підписувались особисто [PERSON] відрізняються її підписи, однак дані факти спростовуються відмовою в судовому засіданні представника позивача [PERSON] від проведення почеркознавчої експертизи. Щодо посилання позивача на хронічні захворювання дарувальника, то судом досліджено матеріали справи, які були надані на вимогу суду з Хотинської ЦРЛ та з яких вбачається, що в покійної [PERSON] в основному були хвороби повязані з нижніми кінцівками ніг. Також із історії хвороби встановлено причину смерті дифузний кардіосклероз (а.с. 121-170), що також і було підтверджено в судовому засіданні поясненнями лікаря [PERSON] Отже, суду не доведено факту хронічних захворювань, які б впливали на дієздатність [PERSON], а тому суд вважає, що волевиявлення останньої було спрямоване на відчуження власного житла, а [PERSON] усвідомлено здійснила дарування квартири своїй онуці і її зовнішнє волевиявлення відповідало її внутрішній волі в момент укладення договору дарування. Крім того, позивач посилається на той факт, що відповідач [PERSON] на момент укладення договору дарування не перебувала на території України, однак даний факт спростовується відомостями державної Прикордонної служби про перетин кордону [PERSON] (а.с.70) та копією заграничного паспорта відповідача в справі, в якому також відображається інформація щодо перетину кордону [PERSON] в той час коли укладався вищевказаний договір дарування (а.с. 87-110). Згідно п. п. 1. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Крім того, позивачем та її представником не представлено суду жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] фізично не мала змоги підписати договір дарування чи не розуміла його змісту на момент укладення, що також і випливає зі змісту самого договору квартири, з якого вбачається, що [PERSON] укладаючи договір дарування квартири своїм підписом підтвердила, що даний договір вона укладає добровільно, цілеспрямовано, свідомо, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених цим договором, діючи без впливу обману, що і спростовує позовні вимоги та посилання на них позивача та її представника. Також у відповідності до тексту договору дарування від 18.08.2016 року, нотаріусом не було зазначено жодного застереження, щодо фізичного стану [PERSON], тобто нотаріусом були здійснені всі необхідні дії, щодо встановлення психологічного стану останньої, що і було підтверджено в судовому засіданні поясненнями інших свідків та представників відповідача. Отже, як встановлено судом, дані обставини в сукупності підтверджують те, що при вчиненні договору дарування, формування волі позивача [PERSON], було вільним (добровільним), цілеспрямованим, внутрішня воля на вчинення договору дарування відповідала її зовнішньому волевиявленню, без створення зі сторони відповідача та інших осіб помилкових уявлень про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно занижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Однак, позивач [PERSON] та її представник не довели своєї позовної вимоги, що є їх обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював позивачу його права та обов'язки. Таким чином, суд прийшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України у разі відмови судом в задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed