Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що вона [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) Л.В. є єдиним спадкоємцем за заповітом своєї бабусі [PERSON] [INFO], яка померла 06 січня 2016 року у віці 81 рік. ЇЇ тітка [PERSON] - дочка померлої [PERSON], претендує на обовязкову частку у спадщині, однак остання має бути усунена від права на спадкування, оскільки вона ухилялася (нічим спадкодавцю не допомагала, її потребами не цікавилась, навпаки, поводилась відносно неї негідно, навіть неодноразово вдавалась до фізичного насильства) від надання допомоги [PERSON], яка була безпорадною в силу свого віку, була інвалідом 2 групи, а обсягу соціального забезпечення (пенсії) [PERSON] та тієї допомоги, яку могли їй надавати інші близькі родичі, було недостатньо для задоволення всіх життєво необхідних потреб, у тому числі потреб у лікарських засобах та допомоги у веденні домашнього господарства. А тому просить усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті її матері - [PERSON]Х, померлої 06 січня 2016 р. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала та просила задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказавши, що твердження в позові про безпорадний стан [PERSON] з посиланням на вік більший ніж середня тривалість життя жінок в країні, хвороби, інвалідність не спростовують факту окремого проживання спадкодавця, того, що з нею не проживала жодна з трьох дочок, що вона не проживала з жодною з них. [PERSON] не надавалося соціальне обслуговування за місцем проживання, соціально - побутовий патронаж не встановлювався. Також відповідач вказала, що допомога нею надавалася у вигляді доставляння продуктів, придбання медикаментів, обробляння городу, прибирання, прання, готування їжі, ремонту будівлі як, людині похилого віку, Вказує, що мати ходила на милицях. У той же час постійного стороннього догляду вона не потребувала, була самодостатня, особисто вирішувала питання ведення домогосподарства. Заслухавши учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що [PERSON] 07 лютого 2007 року склала заповіт, посвідчений Терешовецьким сільським головою, згідно якого на випадок смерті, все своє майно заповіла внучці [PERSON] 06 січня 2016 року у віці 81 рік померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БВ №270989. Після її смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися внучка [PERSON] (за заповітом) та дочка [PERSON] (як непрацездатна (пенсіонер)), а дочки [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що вбачається із матеріалів спадкової справи. Згідно довідки Хмельницької районної лікарні від 07.11.2016 р. № 261, [PERSON], інвалід II групи довічно, в період з 29.03. по 15.04.2010 р. лікувалась в ортопедичному відділенні госпіталю ІВВв з діагнозом: двобічний коксартроз III з частковим анкілозуванням, деформуючий артроз колінних суглобів II ст. Поширений остеохондроз хребта. Ішемічна хвороба серця, фібриляція передсердь, постійна форма. Гіпертонічна хвороба II ст. високий ризик. Цукровий діабет II тип, легка форма. Хронічний бронхіт. Жовчно-камяна хвороба. Вчервні 2010 р. оглядалась терапевтом в лікарні і на дому. Оформлялась санаторно-курортна карта в санаторний центр «Дениші» Житомирської області. В 2011-2013 р.р. оглядалась на дому, також в лікарні і тричі лікувалась в госпіталі. В 2014-2015 р.р. наглядалася на дому. При цьому, згідно довідки Хмельницької районної лікарні від 13.01.2017 р., по записам в амбулаторній картці пацієнта - [PERSON], [INFO] не перебувала у безпорадному стані, обходила себе самостійно та стороннього догляду не потребувала. А згідно довідок Лісовогринівецької сільської ради від 30.03.2016 р та 16.01.2017 р. [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована і проживала одна в [INFO], на обслуговуванні в соціального працівника по с.Терешівці не перебувала, також на обліку в Хмельницькому районному територіальному центрі соціального обслуговування не перебувала. \~Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст.1235 ЦК України\~заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1241 ЦК України\~малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 5\~ст. 1224 ЦК України\~за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч.ч. 2, 3 п. 6\~постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~правило ч. 5\~ст. 1224 ЦК України\~стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до\~СК України\~не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухиленням особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його вчиняти, але не вчиняла необхідних дій. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5\~ст. 1224 ЦК України\~має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином,\~лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу ч. 4\~ст. 60 ЦПК України\~судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду будь-яких переконливих та об'єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у зв'язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а остання відмовила у наданні такої допомоги. Крім того, не має підстав вважати що спадкодавець [PERSON] потребувала додаткової допомоги і саме від відповідача [PERSON], оскільки як встановлено судом, перед смертю [PERSON] проживала одна, сама обходила господарство (хоча і ходила за допомогою милиць), сторонньої допомоги не потребувала, при цьому ще сама матеріально намагалась допомогти внукам та дітям, про що також вказала і свідок [PERSON], яку представив позивач. При цьому матеріали перевірки за зверненням [PERSON] в Хмельницький РВУ МВС України в Хмельницькі області не свідчать про потребу [PERSON] у сторонній\~\~допомозі та перебування її у безпорадному стані, і саме від відповідача [PERSON], і що остання ухилялася від надання такої, а свідчать лише те, що між обома був спір відносно земельної ділянки та літньої кухні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування після смерті матері [PERSON], померлої 06.01.2016 р., слід відмовити.

Outcome: dismissed