Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

18.03.2015 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить : Право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] - припинити. Встановити право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 4. Визначити частки співвласників в квартирі [ADDRESS] як 1/3 частка за [PERSON], 1/3 частка за [PERSON], 1/3 частка за [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Дорохова О.П. наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому також просив суд слухати справу без фіксування процесу технічними засобами. Відповідачі у судове засідання не з'явились, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обгрунтовуються, суду не надали, про час та місце розгляду справи Відповідачі повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов наступного. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 1998 році Позивач та відповідачі по справі на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизували, тобто отримали у власність квартиру № 60, що розташована в буд. № 7 по вулиці Астрономічної в м. Харкові. Згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] власниками майна є [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 6,7). Приблизно в 2005 році відповідачі виїхали на постійне місце проживання в Російську Федерацію і місцезнаходження їх невідомо. При цьому відповідачка по справі [PERSON] вивезла особисті документи, у тому числі технічний паспорт та свідоцтво про приватизацію квартири. Позивач не може одержати дублікат свідоцтва про приватизацію квартири в КП «Харківське Міське БТІ», оскільки для його отримання необхідні копії паспорт та коду ІНН всіх співвласників ( а.с. 8). Також Витрати по оплаті комунальних послуг несе позивач. На теперішній час у позивача виникла необхідність у виділі йому частки в зазначеній квартирі для здійснення своїх прав власника щодо володіння, розпорядження та користування своїм житлом, а також для проведення оплат комунальних послуг та витрат по утриманню квартири в розмірі належної йому частині, оскільки відповідачі не виконують своїх обов'язків по утриманню житла та оплаті комунальних послуг. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 статті 370 ЦК України встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі та визначити частки квартири за кожним із позивачів.

Outcome: approved