Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

18.08.2014 року позивачі звернулись до суду з вимогою про зобов»язання ТОВ «Сумський земельний кадастр» повернути кошти за невиконані ними послуги щодо виготовлення проекту з землеустрою на ім»я [PERSON] та [PERSON], відшкодувати їм матеріальні (не отримана орендна плата за користування земельними ділянками за три роки:2011,2012,2013, а тепер уже і 2014 роки), а також моральні збитки, всього на суму 10000,00 грн. Під час слухання справи позивачі уточнили позов, зменшивши позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків та відмовившись від вимог про стягнення моральної шкоди. Мотивували уточнений позов тим, що відповідачем не було виконано рішення суду №2-4241 від 05.07.2006 року та розпорядження РДА №151 від 28.02.2007 року у зв»язку з чим вони до цього часу не можуть зареєструвати право власності на земельні ділянки, що залишились їм у спадок після смерті батька, і, як наслідок, не мають можливості отримувати орендну плату за користування цими земельними ділянками фірмою «Діамант» в 2008-2014 роках. Крім того, через несвоєчасне виготовлення відповідачем документації на земельну ділянку, що дісталась їм у спадок після смерті матері, вони протягом 2011-2013 років не отримували орендну плату і за цими земельними ділянками. Вважають, що втрачають реальні доходи та за таких обставин, просили суд відшкодувати матеріальні збитки (упущену вигоду) на загальну суму 9163,11 грн. Разом з цим, позивачі стверджували, що відповідачем не було виконано послуги щодо виготовлення проекту землеустрою по Договору №74 від 27.04.2010 року, який укладений між ТОВ «Сумський земельний кадастр» в особі директора [PERSON], а тому просили повернути їм сплачені за договором №74 кошти в сумі 2068 грн. Крім того, позивачі просили відшкодувати їм витрати, які вони понесли для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) на суму 1800,00 грн., мотивуючи тим, що оскільки відповідачем не було виготовлено документи на земельні ділянки, що отримано ними у спадок після смерті батька, то вони вимушені були замовити виготовлення документації із землеустрою в іншій організації, за що сплатили 1800,00 грн. Саме ці витрати вважають реальними збитками. В судовому засіданні позивач [PERSON] (який представляв інтереси і позивача [PERSON] за довіреністю), а також представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових поясненнях заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що [PERSON] звертався двічі до ТОВ «Сумський земельний кадастр» для оформлення документів на земельні ділянки. Перший раз в 2007-2008 роках, більш точної дати не пам»ятає, [PERSON] просив виготовити технічну документацію на земельні ділянки, які згідно рішення суду 2006 року належать йому і [PERSON] на праві власності після смерті батька. Технічна документація була виготовлена та видана на руки [PERSON] Другий раз між відповідачем та [PERSON] було укладено договори (№74 та №32) на виготовлення документації на земельні ділянки, які він отримав у спадок після смерті матері. Всі роботи і по вказаним договорам було також виконано. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 05.07.2006 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на земельний пай в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON], в розмірі 1,3925 умовних кадастрових гектарів (кожному) в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві «Дружба», зобов»язавши Сульську сільську раду Сумського району Сумської області виділити зазначені земельні паї із земель запасу або резерву (а.с.8-9). 28.02.2007 року голова районної державної адміністрації, розглянувши вищезазначене рішення суду від 05.07.2006 року, своїм розпорядженням №151 надав дозвіл громадянам [PERSON] та [PERSON] на виконання робіт по розробці технічної документації по складанню державного акту про право власності на земельну ділянку на території Сульської сільської ради (а.с.12). 29.03.2007 року [PERSON] уклав договір №220 з ТОВ «Сумський земельний кадастр» на виконання проектно-відшукувальних робіт та виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з унесенням земельно-кадастрової інформації на магнітні носії на території Сульської сільської ради (а.с.165) Додатком до вказаного договору є протокол, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] та ТОВ «Сумський земельний кадастр» в особі директора [PERSON] погодили договірну ціну по договору №220 в сумі 85,00 грн. за виготовлення технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.165 - зворотній бік сторінки). Учасниками процесу не заперечувалось,що вказана сума по договору №220 від 29.03.2007 року була сплачена [PERSON] в квітні 2007 року, а 29.09.2007 року сторонами договору підписано акт прийняття-здачі виконаних робіт, чим засвідчено, що проектно-відшукувальні роботи з унесенням земельно-кадастрової інформації на магнітні носії виконано якісно і в повному обсязі, а також, що сторони одна до одної претензій не мають, про що свідчать їх підписи (а.с.165). Крім того, судом з»ясовано, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] була виготовлена ТОВ «Сумський земельний кадастр» лише в 2013 році (а.с. 30-55). Представник відповідача наполягав на тому, що на терміни виготовлення документації вплинуло декілька факторів, в тому числі наявність помилки допущеної в імені позивача [PERSON] в рішенні Сумського районного суду Сумської області та розпорядженні голови РДА №151 (замість вірного імені [PERSON] було зазначено - [PERSON]). Вказану помилку було виправлено в судовому рішенні за заявою [PERSON] лише ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20.09.2013 року (а.с.10), після чого вживались заходи по виправленню аналогічної помилки в розпорядженні. Позивачі вважали, що ТОВ «Сумський земельний кадастр» неналежно виконало свої зобов»язання по укладеному договору № 220, а саме: замість технічної документації по складанню державного акту, як це було зазначено у розпорядженні Голови РДА №151, ними було виготовлено технічну документацію щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки; крім того, вказані документи виготовлено не в шестимісячний строк, як того вимагає ст.28 Закону України «Про землеустрій», а через 7 років. За таких обставин, вважали, що мають право на відшкодування збитків у виді упущеної вигоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктами 3, 4, 5 ст. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч.1 ч.2 п.8 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового, або немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. В даному випадку позивачі, як на правову підставу позову послались на ст.22 ЦК України та забажали захистити свої права шляхом заявлення вимог про відшкодування збитків у виді упущеної вигоди. Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина 4 ст. 623 ЦК України передбачає, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Крім того, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.ст. 58, 59, 212 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обгрунтовуючи свою вимогу щодо стягнення упущеної вигоди, позивачі зазначали, що вони сподівались у випадку вчасного виготовлення відповідачем документів зареєструвати право власності на земельні ділянки, які дістались їм у власність після смерті батька згідно рішення суду, та отримувати доходи від здачі цих ділянок землі в оренду ДП «Агрофірмі Діамант». Але жодного належного та допустимого доказу на підтвердження реальної можливості отримання доходу від використання земельних ділянок, намірів і можливостей укладення договору оренди земельних ділянок за вказаний період, позивачами не було надано. Позивач на підтвердження своїх вимог посилається лише на довідку складену ДП «Агрофірмою Діамант» про грошову оцінку паю та орендну плату з 2007 по 2014 рік (а.с.143). Але, вказана довідка, на думку суду, не є належним доказом, оскільки вказане підприємство не є організацією компетентною на здійснення таких розрахунків. Крім того, з довідки не вбачається якими методиками чи нормами чинного законодавства вказане підприємство керувалось при визначенні грошової оцінки паю, а також розміру орендної плати. Враховуючи наведене, підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди за невиконання відповідачем договору №220 немає. Перевіряючи докази надані позивачами на підтвердження позовної вимоги про повернення їм коштів в сумі 2068,00 грн. за невиконання послуг: не виготовлення проекту землеустрою по договору №74 від 27.04.2010 року, та відшкодування у зв»язку з цим матеріальних збитків (упущеної вигоди) у вигляді не отриманої орендної плати за користування їх земельними ділянками ДП «Агрофірмою Діамант» в 2011-2013 роках, судом встановлено наступне. [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] (а.с. 88). Згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 03.12.2008 року за [PERSON] було визнано право власності після померлої [INFO] матері [PERSON] на 2/4 частини земельної ділянки розміром 1,3925 умовних кадастрових гектарів (а.с.11). 22.12.2009 року розпорядженням голови РДА №1114 [PERSON] було затверджено матеріали погодження місця розташування земельної ділянки на 2/4 частини загальною площею 2,785 га в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 182). Слід зазначити про те, що у зв»язку з невірно вказаною площею земельної ділянки в розпорядженні голови РДА №1114 від 22.12.2009 року, розпорядженням голови РДА №45 від 21.01.2011 року викладено в новій редакції п.1,3 розпорядження №1114 та вказано вірний розмір загальної площі земельної ділянки в умовних кадастрових одиницях (а.с.183). 27.04.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Сумський земельний кадастр» в особі директора [PERSON] було укладено договір №74, згідно якого відповідач зобов»язався виконати з дотриманням вимог чинного законодавства проектно-вишукувальні роботи з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с.166-167). В п.1.2 вказаного договору зазначено, що технічні, економічні та інші вимоги до проекту викладені у завданні на виконання робіт, що є невід»ємною частиною договору (додаток №1 - а.с. 168). Відповідно до п.2.1 договору загальна вартість робіт за цим договором становить 2068,51 грн. Вказана вартість була погодження сторонами, про що свідчать підписи в протоколі погодження та кошторисі (додатки №2 та №3 до договору - а.с.169). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] на виконання договору №74 від 27.04.2010 року було виготовлено ТОВ «Сумський земельний кадастр» (а.с. 172-208) та як вбачається з наданої суду квитанції від 09.07.2013 року, [PERSON] сплатив суму передбачену п.1.2 договору (а.с.18). Враховуючи такі обставини, суд вважає необґрунтованою вимогу [PERSON] про повернення коштів в сумі 2068 грн., оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, на які вказує позивач, а саме: що відповідачем послуги щодо виготовлення проекту землеустрою по договору №74 від 27.04.2010 року не було виконано. Твердження позивача про виготовлення відповідачем проекту землеустрою згідно договору №74 з порушенням строків не є підставою для повернення сплаченої суми коштів. Тим більше, що з наданих суду матеріалів вбачається, що проект землеустрою було виготовлено в 2011 році, а передано Сульській сільській раді 09.07.2013 року, тобто, відразу після здійснення позивачем оплати по договору. Крім того, позивач не заперечував, що в 2013 році ним таки було отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка визнана за ним на праві власності після смерті матері. Посилання позивача на шахрайські дії відповідача, фальсифікацію документів не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Разом з цим, пояснення [PERSON] в судовому засіданні про те, що він не читав документів, які підписував, але вважав, що суму 2068 грн. сплатив за виготовлення технічної документації як на земельну ділянку, яка визнана на праві власності за ним після смерті батька, так і на земельну ділянку, що визнана за ним на праві власності після смерті матері, не є підставою для повернення коштів, з огляду на те, що [PERSON] був вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст.ст.6,627 ЦК України), а його підпис в договорі №73 та додатках №1 та №2 до договору підтверджують погодження [PERSON] з істотними умовами цього договору, в тому числі щодо ціни. А за таких обставин та в силу вимог ст.526 ЦК України він взяв на себе зобов»язання сплатити 2068 грн. саме за виготовлення ТОВ «Сумський земельний кадастр» проекту землеустрою на земельну ділянку, що зазначена в договорі. Підстав для виготовлення проекту землеустрою в рамках договору №74 на іншу земельну ділянку у ТОВ «Сумський земельний кадастр» не було. Крім того, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування в даному випадку збитків позивачу у виді упущеної вигоди з підстав, про які зазначалось вище, а саме: відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Щодо заявленої позивачами вимоги про відшкодування їм реальних збитків, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.22 ЦК України втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права є реальними збитками. З обґрунтування позову вбачається, що позивачі вважають реальними збитками оплачені ними послуги в сумі 1800,00 грн., що надаються Сумською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» по договору про виготовлення документації із землеустрою, який вони уклали з цим підприємством в серпні 2014 року. Крім того, позивачі наполягають на тому, що такі витрати вони змушені були понести для відновлення свого порушеного права (а.с. 144-146). Але суд не може заявлену до стягнення суму, яка сплачена позивачами на виконання умов іншого договору, вважати збитками в розумінні ст.22 ЦК України, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи не доводять того, що сплачена [PERSON] та [PERSON] сума коштів знаходиться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. Крім того, враховуючи принцип свободи договорів, а також положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд не може прийняти до уваги твердження позивачів про те, що договір з Сумською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» ними укладався з метою відновлення їх порушеного права, оскільки така мета суперечить правовій природі договору. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог про відшкодування реальних збитків, слід відмовити у зв»язку з необгрунтованістю.

Outcome: approved