Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

19.05.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 09.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість [PERSON] не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а таким чином зобов'язання за вказаним вище кредитним договором [PERSON] не виконав. У зв'язку з цим станом на 30 квітня 2017 року загальна сума заборгованості становить 38048,72 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2410,25 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 30250,44 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 1788,03 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 38048,72 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1600 грн. В ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Будучи спадкоємицею за законом першої черги, його дружина в установленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до діючого законодавства України, обов'язок задовольнити вимоги кредитора, покладається на спадкоємця. Тому, позивач звернувся до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON]. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 22.08.2017 року клопотання представника позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та замінено первісного відповідача у справі - [PERSON] на належного - [PERSON] Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що внаслідок невиконання умов кредитного договору б/н від 09.03.2006 року у [PERSON] станом на 17.05.2017 року виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 38048,72 грн. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка і зобов'язана виконати вимоги кредитора по повернення кредиту. Її посилання на те, що вона не отримала спадкове майно, не мають смислового навантаження, адже не спростовують факт прийняття нею спадщини та не звільняють її від виконання зобов'язань. Відповідно до уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 16.08.2016 року загальна сума заборгованості становить 20694,03 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2410,25 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14622,16 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2200 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 961,62 грн. Зазначила, що саме ця сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] 01.12.2016 року вона звернулась до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Спадковим майном є транспортний засіб марки CHEVROLET AYEO AF69Y, державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER]. Право власності на транспортний засіб було зареєстровано за її чоловіком [PERSON] У березні 2016 року він передав без її згоди вказаний транспортний засіб [PERSON]. Про те, що зазначений транспортний засіб її чоловік передав [PERSON] вона дізналась через місяць. Транспортний засіб було передано [PERSON] по усній домовленості, зі сплатою 200 грн. на місяць. Після смерті чоловіка [PERSON] відмовляється повертати транспортний засіб, посилаючись на те, що він вклав гроші у ремонт. У зв'язку із чим, вона була вимушена звернутись до Жовтневого районного суду м.Маріуполя із позовною заявою про витребування з чужого незаконного володіння у [PERSON] транспортного засобу марки CHEVROLET AYEO AF69Y, державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], шляхом передачі їй транспортного засобу. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.02.2017 року її позовні вимоги було задоволено повністю. Після ухвалення рішення їй стало відомо, що вказаний транспортний засіб вже знаходиться у іншої особи. Станом на теперішній час свідоцтво про право власності на транспортний засіб у порядку спадкування на її ім'я державним нотаріусом їй не видано, оскільки документи на транспортний засіб і сам автомобіль знаходяться у користуванні невідомих їй осіб та місце його знаходження їй не відомо. Крім того, звернула увагу суду на той факт, що спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки та штрафи тільки у тому випадку, якщо вони нараховані боржнику за життя. Також, позивач повинен провести оцінку спадкового майна, оскільки відповідальність спадкоємців перед кредитором спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Спадкоємець не повинен погашати борг за свій рахунок. Зауважила, що суд не може ухвалити рішення про стягнення із спадкоємця боргу спадкодавця, в якому не визначена вартість спадкового майна. На підставі викладеного, просила відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, підтримала пояснення відповідачки [PERSON] Просила відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника № б/н від 09.03.2006 року, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.7, 8-13). Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч.1ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до актового запису про смерть №1218 від 16.08.2018 року, виданого Іллічівським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] року. Як вбачається із уточненого розрахунку позивача, станом на 16.08.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 20694,03 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2410,25 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14622,16 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2200 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 961,62 грн. Суд вважає за необхідне зауважити, що розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 09.03.2006 року здійснено банком станом на 16.08.2018 року, а не станом на час смерті позичальника 15.08.2018 року. Таким чином, станом на дату смерті, а саме [INFO] року, розмір заборгованості за кредитним договором становить 20658,52 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2410,25 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14586,65 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2200 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 961,62 грн. Відповідно до спадкової справи №712/2016, наданої Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою на запит суду, 01.12.2016 року відповідачка звернулась до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] Спадковим майном є транспортний засіб марки CHEVROLET AYEO AF69Y, державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER]. Право власності на транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] Згідно інформації, наданої Кальміуською районною адміністрацією Маріупольської міської ради [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.33-37). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння у [PERSON] транспортного засобу марки CHEVROLET AYEO AF69Y, державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], шляхом передачі їй транспортного засобу, були задоволені. Судом встановлено, що станом на теперішній час свідоцтво про право власності на транспортний засіб марки CHEVROLET AYEO AF69Y, державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], у порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на ім'я відповідачки державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори [PERSON] не видано, оскільки документи на транспортний засіб і сам автомобіль знаходяться у користуванні невідомих відповідачці осіб та місце знаходження транспортного засобу їй не відомо. Відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 Цивільного кодексу України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, позивач не звертався до нотаріальної контори з вимогами до спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов'язаний довести, що саме відповідачка є спадкоємицею померлого, прийняла після нього спадщину та яка вартість майна, прийнятого спадкоємицею у спадщину. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачкою [PERSON] у спадщину після смерті [PERSON], в межах вартості якого вона зобов'язана задовольнити вимоги кредитора, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed