Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

18.03.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі вони з відповідачем перебувають з 06.11.2009 року, від спільного подружнього життя у них народилася донька: [PERSON] [INFO] Стверджує, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося, оскільки відповідач постійно залишає сім»ю та зникає з дому, так у червні 2013 р. відповідач черговий раз зник, відомостей про себе не подає, з цього часу вони спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Наголошує на тому, що у них склалися різні погляди на життя, а подальше перебування в шлюбі є неможливим. Вважає примирення неможливим, після розірвання шлюбу просить залишити за нею право надалі іменуватися дошлюбним прізвищем «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.11.2009 року, зареєстрованому у Дмитрівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області актовий запис № 11, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.11.2009 року. Від шлюбу мають доньку: [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.2011 р. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення сторін відсутність згоди позивачки на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивачки про те, щоб залишити за нею право надалі іменуватися прізвищем зміненим нею у зв'язку із реєстрацією шлюбу - «[PERSON]», є законним та обґрунтованим. Разом з тим, згідно ст. 3 декрету КМУ «Про державне мито» не передбачено справляння державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial