Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

17 березня 2014 року, позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Теплодарської міської ради Одеської області 11 вересня 1999 року було зареєстровано шлюб між позивачем, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] (до шлюбу [PERSON]). У 1998 році, під час успішного розвитку бізнесу, який приносив помітній доходи, позивач познайомився з відповідачем по справі. Відповідач війшла до позивача в довіру та запропонувала житии разом, а потім під тиском змусила зареєструвати шлюб. На початку 2000 року, позивач тяжко захворів і був змушений пройти обстеження та лягти на не визначений час до лікарні, припинивши заробляти гроші. Довідавшись про тяжку хворобу, відповідач зібрала речі та пішла з квартири в невідомому напрямку. Через чотири місяця після лікування, позивач повернувся до роботи, налагодив бізнес та знову почав добре заробляти. Під час відсутності позивача, відповідач довідавшись про одуження, без відома позивача, вселилась до квартири і знову ввійшла в довіру позивача. З 2009 року старший син позивача [PERSON], працював на судні по перевезенню небезпечних вантажів, у зв'язку з чим отримував підвищену платню. Однак на судні під час перевезення небезпечних вантажів сталася аварія в наслідок якої син позивача, після безрезультатних спроб врятувати йому життя помер. У зв'язку з пригніченим станом після поховання сина та необхідністю зміни обстановки, позивач поїхав до Києва та перебував там деякий час. В липні 2012 року повернувшись до дому позивач звернув увагу на те, що в квартирі відсутні речі відповідача, тобто відповідач зібрала усі речі (та все, що вважала за потрібне) та пішла. Як згодом стало відомо позивачу від друзів сина [PERSON], відповідач істериками змушувала його ходити у рейси, щоб відробляти гроші, які пішли на його навчання. Крім того, відповідач не одноразово обмовляла позивача, погрожуючи закрити у в'язниці або здати до психіатричної лікарні. На підставі вище зазначеного, наміру створити сім'ю у відповідача не було до реєстрації шлюбу, та такий намір не з'явився й після реєстрації. Дійсне волевиявлення відповідача було направлене не на створення сім'ї, а на отримання матеріальної вигоди. Тому позивач звернувся до суду з позовом та просить суд визнати недійсним шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Теплодарської міської ради Одеської області, актовий запис №37 від 11.09.1999 року та відповідно до уточнення позовних вимог, просить відповідача [PERSON], змінити своє прізвище на дошлюбне [PERSON], про що подати документи для внесення виправлення, а органи РАЦС та ДМС України в Одеській області м. Теплодар, внести відповідні зміни у документи відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні свій позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що шлюб вона уклада для створення сім'ї, і все що зазначив позивач у позові неправда. Свідки у судовому засіданні зазначили, що позивач та відповідач жили як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Заслухавши пояснення позивача його представника, відповідача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 вересня 1999 року позивач та відповідач уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). До укладання даного шлюбу вони, зі слів відповідача, на протязі 3- х років проживали у цивільному шлюбі. Дітей від даного шлюбу немає. З 2012 року сторони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин. Як зазначає позивач, наміру створити сім'ю у відповідача не було до реєстрації шлюбу, та такий намір не з'явився й після реєстрації. Дійсне волевиявлення відповідача було направлене не на створення сім'ї, а на отримання матеріальної вигоди, але відповідно до матеріалів справи позивач та відповідач у 2010 році заключають церковний шлюб (а.с. 75) та продовжують жити разом. Судом були допитані свідки за клопотанням представників позивача та відповідача, які зазначили, що шлюб між позивачем та відповідачем був добровільним, дійсний та стосунки між ними були сімейні, а якщо і були сварки, то вони швидко йшли на примирення, у значній частині сімей бувають сварки і нерозуміння один одного. Відповідно до ст. 21 СК України Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Ч. 2 ст. 40 СК України визначає, що «шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя». Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам, при вирішенні справ про визнання шлюбу недійсним, слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Враховуюче вищенаведене, суд прийшов до висновку, що у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним слід відмовити, бо у даному випадку суд не отримав будь - яких доказів того, що у відповідача [PERSON] був відсутній намір створити сім'ю з [PERSON], навпаки сторони протягом 13 років офіційного шлюбу мали сім'ю: разом проживали, мали єдиний бюджет, вели спільне господарство. Позивач не довів, що відповідач при укладанні шлюбу не мала наміру створити сім'ю та набути взаємні обов'язки подружжя, тому суд відмовляє в задоволені позову зв'язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed