Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 10 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області, відповідний актовий запис №82. Позивач вказала, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через те, що вони не можуть знайти спільну мову та не можуть порозумітися, через постійні сварки стосунки погіршилися, у зв`язку з чим з 19 серпня 2019 року сторони припинили подружні стосунки, а з 06 вересня 2019 року - проживають окремо. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін. Крім того, позивач прохає стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с.28), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов. Позивач письмово заперечувала проти надання судом строку для їх примирення. Разом з тим, позивач справу прохала розглянути без її участі та увипадку визнання позову відповідачем, прохала розглянути справу на підставі наявних у справі доказів (а.с.30). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с.29), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON] , та він їх не оспорює. Відповідач заперечував проти надання судом строку для їх примирення, прохав позов [PERSON] задовольнити (а.с.31). Виходячи з положень стст.211,223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Частинами 3 та 4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін у справі, викладену кожним окремо в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області, про що 10 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис №82 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю (а.с.4,5). З письмових пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що спільне сімейне життя позивача з відповідачем не склалося через те, що вони не можуть знайти спільну мову та не можуть порозумітися, через постійні сварки стосунки поступово погіршилися, у зв`язку з чим з 19 серпня 2019 року сторони припинили подружні стосунки, а з 06 вересня 2019 року взагалі проживають окремо та вважають подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим (а.с.2,5,6-8,9-11,30,31-36). Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, про що зазначили в заявах по суті справи, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.30,31). Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дитини після розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, прохала відновити своє дівоче прізвище « [PERSON] ». Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №82, дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] зазначено « [PERSON] » (а.с.3). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відповідачу [PERSON] відновити її дівоче прізвище « [PERSON] ». Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат в сумі 768 грн. 40 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved