Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

19 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому уточнивши позовні вимоги згідно заяви від 21 листопада 2017 року, просить змінити розмір аліментів, що стягуються згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2014 року на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. на кожну дитину, до 1/2 частини заробітку відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дітей. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей в розмірі 6200 грн. на рік на обох дітей. Обґрунтувала позивач свій позов тим, що розмір аліментів, який визначений заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2014 року і який має сплачувати відповідач на двох дітей є недостатнім для утримання та виховання дітей, оскільки є меншим за гарантований державою мінімальний розмір, а тому є підстави для зміни розміру аліментів. Крім того, позивач зазначила, що діти відвідують заняття з хореографії, вартість яких в загальній сумі становить 6200 грн. на рік, у звязку з чим відповідач зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дітей. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити та стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в загальній сумі 5000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач створив нову сімю, у даному шлюбі у нього народилося двоє синів, яких він також зобовязаний утримувати, на даний час відповідач тимчасово не працевлаштований, має мінливий дохід, а тому відсутні підстави для зміни розміру аліментів. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів, що вона понесла додаткові витрати на дітей. Також, представник відповідача надала суду докази про понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 2636 грн. 80 коп. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 5, 6). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. 00 коп. на кожну дитину - щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дітьми повноліття (а/с 7-8). Позивач зазначила, що розмір аліментів, який має сплачувати відповідач згідно рішення суду є недостатнім для утримання та виховання дітей, є меншим за гарантований державою мінімальний розмір і аліментів не вистачає для забезпечення нормального розвитку дітей, а тому розмір аліментів має бути збільшено до 1/2 частини, тобто по 1/4 частині на кожну дитину. Крім того, позивач вказала, що діти відвідують заняття з хореографії, у звязку з чим відповідач зобовязаний нести додаткові витрати на дітей. Так, згідно довідки від 16.11.2017 № 9, виданої ФОП [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відвідують заняття з хореографії з 01.11.2017 в студії танцю «Sport Hub «Sunrise» з оплатою сімейного абонемента у сумі 400 грн. на місяць та один раз на рік з оплатою пошиття костюмів у сумі 700 грн. на кожного (а/с 44). Судом також встановлено, що 02 жовтня 2014 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а/с 32). Вони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 33, 34). Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідач на даний час не працює, має мінливий дохід, на його утриманні знаходиться ще двоє малолітніх дітей, яких необхідно утримувати, а тому відповідач не має фінансової можливості платити аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, оскільки розмір аліментів, який відповідач сплачує згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2014 року менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дітей, а також враховуючи, що на утриманні відповідача знаходиться ще двоє малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а тому суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, стягнувши їх у частці від доходів відповідача, а саме у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача (з урахуванням його обовязку утримувати 4 неповнолітніх дітей), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини його доходів є необґрунтованими, адже необхідно врахувати, що відповідач зобовязаний утримувати ще двох своїх неповнолітніх дітей. Також, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про зміну розміру аліментів з дня предявлення позову до суду, оскільки рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що нею понесено витрати на оплату занять дітей з хореографії. Довідка від 16.11.2017 № 9, видана ФОП [PERSON] з копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця лише свідчить про те, що діти з 01.11.2017 відвідують заняття з хореографії в студії танцю «Sport Hub «Sunrise» з оплатою сімейного абонемента, проте відсутні докази на підтвердження того, що позивач сплачувала ФОП [PERSON] грошові кошти за абонементи та за пошиття костюмів, коли саме та у якому розмірі. Крім того, копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] не доводить, що вказана особа надає послуги занять з хореографії в студії танцю «Sport Hub «Sunrise» та може відповідно до зареєстрованого виду своєї діяльності отримувати грошові кошти, як ФОП, за такі послуги. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів щодо понесення позивачем додаткових витрат, у цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правову допомогу надавала адвокат [PERSON] на підставі договору-доручення про надання правової допомоги № 15/09/17-ц від 15.09.2017. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 51 від 21.11.2017 [PERSON] сплатила адвокату 4300 грн. за правову допомогу (а/с 45). Також, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 57 від 18.01.2018 [PERSON] додатково сплатила адвокату 700 грн. за правову допомогу. До розрахунку вартості правової допомоги включено: надання консультацій, підготовка та складання позовної заяви, підготовка та складання заяви про зміну предмету позову та клопотання про долучення пояснень, участь у судовому засіданні. В свою чергу, відповідач сплатив адвокату [PERSON] 2636 грн. 80 коп. за правову допомогу, що підтверджується квитанцією № 3279305 від 17.01.2018 та актом передачі-приймання юридичних послуг. До розрахунку вартості правової допомоги включено: надання консультацій, підготовка та складання заперечень, участь у судовому засіданні. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представники сторін не заявили клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу у звязку з їх неспівмірністю. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи, що судом фактично задоволено четверту частину позовних вимог позивача, а в задоволенні решти вимог відмовлено, а тому суд вважає за необхідне розподілити понесені обома сторонами витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial