Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

18 серпня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просив: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 32177 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2002 році надав відповідачу позику в розмірі 1000 доларів США строком до 31.12.2004 року, що підтверджується розпискою. Однак до теперішнього часу відповідач кошти не повернув, окрім 50 доларів США. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики, яка станом на день подачі позову складає 23578 гривень по курсу НБУ та 3% річних, що складає 8599 грн, а всього 32177 грн . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Пояснив, що розписку писав власноручно відповідач. Записи на розписці «Гроші отримав 16.05.2002 року під 5%» та «В рахунок боргу отримав 50 доларів США 30.12.2014р.» зароблені позивачем власноручно. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що позивач позичав лише 500 доларів США які вже виплатив. Відповідач визнав, що він власноручно написав розписку про отримання в борг 1000 доларів США строком повернення до 31.12.2004 року. Крім того відповідач та його представник зазначили, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду з позовними вимогами, а тому також враховуючи вказану обставину просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності із\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач отримав від позивача в борг гроші в сумі 1000 доларів США строком до 31.12.2004 року, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідачем в судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами, що вказані в розписці кошти не були отримані відповідачем. Відповідач заявив про застосування строків позовної давності. Позивач в судовому засіданні пояснив, що строки позовної давності пропущені ним з поважних причин через недобросовісну поведінку відповідача та просив їх поновити. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частинами четвертою, п'ятою\~статті 267 ЦК України\~сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до частини другої\~статті 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За правилами статті 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) Отже, у даному конкретному випадку перебіг строку позовної давності для захисту права [PERSON] обчислюється з 1.01.2005 - з наступного дня після закінчення терміну повернення [PERSON] боргу та закінчився 1.01.2008 року. З урахуванням того, що позивач без поважної причини пропустила строк для звернення\~\~до суду\~\~суд при ходить до висновку про відмову в позові. Покликання позивача про наявність іншої розписки письмовими доказами не підтверджено. Щодо напису на розписці про повернення 50 доларів відповідачем позивачу, то даний запис був зроблений позивачем на власний розсуд і не відповідає умовам договору укладеним між сторонами під час написання розписки у 2002 році. А тому, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, заяву позивача про недобросовісну поведінку відповідача суд не приймає як доказ поважності причин пропуску строку позовної давності, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду, а тому в зв'язку з пропущенням строків позовної давності позовні вимоги про стягнення коштів за розпискою відповідача не можуть бути задоволені. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed