Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

19.02.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 17.01.2002р. у відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Індустріального району м. Дніпропетровська під актовим записом № 11. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з січня 2013р., коли сторони припинили ведення спільного господарства, мали роздільний бюджет, проте залишились проживають разом за однією адресою. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, втрата почуття любові та поваги. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 22.03.2016р. представник позивачки [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 17.02.2016р. та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю - а.с. № 14,15) підтримала позовні вимоги позивачки та просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за відсутності її та позивачки, без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 13). Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, період (з січня 2013р.) та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою, визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 22.03.2016р. надав відповідну заяву (а.с. №17). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.01.2002р. у відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Індустріального району м. Дніпропетровська під актовим записом № 11 (а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. № 6,7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони хоча і проживають разом, проте з січня 2013р. припинили шлюбно-сімейні відносини, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з січня 2013р., тобто більше трьох років, і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка та її представник від позову не відмовилися, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved