Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

18.10.2017 року позивач в особі Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до [PERSON] , третьої особи: [PERSON] , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», якою прохали суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 12/25 частини квартири [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.10.2017 року залишено без руху позовну заяву, з підстав недотримання вимог ст. 119 ЦПК України. 30.11.2017 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, згідно до яких просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 12/25 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.11.2017 року відкрито провадження по цивільній справі за даним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.02.2019 року, визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Стисла позиція позивача: В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , 1979 року народження, з 2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але протягом тривалого часу (більше 8 років) своєю частиною квартири, де вона зареєстрована не користується і в ній не проживає, що підтверджується актом від 12.09.2017 року, затвердженим начальником юридичного відділу КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». У зазначеній вище квартирі розділено особові рахунки. Квартиронаймачем частини квартири до моменту смерті ( [INFO] ) була [PERSON] , 1942 року народження. Після смерті квартиронаймача зареєстрованою залишилась [PERSON] , 1979 року народження. Згідно листа Заводського районного у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 4997/14/18-31 від 06.09.2017року, повідомлено, що актовий запис про смерть гр. [PERSON] , відсутній. Згідно листа начальника Кам`янського відділу поліції №46/14912 від 18.09.2017 року повідомлено, що інформація про притягнення до кримінальної відповідальності, перебування в розшуку чи під арештом гр. [PERSON] , відсутня. Згідно листа заступника директора департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради від 11.10.2017 №05-06/2742 приміщення житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею 23,3 кв.м у квартирі спільного заселення за адресою: [ADDRESS] передано у приватну власність [PERSON] у 1996 році; відомості щодо приватизації інших житлових приміщень у цій квартирі відсутні. Власником приміщення житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею 23,3 кв.м у квартирі спільного заселення за адресою: [ADDRESS] згідно Договору дарування 13/25 часток квартири від 16.06.2014 року є [PERSON] . Інша частина квартири житловою площею 13,5 кв.м, загальною площею 22,0 кв.м є комунальною власністю міста. Тобто 12/25 квартири знаходиться у власності територіальної громади міста Кам`янське, а адміністрація Заводського району міської ради здійснює обумовлені рішенням Кам`янської міської ради від 29.07.2016 року №295-09/VІІ «Про внесення змін до відомостей адміністрації Заводського району Дніпродзержинської міської ради», повноваження щодо видачі ордерів на заселення житлової площі в будинках державної та комунальної власності, гуртожитках, які відносяться до комунальної власності міста та права звернення до суду з вимогою про визнання незаконним володіння або користування житловим фондом на території Заводського району. Представник Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до судового засідання надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, проведення судового засідання без її участі та без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, і тому в силу ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] до судового засідання надав заяву про проведення судового засідання без його участі та без застосування технічних засобів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до судового засідання надали до суду про проведення судового засідання без їх участі та без застосування технічних засобів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачем заявлені вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 12/25 частини квартири [ADDRESS] . При цьому жодних доказів на підтвердження чи віднесена 12/25 частин зазначеної квартири до комунальної власності з боку позивача не надано. Крім того, позивачем не підтверджено, що зазначені 12/15 частин спірної квартири перебувають на балансі у певної житлово-експлуатаційної організації. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто підставою для звернення із позовом є порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем під час судового розгляду не підтверджено жодним допустимим доказом що при зверненні із позовом, квартира в частині 12/25 віднесена до комунальної власності та перебуває на балансі у позивача, або іншої особи. А тому встановити на підставі доказів, що права позивача порушенні, враховуючи не доведення такої позиції саме позивачем, в ході судового розгляду не є можливим, так як суд самостійно збирати докази не має права, що узгоджується з ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Оцінюючи докази надані позивачем, судом встановлено також їх невідповідність. Так, позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] є об`єктом поділеним на частки, тобто перебуває у спільній частковій власності що підтверджено копією договору дарування 13/25 часток спірної квартири від 16.06.2014 року, які зареєстровані за [PERSON] (а.с. 19). В той же час, щодо інших 12/25 часток, жодного доказу кому вони належать та на яких правових підставах не надано. Натомість долучено копії особових рахунків на зазначену квартиру (а.с. 13, 14), але за різними номерами: -Особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на квартиронаймача [PERSON] , де зазначено що зареєстровано дві особи [PERSON] та [PERSON] ; -Особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на квартиронаймача [PERSON] , де зазначено що у квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] , [PERSON] . Але жодного рішення про розподіл особистих рахунків за однією і тією ж адресою, позивачем не надано. Крім того, позивач звертаючись із позовом, та в ході судового розгляду, обґрунтовував свою позицію тим, що [PERSON] є померлою, натомість жодного доказу такого факту до справи не подано, заяв та клопотань про витребування такого доказу позивачем не подавалось. А з матеріалів позовної заяви вбачається, що для перевірки факту смерті зазначеної особи, позивачем робився запит, але з копії відповіді (а.с. 17) вбачається, що відповідь надана щодо іншої особи, а саме щодо [PERSON] ГРИГОРІВНИ, а не щодо [PERSON] , а тому такий доказ жодним чином не підтверджує позицію позивача. Щодо особи [PERSON] , позивач надає акт про проживання від 12.09.2017 року (а.с. 11), в якому містяться відомості щодо проживання у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , та акт від 12.09.2017 року (а.с. 12), зі змісту якого вбачається що у зазначеній квартирі не проживає [PERSON]. Але прийняти такий акт як обґрунтування такої позиції, також не можливо, так як в даному акті не зазначено, чи є [PERSON] співвласницею спірної частини квартири № 88 , чи вона відсутня за обставин які нівелюють її право на користування спірною частиною квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А тому враховуючи зазначене, без зазначення правового статусу особи, щодо якої заявлено позовні вимоги прийняти рішення не є можливим, так як у разі якщо [PERSON] є співвласницею заявленої частини квартири № 88, то навіть якщо особа в ній не проживає, то в будь-якому разі вона не втрачає право власності на неї, за складовою якої передбачено право користування. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Тому для прийняття такого рішення, позивач зобов`язаний підтвердити своє право яке він вважає порушеним, зазначив статус житла - чи є це приватна, чи комунальна власність, якщо так то кого та на яких підставах, підстави реєстрації осіб за вказаною адресою, правовий режим що став підставою для реєстрації відповідача [PERSON]. Крім того, будь-яких доказів на спростування поважної причини відсутності особи за вказаним місцем реєстрації, в тому числі покази свідків, стороною позивача не заявлено, допустимими та належними доказами не доведено. А тому, заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо понесених позивачем витрат на оплату судового збору, суд виходить із вимог ст.141 ЦПК України, а тому понесені судовій витрати при зверненні із позовом, задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed