Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Макіївської міської ради, про визнання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що він є кровним батьком дитини - [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначив, що з січня 2011 року він підтримував фактично шлюбні стосунки з [PERSON], яка [INFO] народила дитину - сина [PERSON]. Оскільки у зареєстрованому шлюбі вони не перебували, а з вересня 2012 року взагалі припинили спільне проживання, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері, а ім'я та по батькові - зі слів матері дитини. Про цей факт йому стало відомо зі слів самої [PERSON], яка йому пояснила свій вчинок тим, що вони не одружені, і таким чином вона зможе отримувати допомогу від держави, як одинока мати. На його неодноразові прохання звернутися в органи РАЦС для реєстрації його як батька дитини, [PERSON] відповідала категоричною відмовою. [INFO] [PERSON] померла, а до того почала вести безпритульний, антисоціальний спосіб життя зловживаючи алкогольними напоями та наркотичними засобами у зв'язку з чим приблизно з жовтня 2012 року син постійно проживав з ним та його батьками, яки ставилися до нього як до рідного онука. На теперішній час він повністю займається вихованням малолітнього [PERSON], який знаходиться на його утриманні та визнає своє батьківство щодо цієї дитини. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд визнати його батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] визнала у повному обсязі, погодившись з обставинами, викладеними позивачем, та в судовому засіданні пояснила, що її дочка [PERSON] приблизно з січня 2011 року дійсно перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від їх сумісного проживання вона народила дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сина вона зареєструвала на своє ім'я оскільки мала намір отримувати державну допомогу на його утримання як одинока мати. Зі слів своєї дочки їй стало відомо, що батьком дитини є [PERSON], який з самого народження хлопчика піклується про нього як рідний батько. Третя особа - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Макіївської міської ради Панова Д.Є. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити та пояснила, що є всі передбачені законом підстави для визнання [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази в межах заявлених вимог (ст.11 ЦПК України) суд встановив наступне. [PERSON] і [PERSON] з січня 2011 року фактично перебували у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім.»я по батькові дитини записується за її вказівкою. [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесені згідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03 лютого 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Як вбачається з домової книги малолітній [PERSON], [INFO], з самого народження зареєстрований за адресою матері, [PERSON], у будинку [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області [INFO], [PERSON] померла [INFO] у віці 24 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 419. Як роз'яснено в пунктах 3 та 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На протязі судового розгляду справи сторони клопотань про проведення судово-генетичної експертизи не заявляли, посилаючись на те, що факт кровного споріднення між позивачем та дитиною ніким не оспорюється, він підтверджений сукупністю наявних в матеріалах справи доказів. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] - батьки позивача пояснили, що їх син у 2011 році перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], яка [INFO] народила сина [PERSON]. Стосунки між ними тривали недовго, і у вересні 2012 року вони розійшлись. Хлопчика, якого народила [PERSON] вони завжди сприймали як свого рідного онука. Коли [PERSON] стала зловживати спиртними напоями і наркотичними речовинами, хлопчик фактично став проживати разом із ними. Будь-яких сумнівів у тому, що батьком дитини є [PERSON] у них немає. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками оскільки викладені ними обставини не заперечували у судовому засіданні позивач та відповідач, вони підтверджуються іншими об'єктивними доказами. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Оскільки запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, а подання спільної заяви матері та батька дитини щодо батьківства у зв'язку зі смертю матері дитини неможливе, батьківство щодо дитини згідно вимог ч. ч. 1, 4 ст. 128 Сімейного кодексу України може бути визнане за рішенням суду. Частиною 3 статті 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позивач є визначеною ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України особою, яка може звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Обставин, які б спростовували надані сторонами та іншими особами, що беруть участь в справі, докази та пояснення, під час судового розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки та представника третьої особи, проаналізувавши з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України встановлені фактичні обставини по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] є кровним батьком дитини - [PERSON], в зв'язку з чим позовні вимоги про визнання батьківства є належними до задоволення. Позивач не наполягає на компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved