Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

19.07.2018 р. позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час шлюбу у сторін [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Яремчанського міського суду в справі №2-197/2009 року зобов`язано стягувати із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі ј частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.05.2009 року і до повноліття дитини. В березні 2010 року сторони розірвали шлюб у відділі РАЦС Яремчанського МУЮ. Із 27.01.2018 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та поміняла своє прізвище на « [PERSON] ». Позивач зазначає, що розмір аліментів, стягуваний за рішенням суду від 2009 р. є недостатнім для її належного виховання. Дитина підросла та збільшилися витрати на її утримання. За рахунок інфляції значно зросли ціни на дитячі товари та харчування. Також, згідно законодавства України підвищився мінімальний розмір аліментів на утримання дитини. Відповідач отримує пенсію по інвалідності (3 група), також працює неофіційно в різних підприємців регіону, часто виїжджає за кордон. Позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у збільшеному розмірі на свою дочку, тому просить позов задовольнити та збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із закінченням повноважень судді Іванова А.П. (закінчення терміну його відрядження), вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. та призначена до розгляду. Судом неодноразово призначалися судові засідання в даній справі. Позивач в судове засідання 05.08.2019 року не з`явилася, але подала суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач жодного разу в судові засідання (5 судових засідань) не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є спільною дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). На підставі виконавчого листа №2-197/2009, виданого Яремчанським міським судом (а.с.7), із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.05.2009 року і до повноліття дитини. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 02.12.2010 р. (а.с.8) встановлено, що 10.03.2010 року шлюб між сторонами розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №8. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого (повторно) 03.04.2018 року (а.с.9), [PERSON] 27.01.2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінала своє прізвище на « [PERSON] ». За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підтвердження зміни свого матеріального та сімейного стану позивач вказала те, що в неї народилася третя дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.43), в свою чергу вона отримала статус багатодітної сім`ї (а.с.32), а дочка від попереднього шлюбу - [PERSON] часто хворіє (а.с.30). На запит суду, Яремчанський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надав довідки про дохід [PERSON] (за вирахуванням сум аліментів та поштового збору) за період з 01.07.2018 року по 31.07.2019 року, згідно якої такий розмір становить : липень 2018 р. - 1079 грн. по липень 2019 р. - 1173 грн. (а.с.64). Згідно такого ж запиту, розмір отриманих аліментів на [PERSON] за період з 01.07.2018 року по 31.07.2019 року становить : липень 2018 р. - 363 грн. по липень 2019 р. - 391 грн. (а.с.65). З огляду на викладене, сукупна сума доходу [PERSON] становить: липень 2018 р. - 1442 грн. по липень 2019 р. - 1564 грн. Відповідно до норм ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно правил абзацу 4 частини 2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», з пенсії боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру, в тому числі на утримання членів сім`ї (аліменти). Частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з 08 липня 2017 року законодавець встановив, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн, з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 грн. В свою чергу, виходячи із отриманих даних офіційного доходу відповідача слід встановити, що 50% прожиткового мінімуму для дитини від його пенсії в липні 2018 року становить 972 грн. (67% загального доходу відповідача), в липні 2019 року - 1059 грн. (68% загального доходу відповідача), що перевищує законодавчо допустиму норму, тобто 50% його пенсії. При цьому, доводи позивача про наявність іншого доходу відповідача, окрім пенсії, не доведено належними доказами. На переконання суду, жоден нормативний акт, в тому числі й ст. 182 СК України, і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» не передбачають, що зміна законодавства, яке регламентує визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, зокрема збільшення цього розміру, є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень або для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Натомість виходячи з сукупності приписів ст.ст. 2 ч. 1 пп. 1 і 3, 18 ч. ч. 1, 2 пп. 1 і 22, 71 ч. ч. 3, 4, 6 Закону України «Про виконавче провадження», збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач фактично не ставить питання про зміну розмірі аліментів, які присуджені у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, а лише ставить питання про зміну мінімального розміру аліментів з 30 % прожиткового мінімуму, до 50 % прожиткового мінімуму, враховуючи, що така зміна мінімального розміру аліментів повинна враховуватися державним виконавцем чи іншим органом при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які підстави для зміни розміру аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Водночас, суд звертає увагу, що згідно ч.9 ст.181 СК України вказано, що порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Отже, у разі неможливості сплати аліментів батьками, таке питання врегульоване СК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає до задоволення, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed