Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

17 лютого 2021 року до Веселинівського районного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обгрунтовує тим, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з його згоди 31 липня 2019 року був зареєстрований чоловік його онуки - [PERSON] , який з 07 січня 2020 року там не проживає. Стосунків з онукою [PERSON] не підтримує. Точне перебування та місце проживання відповідача невідоме. Реєстрація відповідача порушує його права як власника квартири розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в тому ж обсязі і з тих же підстав та просить їх задовольнити, проти винесенння заочного рішення не заперечувала. В судові засідання 18.03.2021 року, 13.04.2021 року відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе та доцільне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 січня 1995 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Євстратовою О.М. 04.07.2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 155; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172666686 виданого приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Євстратовою О.М. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є чоловіком онуки позивача [PERSON] , яка наразі звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Однак відповідач не проживає в даній квартирі з 07.01.2020 року, що підтверджується Актом від 11 січня 2021, складеного за участю депутата Веселинівської селищної ради Миколаївської області [PERSON] , та представників громадськості сусідів - [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту, станом на момент обстеження за місцем реєстрації проживає [PERSON] , [INFO] (власник будинку), його онука [PERSON] , [INFO] , правнук [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 07.01.2020 року не проживає без поважних причин, добровільно вибув з житла, звязку з житлом не підтримує, не несе витрат по утриманню житла, домовленості щодо збереження за відповідачем права користування житлом відсутні. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні позивача у матеріалах справи відсутні. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі позивача перешкоджає останньому вільно володіти та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно ст. ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , добровільно залишив дану квартиру та не проживає в ньому більше одного року, без поважних на те причин та у нього відсутні договірні відносини щодо користування житлом з власником квартири, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимоги про стягнення витрат не заявляються, то відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved