Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить будинок № 4 по вул. Чехова в м. Білопілля Сумської області, в якому зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За вказаною вище адресою останні не проживають з травня 2005 року, їх особистих речей в будинку не має. Місце перебування відповідачів позивачу не відоме. У добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] знятися з реєстраційного обліку відмовляються, а їх реєстрація у будинку порушує права [PERSON], як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, направили суду телеграму з м. Москва, де на даний час фактично мешкають, про те, що по вул. Чехова, 5 в м. Білопілля дійсно не проживають з 2005 року, з позовом згодні. Належним чином повідомлений представник Білопільського РС УДМС України в Сумській області у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 4 по вул. Чехова в м. Білопілля Сумської області, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 09 грудня 2014 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 5-6, 22-23). З вказаного вище договору дарування житлового будинку вбачається, що на момент укладення правочину в будинку, що був предметом договору, були зареєстровані, [PERSON], та [PERSON], відповідачі у справі. З довідки виконкому Білопільської міської ради від 15 червня 2015 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в [INFO], фактично не проживають за вказаною адресою з 2005 року (а.с. 21). Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] є його рідною сестрою, а [PERSON] - племінником, вони з 2005 року постійно мешкають в м. Москва, точної адреси він не знає. Реєстрація [PERSON] та [PERSON] у будинку позивача порушує права останнього, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України. \~ \~ Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] хоча і є відвовідно рідними сестрою та племінником позивача, про що останній зазначив у судовому засіданні, але не є власниками або наймачамим житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку вони не проживають з 2005 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають у спірному будинку понад 10 років та понад 6 місяців - з дня коли власником житла став [PERSON], їх особистих речей в будинку не має, а тому [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул. Чехова, 4, Сумської області. Від стягнення судових витрат з відповідачів позивач в судовому засіданні відмовився. На підставі викладеного,

Outcome: approved