Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

19 березня 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Воронізької селищної ради Шосткинського району про встановлення факту належності на праві власності житлового будинку [ADDRESS] померлому [INFO] року [PERSON] , померлій [INFO] [PERSON] , померлому [INFO] [PERSON] та визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на вищевказаний житловий будинок по 1/2 частині кожному. На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився позивачам чоловіком та батьком відповідно. Після померлого [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно зокрема одноповерховий житловий будинок із допоміжними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане домоволодіння [PERSON] успадкував за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка успадкувала його після померлого чоловіка [PERSON] , але спадкових прав на спірний будинок на оформила. Наразі відповідачі не можуть оформити спадкових прав на вищевказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на вищевказане майно. У судове засідання позивачі не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність та зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи Шосткинської районної державної нотаріальної контори до суду не з`явився, про час, дату, місце слухання справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наданих доказів судом встановлено, що [INFO] в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 10), який був чоловіком [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про одруження серія [NUMBER] . На день смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною, [PERSON] , сином [PERSON] , невісткою [PERSON] . Вказане підтверджується довідкою від 24.08.2018 № 947, що видана виконкомом Воронізької селищної ради (а.с. 18). Вказаний будинок разом із господарськими будівлями і спорудами згідно довідки виконавчого комітету Воронізької сільської ради №947 від 14 серпня 2018 року належить [PERSON] (а.с.18). З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] розташований одноповерховий житловий будинок позначений на схематичному плані літ. «А-1» з допоміжними господарськими спорудами у вигляді житлової прибудови літ. «А-11», веранди літ. «а», 2 ганків літ. «кр», «кр 1», 2 сараїв літ. «Б», «В», літньої кухні літ. «Г», 2 навісів літ. «Д», «Ж», погребу літ. «Пг», вбиральні «У», свердловини «Св», огорожі «№1-3». Рік збудування будинку 1967 (а.с. 14-15). Спадкоємицею після померлого [INFO] [PERSON] була його дружина [PERSON] , дана обставина зазначена в постанові Шосткинської райдержнотконтори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 січня 2019 року. (а.с.22) Згідно довідки виконавчого комітету Воронізької селищної ради Шосткинського району від 10 серпня 2018 року будинок та господарські споруди знаходяться на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,15 га, що була передана у приватну власність [PERSON] згідно рішення 20 сесії 21 скликання від 02 квітня 1994 року. (а.с.17) [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . (а.с.11) Разом з померлою на день її смерті по [ADDRESS] згідно даних виконавчого комітету Воронезької селищної ради були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.19) Спадкоємцем після померлої [PERSON] був її син [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. Дана обставина відображена в постанові Шосткинської райдержнотконтори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 січня 2019 року. (а.с.22) Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с.12) Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] померлий [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] . Позивач [PERSON] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] є сином померлого [PERSON] . Разом з тим, в нотаріальному порядку позивачам було відмовлено в оформленні спадщини на нерухоме майно після померлого [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Відповідно до законодавства колишнього СРСР, чинного на момент побудови будинку, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року (наказ втратив чинність 13.12.1995), реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Як зазначено в пункті 6 зазначеної Інструкції, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам і селищам міського типу, але не приєднані до них. Пунктом 20 Інструкції було визначено порядок реєстрації у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, зокрема: при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Отже, законодавством, що діяло на час побудови будинку (1967 рік) не було передбачено реєстрації права власності на нерухоме майно. Тобто момент виникнення права власності на будинки, споруди не залежав від державної реєстрації. І належним доказом, що підтверджує право власності [PERSON] на будинок з господарськими будівлями є запис в погосподарській книзі. На підставі наведеного суд вважає доведеним факт того, що померлому [INFO] року [PERSON] за життя належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] спадкові правовідносини регулювалися Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Згідно із ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого та дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ст. 548), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст. 549). Судом встановлено, що [PERSON] на час смерті чоловіка проживала разом з ним та після його смерті залишилась проживати в будинку, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Отже, померла [INFO] [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину, після смерті свого чоловіка [PERSON] померлого [INFO] , але за життя не встигла оформити своїх спадкових прав. На дату смерті [PERSON] спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України 2003 року. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1, ч.5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин [PERSON] є спадкоємцем після померлої матері [PERSON] , оскільки проживав разом з нею та після її смерті залишився проживати в спірному будинку. Позивачі, в свою чергу є спадкоємцями, після померлого [INFO] [PERSON] , які спадщину прийняли за тих самих обставин, що і попередній спадкоємець, але не мають змоги оформити спадкових справ в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Отже, з викладеного вбачається, що на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують як єдині спадкоємеці за законом на визнання за ними права власності на нерухоме майно у порядку спадкування після померлого [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що в нотаріальному порядку позивачам відмовлено в оформленні спадщини на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Тобто, зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку . Відповідно до положень п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця, що свідчить про неможливість отримання ними свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке їх право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного, проаналізувавши норми чинного законодавства, досліджені докази та встановлені у справі обставини, а також враховуючи, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку за необхідне захистити право позивача шляхом його визнання та встановлення факту, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved