Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

19 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у відповідача обпалювачем виробів будівельної кераміки в період з 18 вересня 1982 року по 31 травня 2000 року та був звільнений згідно наказу № 487 від 31 травня 2000 року. При звільненні остаточний розрахунок з ним проведено не було. На час його звільнення з підприємства заборгованість по заробітній платі склала 884 грн. 85 коп., посилаючись на п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 12 грудня 1999 року, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 4042 грн. 35 коп. Його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 16 лютого 2016 року складає 51359 грн. 04 коп., який він, також, просить стягнути на свою користь. Представник відповідача, відкритого акціонерного товариства Словянський керамічний комбінат , у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Про причину неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи у відсутності представника відповідача, суду не надали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових правовідносинах з ВАТ Словянський керамічний комбінат з 18 вересня 1982 року по 31 травня 2000 року і був звільнений за ст. 36 п. 5 КЗпП України на підставі наказу № 487 від 31 травня 2000 року (а.с. 6). Вирішуючи заявлені вимоги про наявну заборгованість по заробітній платі суд дійшов до таких висновків. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У силу ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ще за час роботи позивача на підприємстві відповідача, останній прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки, відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. В межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 884 грн. 85 коп. Між тим, як розяснив Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справлення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без урахування цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, суд, у межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 117 КЗпП України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Виплата середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, тому на виниклі між сторонами правовідносини не розповсюджується дія мораторію встановленого ЗУ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Враховуючи, що\~ згідно позовних вимог, [PERSON] просив\~ стягнути середній\~ заробіток за\~ період\~\~01 червня 2000 року\~ по\~ 21 березня 2016\~ року\~ включно, суд вважає\~ за\~ необхідне\~ стягнути\~ в межах заявлених позовних\~\~ вимог\~\~ наступну\~ суму.\~ Розмір\~ заробітної\~ плати\~ позивача\~ [PERSON]\~становить: за\~квітень 2000 року 250 грн. 00 коп. (відпрацьовано 160 годин) та\~ травень 2000 року\~ 250 грн. 00 коп. (відпрацьовано 151 година), при\~\~ тривалості\~ денного робочого\~ часу\~ 8 годин, середньоденна\~ заробітна\~ плата складає: (250 + 250):(160 відпрацьованих годин + 151 відпрацьована година) х 8 робочих годин = 12\~ грн. 86\~ коп. Кількість робочих\~ виходів позивача\~ з урахуванням\~ його графіку\~ роботи\~ при 5-денному\~ робочому тижні, за\~ офіційно\~\~ опублікованими статистичними даними «Про норму\~ тривалості\~ робочого часу» у листах Міністерства\~ праці та\~ соціальної політики України\~ складатиме:у 2000 році 149 робочих днів (лист N 13-1735 від 12.05.2000), у 2001 році 251 робочий день (лист № 13-4796 від 20 листопада 2000 р. ), у 2002 році -251\~ робочий день (лист №010-1201\~ від 23.11.2001\~ року), у 2003 році - 251\~ робочий день (лист №010-1135\~ від 06.11.2002\~ року), у 2004 році - 253\~ робочих дні (лист № 03-3/7221-013-15\~ від 18.11.2003\~ року), у 2005 році - 251\~ робочий день (лист №03-3/10426-036-15\~ від 12.10.2004\~ року), у 2006 році - 250\~ робочих днів (лист №7881/0/14-05/036-15\~ від 04.10.2005\~ року), у 2007 році - 251\~ робочий день (лист № 6540/0/14-06/13\~ від 09.10.2006\~ року), у 2008 році - 252\~ робочих дні (лист № 6884/0/14-07/13\~ від 18.09.2007\~ року), у 2009 році - 251\~ робочий день (лист № 10338/0/14-08/13\~ від 30.09.2008\~ року), у 2010 році - 251\~ робочий день (лист № 9681/0/14-07/13\~ від 25.08.2009\~ року), у 2011 році - 250\~ робочих днів (лист №9111/0/14-10/13\~ від 25.08.2010\~ року), 2012 році - 251\~ робочий день (лист №8515/1/14-11/13\~ від 23.08.2011\~ року), у 2013 році - 242\~ робочих дні (лист № 9050/0/14-12/13\~ від 21.08.2012\~ року), у 2014 році - 251\~ робочий день (лист №9884/0/14-13/13\~ від 04.09.2013\~ року), у 2015 році - 250\~ робочих днів (лист №10196/0/14-14/13\~ від 09.09.2014\~ року), у 2016 році (до 21 березня 2016 року) 61 робочий день. Загальна кількість\~ робочих днів за період з 01\~ червня 2000 року\~ по 21 березня 2016 року\~ включно\~ складає - 3966. Виходячи\~ з цього,\~ середній заробіток\~ за\~\~\~ час затримки\~ розрахунку\~ складає 51002 грн. 76 коп. (12 грн. 86 коп. х 3966 робочих днів = 51002 грн. 76 коп.), який\~\~ і підлягає стягненню з\~відповідача на користь [PERSON] Вирішуючи заявлені позовні вимоги стосовно виплати працівникові компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України Про оплату праці, компенсація працівникам частини\~ заробітної плати у зв'язку\~із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Згідно до ст. 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати виплата громадянам\~суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, передбачено, що відмова власника\~ або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачем не додано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості, та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, дія\~ постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати\~ - поширюється тільки на працюючих робітників, але ж ніяк не на звільнених. За таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити. Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551,20 гривень. На підставі ст.ст. 47, 116, КЗпП України,

Outcome: partial