Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

17.12.2015 р. позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1995 р. по 1998 р. і з 2005 р. Отримує пенсію 1086 грн., згідно ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 р. вона не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідач може надавати їй утримання, має доход 6000 грн. Ціни зросли у 3 рази, а прожитковий мінімум не змінився. Вона хворіє, не має коштів на медичні обстеження, призначені лікарем для встановлення діагнозів і призначення лікування. Чоловік користувався нею, коли вона була здорова і не потребувала матеріальної підтримки. Вона їздила з м. Тростянець до м. Суми на роботу поки за станом здоров'я не була звільнена. Відповідач її вигнав і привів коханку, тому проживає у свого сина від попереднього шлюбу, який надавав їй необхідну фінансову підтримку. На даний час син має тяжкі захворювання. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 25 % від його доходів. 16.02.2016 р. [PERSON] подала заяву у якій вказала про зміну підстави позову відповідно до ст. 31 ЦПК України і просила суд: звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності ч.2 ст. 3; ч. 2, 4 ст. 75; ч. 1, 2, 3 ст. 76; ч. 1 ст. 82; п. 1 ч. 1 ст. 83 СКУ; ч. 1 ст. 27, ст. 303, 311, 335, 338 ЦПКУ. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зазначила, що наполягає на стягненні з відповідача аліментів на її утримання на підставі ст. 75 Сімейного кодексу України. Суду зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 1995 р. по 1998 р. і з 2005 р. Вона неодноразово зверталася до суду з позовами про стягнення аліментів з відповідача на її утримання з різних підстав, але у задоволенні позовів їй відмовляли. Підставою позову є ст. 75 СК України, бо вона на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, на її думку рішення суду про розірвання шлюбу є незаконним, оскільки відсутній технічний запис процесу. Вона є непрацездатною, звільнилася з роботи у 2007 році за станом здоров'я, не могла підвищити кваліфікацію. На даний час отримує мінімальну пенсію у сумі 1086 грн., її розмір менше прожиткового мінімуму. З відповідачем вона жила впроголодь, впевнена, що новій дружині і дитині утримання не надає. Відповідач отримує пенсію близько 6000 грн., має земельну ділянку, частину якої обробляє, дохід дозволяє утримувати дружину, їх дитину та її. Наявність дитини і дружини ще не свідчить про те, що відповідач їх утримує. Оскільки рішення суду від 23.11.2011 р. винесено з порушенням процесуального права, тому шлюб є нерозірваним і вона має право на утримання, а тому просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 25 % від його доходів. Також просила у разі задоволення позову стягнути на її користь витрати понесені нею у зв'язку зі зверненням до суду в сумі 695,73 грн., які складаються з: 55, 25 грн. - ксерокопіюванням документів на 85 аркушах, 55 грн. - проїзд до суду, 47,10 грн. - канцтовари, 538,38 грн. - витрат на відрив від звичайних занять. Проти стягнення з неї витрат, понесених відповідачем на правову допомогу та проїзд до суду категорично заперечувала, вказувала на необхідність звільнення її від судових витрат по справі згідно поданого нею клопотання та врахувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду. Зазначала, що судові витрати створять для неї перешкоди у доступі до правосуддя. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали і в його задоволенні просили відмовити. Суду відповідач пояснив, що з 2011 р. позивач неодноразово зверталася до нього з позовами про стягнення аліментів, у задоволенні яких їй відмовляли. Дійсно двічі перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі з 1995 р. по 1998 р. і з 2005 р. по 2011 р. Шлюб розірвано рішенням суду, яке набрала законної сили. Він хоче щоб його залишили у спокої. На даний час він проживає в [ADDRESS], перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, на його утриманні перебуває дружина і дочка [INFO]. На час їх шлюбу позивач була працездатна, не потребувала допомоги, по можливості він надавав їй кошти. Його доходом є пенсія як військового льотчика у розмірі 5700 грн., з квітня місяця - більше 7000 грн. Просив суд стягнути з відповідача витрати понесені у зв'язку з явкою до суду з м. Тростянець до м. Суми разом з представником та витрати на правову допомогу. Судові витрати заявив, оскільки це не перший позов і він змушений весь час їздити до суду в м. Суми. Представник відповідача суду зазначив, що позов з вказаних позивачем підстав є необґрунтованим, оскільки шлюб між сторонами розірвано, є відповідний штам у паспорті, відповідач перебуває у іншому шлюбі, від якого має дитину [INFO]. Вважає позов явно необґрунтованим. Просив у позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. згідно договору, та витрати на проїзд з іншого населеного пункту до м. Суми його разом з відповідачем на судові засідання, згідно наданих квитків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на підставі ст. 75 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Судом встановлено наступні обставини. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 03.10.1995 р. по 01.08.1998 р. 04.02.2005 р. сторони зареєстрували шлюб вдруге, який було розірвано на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.11.2011 р. (справа № 1806/2-4042/11), яке набрало законної сили 12.01.2012 р. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.11.2011 р. (справа № 1806/2-4042/11), встановлено, що шлюбні відносини між сторонами не підтримуються тривалий час, спільне господарство не ведеться, з моменту укладення шлюбу, проживають окремо. Позивач [PERSON] є пенсіонером з 01.05.2012 р. і отримує пенсію за віком, яка на час звернення з даним позовом (грудень 2015 року) становила 1086 грн. 98 коп. Відповідач [PERSON] є пенсіонером і отримує пенсію в середньому на місяць у розмірі 5700 грн. 60 коп. На утриманні відповідача перебуває його дружина [PERSON] та їх спільна дочка [PERSON], [INFO]. Вказані обставини встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.01.2016 р. по цивільній справі № 592/8742/15-ц, провадження № 2/592/373/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яке набрало законної сили 21.03.2016 р., а також рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02.07.2015 р. по цивільній справі № 592/2638/15-ц (а.с. 22 - 24, 77 - 78). Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на підставі ч.ч. 1 - 4 ст. 76 СК України, Ковпаківським районним судом ухвалено рішення від 15.11.2011 р. (справа № 1806/2-3817/11), від 08.02.2013 р. (справа № 13318/12), від 18.01.2016 р. (справа № 592/8742/15-ц), а також ухвалено рішення Апеляційним судом Сумської області від 02.07.2015 р. (справа № 592/2638/15-ц). Вищезазначені рішення суду набрали законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України о бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, з наданого відповідачем свідоцтва про шлюб вбачається, що з 20.02.2015 р. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с. 64). Подружжя має доньку [PERSON] від [INFO]., батьком якої у свідоцтві про народження зазначений [PERSON] (а.с. 63). Так, стаття 75 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач, як на підставу позову регулює право одного з подружжя на утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами є припиненим з 12.01.2012 р., з набранням чинності рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.11.2011 р. (справа № 1806/2-4042/11) про розірвання шлюбу. Наявність рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.11.2011 р. про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили позивач не оспорює, проте вважає його незаконним. Припинення шлюбу між сторонами спору підтверджується і Свідоцтвом про шлюб, відповідно до якого 20.02.2015 р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 64). Таким чином, правові підстави для стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання позивача [PERSON], шлюб між якими припинено, на підставі ст. 75 СК України відсутні. Вимоги позивача викладені в заяві від 16.02.2016 р. про зміну позовних вимог (а.с. 27 - 36), а саме про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності ч.2 ст. 3; ч.2, 4 ст. 75; ч.1, 2, 3 ст. 76; ч. 1 ст. 82; п.1 ч. 1 ст. 83 СКУ; ч. 1 ст. 27, ст. 303, 311, 335, 338 ЦПКУ вирішенні судом за клопотанням [PERSON] ухвалою від 20.04.2016 р. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, вирішуючи позов в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 25 % від його доходів є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат суд виходить з наступного. [PERSON] заявлено клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. та відшкодування витрат, що пов'язані з явкою до суду відповідача та його представника. Так, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно роз'яснень, наданих у п. 47 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Представник відповідача - фізична особа [PERSON] був допущений до участі у справі як представник [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої судом 15.03.2016 р. відповідно до вимог ч. 2 ст. 42 ЦПК України за клопотанням [PERSON] При цьому, відповідач та його представник посилались на відсутність коштів на укладення договору про правову допомогу і неможливість в інший спосіб посвідчити довіреність (а.с. 50). У судовому засіданні 08.04.2016 р. [PERSON] надано суду Договір про надання правової допомоги від 04.03.2016 р., укладений між ним (як суб'єктам підприємницької діяльності) та відповідачем [PERSON], свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтво платника єдиного податку, посвідчення адвоката та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 04.03.2016 р. на суму 2000 грн. (а.с. 64 - 68). Клопотання про залучення [PERSON], як особи, яка має право на надання правової допомоги до участі у справі на підставі ст. 56 ЦПК відповідачем не заявлялось. За наведених підстав суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування відповідачу у даному випадку витрат на правову допомогу. На підтвердження витрат відповідача та його представника, що пов'язані з явкою до суду з м. Тростянець до м. Суми [PERSON] надано: квиток на потяг від 17.02.2016 р. на суму 7,05 грн.; два квитка на автобус від 08.04.2016 р. по 29,74 грн. кожний, квиток на автобус від 21.04.2016 р. на суму 29,74 грн., а всього на 96 грн. 27 коп. (а.с. 69, 71, 75, 125). Суд не бере до уваги як належні докази на підтвердження витрат: квиток за 20.04.2016 р. на суму 29,74 грн., оскільки він має відмінний час і рейс від вищевказаного квитка за цю дату (як пояснив представник вони їхали різними рейсами з його довірителем), квиток за 17.08.2016 р. на суму 7,05 грн. (відповідач їздив до суду разом з дружиною) та квитки за 21.03.2016 р. на суму 30,20 грн. і 7,05 грн., оскільки цього дня відповідач брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, а не даної справи; 2 квитки на автобус за 15.03.2016 р. - до квитків не надано відповідної інформації про перевізника, який надав послугу з перевезення (а.с. 69, 72, 73, 74-70). Таким чином [PERSON] підтверджено судові витрати пов'язані з явкою разом з представником до суду у розмірі 96 грн. 27 коп. Позивач [PERSON] подала клопотання і просила звільнити її від оплати судових витрат у зв'язку з майновим станом. Позивач звільнена від сплати судового збору (який є одним із видів судових витрат) під час розгляду справи про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Тобто звільнення від сплати судових витрат це право суду, а не обов'язок. Витрати відповідача та його представника, що пов'язані з явкою до суду у розумінні практики Європейського суду з прав людини не є перешкодою доступу до суду, не ускладнюють цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Враховуючи конкретні обставини даної справи, підстав для звільнення позивача від сплати витрат відповідача та його представника, що пов'язані з явкою до суду під час розгляду даної справи у встановленому розмірі 96 грн. 27 коп., суд не вбачає. А тому, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 96 грн. 27 коп. у відшкодування витрат, що пов'язані з явкою відповідача та його представника до суду.

Outcome: approved