Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

18 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача 3775 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтував позивач свій позов тим, що 24 листопада 2015 року в вечірній час, при заносі майна, яке знаходилося біля підїзду, у звязку з переїздом на нове місце проживання, неповнолітній [PERSON], [INFO], знаходячись у дворі будинку № 12 по проспекту Миру в м. Чернігові, таємно викрав його мобільний телефон «Samsung» модель GT-S5660DSJSEK. 11 липня 2016 року старшим слідчим ЧВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Зазначеними діями неповнолітнього [PERSON] позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди, яку він просить стягнути з батьків неповнолітньої дитини, як це передбачено ч.1 ст. 1178 ЦК України. Згідно заяви від 29.03.2017 року (а.с.134) позивач зазначені позовні вимоги предявив також і до [PERSON], яка являється матірю малолітнього [PERSON], у звязку з чим її залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити позивачу у його задоволенні, посилаючись на те, що звинувачення їх малолітнього сина у крадіжці телефону позивача є безпідставним і ніякими належними доказами не підтверджується. Крім того, позивачем не надано суду розрахунковий документ, що засвідчує факт придбання ним мобільного телефону Samsung GT-S5660DSJSEK, а гарантійний талон, на підставі якого визначалася вартість телефону, не може свідчити про належність телефону позивачу. Також відповідачі зазначили, що згідно даних листа слідчого відділу ЧВП ГУНП в Чернігівській області № П-206аз/124/48/5/2017 від 13.03.2017 року у період з листопада 2015 року по лютий 2017 року [PERSON] звертався на лінію «102» зі скаргами на дії (бездіяльність) [PERSON] 16 разів. Згідно висновків, складених за результатами перевірки даних повідомлень, будь-яких порушень в діях (бездіяльності) [PERSON] не виявлено. До того ж, згідно даних висновку про результати перевірки по повідомленню [PERSON] від 27.01.2016 року в ході опитування сусідів під'їзду № 1 будинку 12 по проспекту Миру в м. Чернігові [PERSON] та його сім'я характеризуються як добрі, порядні та ввічливі люди, які не зловживають спиртними напоями, порушень громадського порядку не вчиняють, не помічені з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя, не порушують тишу та взагалі ніхто нічого поганого про них сказати не може. На думку відповідачів, дана позовна заява є черговою провокацією з боку [PERSON] в бік [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, представників відповідача, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 12016270010009448, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2015 року позивач звернувся до Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з письмовою заявою про те, що 24 листопада 2015 року наглядно знайомий хлопець таємно викрав його мобільний телефон марки «Samsung». Постановою старшого слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області [PERSON] від 11 липня 2016 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270010009448 від 29 листопада 2015 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (а/с 9-10). При цьому, постанову мотивовано тим, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме відсутній субєкт, оскільки [PERSON] на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг чотирнадцятирічного віку. З постанови про закриття кримінального провадження від 11 липня 2016 року вбачається, що 24 листопада 2015 року у [PERSON] було викрадено мобільний телефон «Samsung» модель GT-S5660DSJSEK. Згідно висновку експерта № 1401/16-24 від 23 березня 2016 року за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість мобільного телефону «Samsung» модель GT-S5660DSJSEK станом на 24 листопада 2015 року складає 3775 грн. (а/с 26-27). Позивач у судовому засіданні пояснив, що неправомірними діями неповнолітнього [PERSON] йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Моральна шкода полягає у душевних переживаннях, у затраті власного часу на написання звернень до поліції, що змінило його нормальне життя. Крім того, позивач зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи і будь-які психологічні переживання йому протипоказані за станом здоровя, що поглиблює його страждання. Також, позивач вказав, що наслідки даної події часто тягли за собою необхідність залучення додаткових душевних та матеріальних ресурсів у вигляді нераціонального витрачання його життєвого часу, адже він був змушений звертатися до поліції за захистом своїх прав, ходити на допити, звертатися з відповідними клопотаннями до слідчого для прийняття відповідного рішення, а потім і до суду, а тому він і досі отримує психо-емоційні навантаження. Представник відповідача у запереченні на позов від 29.03.2017 року (а.с.77-80) зазначила про значну кількість справ, порушених за заявами позивача, в тому числі і щодо відповідача [PERSON] та інших осіб і вказала, що позивач цілеспрямовано витрачає свій життєвий час на постійне написання зі свого боку заяв до правоохоронних органів і позовних заяв до судів та має достатній психо-емоційний запас енергії для цього, тому його твердження про надмірні психо-емоційні навантаження є на думку відповідачів неправдивими. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив наступне: 24.11.2015 року у вечірній час він перевозив речі з помешкання по проспекту Миру,45 до [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON], сестрою [PERSON] та дружиною [PERSON] на найманому автомобілі. По прибутті вони спільно вивантажили свої речі з автомобіля біля під'їзду №1 будинку 12 по проспекту Миру. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заносили речі з вулиці до квартири, а [PERSON] постійно перебувала біля речей на дворі. Як стверджує свідок, коли він з [PERSON] та [PERSON] в черговий раз спустились на вулицю за речами, він побачив свою сусідку з квартири 14, що по проспекту Миру, 12, яка йшла зі своїми дітьми. Одним з дітей був хлопчик на вигляд 5 років, який підбіг до миски з їх дрібними побутовими речами та почав перебирати їх. Всі присутні почали робити зауваження хлопчику, що не гарно без дозволу власників чіпати їх речі, але останній на зауваження не реагував. Мати хлопчика, яка підійшла до під'їзду, нічого не сказала, а просто за одяг взяла дитину та потягла за собою від їх речей. Позивач стверджує, що коли мати відтягнула свого сина від їх речей, він бачив у нього в руках коробку з мобільним телефоном марки «Samsung GT-S5660DSJSEK». Як стверджує [PERSON], він сказав матері, щоб дитина поклала на місце коробку з мобільним телефоном, остання кивнула йому головою в знак згоди. [PERSON] повірив жінці, взяв чергову партію речей і поніс до квартири, оскільки вважав, що жінка проконтролює свою дитину, яка покладе коробку з мобільним телефоном назад в миску. [PERSON] з родичами хотіли швидше занести речі до квартири, тому не звертали уваги на дитину. Коли речі були занесені до квартири [PERSON] почав їх розкладати та вирішив перевірити наявність мобільного телефону, який брав сусідський хлопчик і виявив його відсутність. Позивач стверджує, що він одразу звернувся до поліції із заявою про крадіжку мобільного телефону. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є дружиною позивача, підтвердила показання [PERSON] та повідомила, що бачила, як сусідський хлопчик брав мобільний телефон марки «Samsung» та клав його до кишені власних штанів. Після зауваження, яке вони з родичами зробили хлопчику, [PERSON] вважала, що дитина покладе телефон до миски, але не бачила цього, так як з чоловіком та [PERSON] пішли до квартири з черговою партією речей, а [PERSON] перебирала пакунки і ніхто не бачив чи поклав хлопчик телефон на місце. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є матірю позивача також підтвердила показання [PERSON] та повідомила, що бачила, як сусідський хлопчик брав мобільний телефон марки «Samsung» до своїх рук. Після зауваження, яке вона з сином зробили хлопчику, [PERSON] вважала, що дитина покладе телефон до миски, але не бачила цього. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка старший слідчий ЧВП ГУНП в Чернігівській області Акулін М.С. суду пояснив, що виніс постанову про закриття кримінального провадження, в якій відображені покази потерпілого та свідків, і оскільки [PERSON] вказав особу, що вчинила злочин і ця особа не досягла віку кримінальної відповідальності, а тому ним було прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що проживає з чоловіком та двома дітьми в одному з позивачем будинку, квартира розташована поверхом вище. Наприкінці осені 2015 року вона разом з сином та іншою малолітньою дитиною поверталась за місцем мешкання та бачила як сусіди носили речі. Її син до речей не підходив і їх не торкався. Жінка, яка сиділа біля речей, попереджала, щоб син не торкав речі. Свідок зазначила, що до дверей підїзду на проході стояли речі, був вузький прохід, а тому, напевно, жінка попередила дитину, щоб не торкав речей. Син додому телефону не приносив і у кишеню покласти телефон не зміг би, бо кишені у штанях шестирічної дитини маленькі. Також свідок зазначила, що лише у березні 2016 року до неї прийшов дільничний інспектор та повідомив про відкрите кримінальне провадження щодо її сина. [PERSON] стверджує, що її син жодних речей біля під'їзду, належних позивачу, не брав і додому не приносив. Відповідач у справі [PERSON], який є батьком малолітнього [PERSON] пояснив, що позивач систематично скаржиться на нього до органів поліції, проводилися перевірки за його заявами і порушень в його діях не було встановлено. На думку відповідача, даний позов заявлений позивачем через наявність неприязних відносин з його боку, адже відсутні докази на підтвердження того, чи був взагалі телефон у позивача, не надано ні чеку про його придбання, ні упаковки, а тому висунуті на адресу його малолітнього сина звинувачення у вчиненні злочину є безпідставними. У матеріалах кримінального провадження є лист начальника сектору ЧВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] від 13.09.2016 року, адресований слідчому, з приводу вирішення питання щодо притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обовязків щодо виховання дітей» після винесення 11.07.2016 року постанови про закриття кримінального провадження. В даному листі зазначено, що інспектором ЧВП ГУНП в Чернігівській області Кобзарем О.M. прийнято рішення про відсутність в діях [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] складу адміністративного правопорушеня, передбаченого ст. 184 КУпАП, про що повідомлено слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області Акуліна М.С. Дане рішення прийнято на підставі відсутності доказів про винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що показаннями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не підтверджено того факту, що [PERSON] таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung», а лише має місце припущення даного факту. При цьому, суд критично оцінює їх покази, оскільки вони всі є близькими родичами чи членами сімї, а тому можуть бути зацікавлені у результатах вирішення даної справи. Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Допитана в якості свідка [PERSON] заперечила факт викрадення мобільного телефону її сином. При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що мати та батько малолітньої дитини були вперше допитані по цій справі лише 22 та 24 березня 2016 року і з їх показів вбачається, що стосовно крадіжки мобільного телефона у гр. [PERSON] вони дізналися від працівників поліції. Допитана у справі в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою сторін, живе у тому ж підїзді, пояснила, що бачила, як сусіди перевозили речі. В цей час свідок розмовляла з бувшою мешканкою цього будинку. Свідок бачила, як люди заносили речі, біля речей стояла лише мама позивача, позивача свідок не бачила взагалі. Свідок бачила, як йшла сусідка [PERSON] з дітьми, хлопчик біг попереду матері метрів за три. Свідок не чула, щоб хтось комусь робив зауваження, мати з дітьми зайшла у підїзд і жодних конфліктів не було. Оскільки речі позивача стояли біля підїзду, то мати з дітьми йшла повз цих речей, оскільки іншого шляху потрапити до підїзду не було. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки під час проведення досудового розслідування інших доказів, ніж показання потерпілого і свідків, які є близькими родичами чи членами сімї потерпілого, і які б вказували на причетність малолітнього [PERSON] до таємного викрадення мобільного телефону марки «Samsung», який належить [PERSON], здобуто не було, доказів на підтвердження заподіяння шкоди діями малолітнього не надано позивачем і в судовому засіданні, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, що заявлені до батьків малолітнього у порядку відшкодування шкоди згідно статті 1178 ЦК України. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні позову, відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, належить вирішити питання про відшкодування відповідачу понесених у справі та документально підтверджених судових витрат на правову допомогу. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 16.02.2017 року, акту здачі-прийняття наданих послуг по договору від 21.02.2017 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 01 від 21.02.2017 року [PERSON] сплатив 4000 грн. адвокату [PERSON] (а.с.57-59) До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення юридичної практики з даної категорії справ, складання заперечення, участь у судових засіданнях (а.с.58) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу, надану адвокатом [PERSON] при складанні заперечення на позов, ознайомленні з матеріалами справи в суді (разом 1 година 15 хвилин) та участі у судовому засіданні 22 лютого 2017 року (1 година 15 хвилин) у розмірі 1600 грн., з розрахунку 40% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Враховуючи викладене,

Outcome: approved