Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

19 вересня 2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай), яка розташована на території Богданівської сільської ради, площею 7,487 га, що залишилась після смерті [PERSON], яка належала померлій на підставі державного акту, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] від 15 січня 2003 року. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], якій належала земельна ділянка на підставі державного акту [NUMBER], після смерті бабусі, він фактично прийняв спадщину, оскільки користувався земельною ділянкою, сплачував податки. Для підтримання земельної ділянки в належному стані він передав ділянку для обробки та отримує пайові у вигляді зерна. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач пояснив, що у 2004 році померли його батьки, його бабуся [PERSON] через похилий вік (майже 90 років) потребувала постійної сторонньої допомоги, тому він забрав бабусю проживати до себе до [ADDRESS]. Він змушений був звільнитися з роботи, щоб доглядати за бабусею. Після смерті бабусі він здійснив її поховання. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надійшов лист від 05 листопада 2018 року № 2-14/1712, підписаний сільським головою Грищенко О.Г. про те, що виконком Богданівської сільської ради просить розглянути справу без участі представника виконкому, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.5). Згідно заповіту, посвідченого секретарем Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області 25 серпня 2004 року, [PERSON] заповідала усе своє майно [PERSON] (а.с.6). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER], [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 7,487 гектарів у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новоруської сільської ради (а.с.10). Довідкою виконкому Богданівської сільської ради Павлоградського району підтверджується, що [PERSON] на момент смерті мешкала та була зареєстрована у [ADDRESS]. Разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. У виконкомі Богданівської (Новоруської) сільської ради заповіт від [PERSON] зареєстровано за №216 від 25.08.2004 року. Арешту та заборони на спадкове майно немає, заборгованості по платежам немає (а.с.11). 08 серпня 2018 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою почато спадкову справу № 245/2018 до майна померлої [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Інших осіб, які претендують на спадщину, немає (а.с.20-26). Постановою нотаріуса від 08 серпня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно після померлої [PERSON] у зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с.4). Також у постанові нотаріуса зазначено про відсутність фактичних доказів прийняття спадщини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає на [ADDRESS], їй відомо, що позивач доглядав за своєю рідною бабусею [PERSON], яка за три роки до смерті стала неспроможною жити самостійно. Позивач забирав бабусю до себе і постійно з нею проживав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була її рідною тіткою, вона проживала сама, але за два-три роки до смерті стала потребувати допомоги. [PERSON] доглядав онук [PERSON], спочатку навідувався до бабусі, а потім забрав до себе на постійне проживання. Після смерті [PERSON] [PERSON] здійснив її поховання. Як передбачено ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки факт постійного проживання позивача з [PERSON] на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, позивача слід вважати таким, що прийняв спадщину. Тому суд вважає можливим захистити порушене право позивача шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. Судові витрати слід покласти на позивача за його згодою.

Outcome: approved