Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

17 грудня 2019 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1981, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І., на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1990, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І., на підставі договору дарування від 02.04.2009, державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. на праві приватної власності належить 1 ціла частка житлового будинку [ADDRESS] . В спірному домоволодінні зареєстровані: [PERSON] , онук [PERSON] , син [PERSON] , племінники [PERSON] та [PERSON] . Однак племінники [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку [ADDRESS] з дня своєї реєстрації, тобто понад рік без поважних причин. Відповідачі у будинку не проживають не сплачують комунальні платежі, не приймають участі в утриманні житла, їх особистих речей, меблі, побутової техніки у будинку немає, вони з нею не спілкуються, будинком не цікавляться, прав власності на будинок чи його частину не мають. В добровільному порядку племінники не бажаю зніматися з реєстраційного обліку. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени її сім`ї, відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів у будинку, порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена права продати будинок чи оформити субсидію. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . 11 січня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.30-31). Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, в якій також позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на адресу суду надійшли заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, в яких позовну заяву підтримують повністю та заперечень проти неї не мають. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача та відповідачів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1981, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1990 та на підставі договору дарування від 02.04.2009, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7-16). Крім позивача в будинку також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , племінники [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою домової книги (а.с.17). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з дня прописки, а саме з 1992 року не проживають за місцем реєстрації, вели будівництво власного дому у с. Рибальське Самарського району, де мешкають по теперішній час. При обстеженні домогосподарства по [ADDRESS] , особистих речей відповідачів не виявлено, що підтверджується актом обстеження від 19.11.2019 (а.с.18). Таким чином, суд знаходить встановленим той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у 1992 році добровільно покинули домоволодіння [ADDRESS] , їх речей у спірному домоволодінні немає, [PERSON] перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинила, та з того часу відповідачі без поважної причини не проживають там, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved