Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

18. 08. 2016 року Криворізька місцева прокуратура № 3 звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON]. В обґрунтування заяви вказує, що [PERSON] - [INFO] з 28.10.2014 року знаходиться на обліку в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом : РРТБ (24.11.2015) лівої легені (інфільтративний стан після резекції в/д лівої легені з приводу інфільтративного туберкульозу з деструкцією (22.12.2015). Д+.МБТ+.М-. К+.Р1 (HRES) PII (KmEtOfx) Кат.4 (НЛТБ) Ког.4 (2015). Епіднебезпечний для оточуючих. Хворий [PERSON], маючи небезпечне захворювання проживає зі своєю сім'єю - малолітніми сестрами [PERSON], [PERSON] та матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], батько тимчасово працює за межами міста. Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР» № 237 від 09.08.2016 хворий [PERSON] перебуває в лікувальному закладі на обліку. Епіднебезпечний для оточуючих. Від лікування ухиляється. Хворому показана примусова госпіталізація до легеневого відділення закладу. [PERSON] внесено до Українського національного реєстру хворих на туберкульоз - реєстраційний № 136674-2 від 25.11.2015. Хворий [PERSON] у період з 25.11.2015 до 30.07.2016 отримував лікування у КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР» із призначених 240 доз основного курсу лікування прийняв лише 123 дози, що свідчить про нерегулярне лікування та ухилення від належного лікування. Разом з тим, повний курс лікування передбачає прийняття 600 доз. Згідно з інформацією служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, ураховуючи, що хворий проживає разом з малолітніми дітьми, 15.08.2016 з [PERSON] проведено індивідуально-профілактичну бесіду щодо необхідності лікування в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР». Однак, [PERSON] категорично відмовляється від стаціонарного лікування у вказаному закладі охорони здоров'я, чим становить загрозу для життя та здоров'я членів сім'ї, насамперед малолітніх [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України є малолітніми дітьми, внаслідок чого неспроможні самостійно захистити свої порушені права, їх законний представник - мати [PERSON] неналежним чином здійснює захист її прав. Відповідно до акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] спеціалістами районної служби у справах дітей 15.08.2016, встановлено, що [PERSON] дійсно проживає разом з матір'ю та двома малолітніми сестрами, категорично відмовляється від стаціонарного лікування в тубдиспансері. Малолітні [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2014 року перебувають на диспансерному обліку дитячого лікаря-фтизіатра КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР». Мати дітей [PERSON] ухилилась від виконання рекомендації лікаря протитуберкульозного закладу про влаштування малолітніх [PERSON] та [PERSON] до санаторного закладу, письмово відмовившись, що свідчить про неналежне виконання нею обов'язків по догляду за дітьми. Діти тривалий час проживають спільно в одному помешканні з хворим на туберкульоз, разом харчуються, спілкуються тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» госпіталізація - поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції. Ізоляція - відокремлення від оточуючих особи, хворої на заразну форму туберкульозу, з метою унеможливлення передачі інфекції іншим особам, надання медичної допомоги та здійснення контролю за дотриманням протиепідемічного режиму цією особою. Контактна особа - особа, яка перебуває та/або перебувала у контакті з людиною чи твариною, хворою на заразну форму туберкульозу, і внаслідок цього має ризик зараження туберкульозом. Статтею 11 вказаного Закону передбачено, що у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР» хворий [PERSON] є епіднебезпечним, ураховуючи те, що він ухиляється від лікування, наражаючи оточуючих на небезпеку тяжкого захворювання, насамперед дітей, встановлено підстави для примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу. Таким чином, з метою охорони життя і здоров'я малолітніх дітей, обмеження подальшого контакту особи, хворої на заразну форму туберкульозу, запобігання ризику зараження дітей,інших осіб туберкульозом, [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» ДОР». Представник заявника прокурор Тютерева Є. Є. в судовому засіданні не з'явилася надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує в повному обсязі. За даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби, а тому суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 285 ЦПК України, вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності хворого. Представники зацікавлених осіб: КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» та органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної в місті ради, в судовому засіданні заяву прокурора підтримали та вважають, що вона повинна бути задоволена судом, оскільки це є в інтересах малолітніх дітей [PERSON], самого [PERSON] так в інтересах суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок по представництву інтересів громадян або держави в суді у випадках, передбачених законом. Закон, який в даному випадку регламентує інститут повноважень прокурора у цивільному процесі є Закон України «Про прокуратуру» та цивільний процесуальний кодекс України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Згідно зі ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умові для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Дослідивши письмові матеріали справи (а.с.5-16), та аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що обов'язкова госпіталізація хворого є доцільною, а заява Криворізької місцевої прокуратури № 3 в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], зацікавлені особи: КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2», орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної в місті ради, про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу заява представника Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» Дніпропетровської обласної ради про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного диспансерного закладу [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved