Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

19.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення часток в спільній сумісній власності. У своєму позові позивач зазначив, що 26.11.1983 року між [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] , був укладений шлюб. Під час шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.1991 року придбав 1/20 частку домоволодіння, яка в подальшому змінилася на 4/100 частки на підставі рішення Заводської районної ради народних депутатів від 15.11.1996 року, що знаходиться в [ADDRESS] . [INFO] від нещасного випадку загинули [PERSON] та [PERSON] . Після смерті своєї сестри [PERSON] він звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. з метою оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Але одержав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2018 року з посиланням на відсутність повноважень у нотаріуса по визначенню частки в спільному майні подружжя та невідповідності договору купівлі продажу від 06.08.1991 року. Посилаючись на вищезазначене просив визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності з [PERSON] на 4/100 частки в домоволодінні, що знаходиться в [ADDRESS] , складала 1/2. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2019 року відкрито провадження по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач виконавчий комітет Миколаївської міської ради не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи 48/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 11.04.2018 року виданого Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та свідоцтва про народження (повторне) виданого Новград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 07.07.2018 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними братом та сестрою. 26.11.1983 року між [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] , був зареєстрований шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 11.04.2019 року. Встановлено, що під час шлюбу [PERSON] придбав 1/20 частку домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до архівної копії укладення ММБТІ про зміну ідеальних часток за адресою [ADDRESS] від 15.10.1996 року, зазначено що у зв`язку із зміною вартості всього домоволодіння ідеальна частка власника [PERSON] змінена з 1/20 на 4/100. На підставі рішення Заводської районної ради народних депутатів від 15.11.1996 року за № 303 про зміну ідеальних часток у будинковласництві було змінено частку в домоволодінні, що знаходиться в [ADDRESS] з 1/20 частки на 4/100 частки про що 10.12.1996 року виконкомом Заводської районної ради народних депутатів Воробйову Олександру Петровичу видано свідоцтво про право власності на домоволодіння. Відповідно до свідоцтв про смерть, [INFO] померли [PERSON] та [PERSON] . Також у судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку вищезазначеного майна. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , як рідний брат померлої [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2018 року приватним нотаріусом Романюку М.П. у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , було відмовлено з відповідними роз`ясненнями. Так, відповідно до постанови від 04.09.2018 року виданої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що власником 1/20 частки домоволодіння [ADDRESS] є чоловік спадкодавиці - [PERSON] . Спадкодавиці належить частка в спільному майні подружжя, яка не визначена. Визначення даної частки є поза межами компетенції нотаріуса. Крім того, правовстановлюючий документ, який запропоновано нотаріусу для оформлення спадщини, не відповідає вимогам цивільного законодавства та суперечить вимогам ст.46,47 Закону України про «Про нотаріат». Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 п. 12 роз`яснено, що за загальними правилами ч. 2 ст. 372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначені частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст.1216 ЦК України є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб. Отже, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, визначивши, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності з [PERSON] на 4/100 частки домоволодіння по [ADDRESS] складає 1/2. На підставі викладеного,

Outcome: approved