Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

17 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], з залученням третіх осіб: Градизької селищної ради, управління державної міграційної служби України в Полтавській області, [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, проте не проживають у вказаному будинку з 2012 року. До судового засідання позивачя [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що за вказаною адресою не проживає з 2000 року, проте вона не має можливості прописатися за якоюсь іншою адресою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що за вказаною адресою не проживає з 2005 року, проте вона не має можливості прописатися за іншою адресою і тому прохає в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Градизької селищної ради направив до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позову заперечень не мають. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити. Третя особа: [PERSON], управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарським будівлями, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.02.2009 року. На даний час у будинку за адресою: [ADDRESS], належному позивачу [PERSON], зареєстровані: він, син [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою секретарем Градизької селищної ради за № 1467 від 28.04.2016 року. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] та [PERSON] з 2005 року по даний час в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживають, а мешкають за іншими адресами. Вказаний факт не заперечується та визнається відповідачами [PERSON], [PERSON], а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали доказів на підтвердження того факту, що вони залишили місце реєстрації і понад один рік були відсутні за місцем свого проживання з поважних причин або що між ними та власником житла були встановлені будь - які інші домовленості. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 закону України № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачів без поважних причин понад один рік за місцем реєстрації. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідно до ст. 405 ЦК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном Ст. 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім»ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник у відповідності до ст. 391 ЦКУ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди у такий спосіб, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 275,60 грн. з кожного.

Outcome: approved