Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

19.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до ГУ МВС України в м. Києві про відшкодування шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що 27.08.2010 року по вул. Заболотного в м. Києві, в результаті порушення правил дорожнього руху інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку ПС при ГУ МВС України в м. Києві [PERSON], який керував службовим автомобілем «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER] під час виконання службових обов»язків, мала місце дорожньо-транспортна пригода в результаті якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який отримав тілесні ушкодження, а пасажир цього ж автомобіля [PERSON] отримала ушкодження здоров»я. Вину водія [PERSON] у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді встановлено вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2012 року, яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України. У зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №17 з 27. по 30.08.2010 року з діагнозом: перелом 5-го ребра з права, уламковий перелом середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, було проведено хірургічне втручання по встановленню металевої пластини. Крім того, отримано рекомендації: нагляд травматолога, зняття швів, рука в пов»язці з наступним ртг контролем, видалення пластини через 6 - 8 місяців, посилене харчування збагачене білком, кальцієм, полівітамінами, санаторно-курортне реабілітаційне лікування, догляд і стороння допомога. З 31.08. по 25.09.2010 року [PERSON] проходив амбулаторне лікування. На час звернення в суд з позовом [PERSON] не відновив своє здоров»я, повторне хірургічне втручання не проведено. Для відновлення свого стану здоров»я [PERSON] поніс матеріальні затрати на оплату першої операції в сумі 5 521, 00 грн., на післяопераційний догляд за період з 11.09. по 31.10.2010 року 15 000, 00 грн., на послуги з перевезення 31 000, 00 грн., консультації лікаря 250,00 грн., а також у майбутньому має понести витрати на оплату хірургічного втручання з видалення пластини, вартість якої складає 10 891, 00 грн. та оплату післяопераційних заходів, які мають бути аналогічними витратам після першої операції у розмірі 66 400, 00 грн.. Вартість необхідного йому реабілітаційного лікування у санаторії середнього класу становить 20 400, 00 грн.. Крім того, для усунення пошкоджень, належного [PERSON] на праві власності транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], пошкодженого за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, вартість відновлювальних ремонтних робіт станом на 21.09.2010 року складала 65 770, 92 грн., відновлювальні роботи автомобіля не проведено, отриманий кредит для придбання автомобіля не погашено. Внаслідок протиправних дій працівника відповідача [PERSON] також завдано моральних страждань, оскільки він втратив здоров»я, яке не відновлено, завдано шкоди здоров»ю його дружини [PERSON], мала місце загроза життю ще не народженої дитини, пошкоджено його майно, яким є транспортний засіб - автомобіль [NUMBER]., що стало причиною неможливості тривалий період часу здійснювати трудову діяльність та вести звичайний для нього спосіб життя з використанням належного йому на праві власності майна, а особа з вини якої було завдано шкоду не вчинила жодних дій з приводу надання йому будь-якої допомоги. [PERSON] просив, на відшкодування завданої йому майнової шкоди стягнути з відповідача 218 055,40 грн., а на відшкодування моральної шкоди 2 000 000, 00 грн., відшкодувати судові витрати по оплаті послуг експерта психолога в сумі 2 822, 44 грн.. У зв»язку з ушкодженням здоров»я [PERSON], отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській обласній клінічній лікарні з 27. по 30.08.2010 року з діагнозом: забій передньої черевної стінки, забій м»яких тканин обличчя. Крім того, за результатами отриманих травм, [PERSON] з 06.09. по 24.09.2010 року знаходилась у Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району у м. Боярка на зберіганні, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала у стані вагітності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за результатами протиправних дій працівника відповідача [PERSON] було завдано фізичного болю, душевних (психічних) страждань, що пов»язані з переживаннями за життя та здоров»я чоловіка і майбутньої дитини. Крім того, [PERSON] втратила соціальні зв»язки, життєві цінності, було зруйновано звичайний для неї спосіб життя, втрачено смисл і цілі свого життя та втрачено інтерес до життя. [PERSON] просила, на відшкодування завданої їй моральної шкоди стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 1 000 000, 00 грн. 03.10.2013 року за клопотанням позивачів до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено Автогосподарство ГУ МВС України в м. Києві та Полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві. До участі у справі в якості третіх осіб судом залучено [PERSON] та ПрАТ «СК «Інгострах». У судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі з зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача ГУ МВС України в м. Києві позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що ГУ МВС України в м. Києві не є належним відповідачем. Стверджував, що автомобіль «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER] зареєстровано та закріплено за кавалерійською ротою Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві, а за даними свідоцтва про реєстрацію цього ж транспортного засобу його власником значиться Автогосподарство ГУ МВС України в м. Києві. [PERSON], який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER], обіймав посаду інспектора патрульної служби першого взводу кавалерійської роти, якого було закріплено за цим же автомобілем. Дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участі водіїв автомобіля «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та автомобіля [NUMBER] [PERSON] сталася з вини водія [PERSON], вина якого встановлена вироком суду від 20.12.2012 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] проходив службу в Полку патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві. Полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві та Автогосподарство ГУ МВС України в м. Києві є окремими юридичними особами, а тому останні мають відповідати за заявленими позовними вимогами. Крім того стверджував, що позовні вимоги [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки наданий позивачем звіт від 21.09.2010 року №94 «Про оцінку автомобіля [NUMBER] був зроблений за замовленням ЗАТ «СК «Інгострах» ФОП [PERSON], який не є судовим експертом та не був попереджений про кримінальну відповідальність, а тому не може бути прийнятий судом до уваги. Понесені позивачем витрати на лікування не підтверджені доказами, а надані суду докази щодо витрат післяопераційного періоду по догляду за хворим та послуг з перевезення також є неналежними доказами та не можуть бути прийняті до уваги. Також стверджував, що заявлений позивачем [PERSON] розмір компенсації, завданої йому моральної шкоди, що підтверджений наданим позивачем висновком експерта не є доведеним, оскільки висновок містить тільки рекомендаційний характер. Позовні вимоги [PERSON] вважав не обґрунтованими з тих підстав, що вироком суду, яким визнано [PERSON] винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.08.2010 року не встановлено протиправність дій щодо останньої. Представник відповідача Полку патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав повністю, стверджував, що Полк ПС ГУ МВС України не є належним відповідачем з тих підстав, що автомобіль, яким керував [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди за наслідками якої позивачі заявили про відшкодування їм шкоди перебував у власності Автогосподарства ГУ МВС України в м. Києві з яким інспектор патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку [PERSON], який безпосередньо використовував автомобіль «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER] уклав договір про повну матеріальну відповідальність. Представник відповідача Автогосподарства ГУ МВС України в м. Києві позов не визнала. Послалася на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER] його власником є Автогосподарство ГУ МВС України в м. Києві, однак наказом ГУ МВС України в м. Києві №437 від 04.09.2001 року цей же автомобіль зареєстровано та закріплено за кавалерійською ротою Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві, використовувався в штатній групі господарчій, підгрупи СТ, безпосередньо автомобіль було закріплено за молодшим сержантом міліції [PERSON] інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві. Оскільки автомобіль «Iveco Eurocargo» д.н.з. [NUMBER] перебував у оперативному управлінні Полку ППСМ ШГУ МВС України в м. Києві, а ГУ МВС України в м. Києві є головним розпорядником бюджетних коштів автогосподарства, то шкоду завдану позивачам внаслідок протиправних дій інспектора патрульної служби першого взводу кавалерійської роти Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві мають відшкодовувати Полк ППСМ ГУ МВС України в м. Києві та ГУ МВС України в м. Києві. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи ПрАТ «СК «Інгострах» у судове засідання не з»явилися, про його дату та місце повідомлялися належним чином. [PERSON] надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на викладене, врахувавши думку, учасників судового розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб [PERSON], представника ПрАТ «СК «Інгострах». Заслухавши позивача [PERSON] та представника, який одночасно представляв інтереси [PERSON], представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню відповідачем ГУ МВС України в м. Києві, а позовні вимоги [PERSON] мають бути залишені без задоволення з наступних підстав. За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2012 року, який на час вирішення справи за позовом [PERSON] та [PERSON] набрав законної сили, [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 286 КК України (том 1 а.с.238-245). Зазначеним вище вироком встановлено, що [PERSON], який відповідно до наказу №83 ос від 05.06.2010 року призначений інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку ПС при ГУ МВС України в м. Києві та згідно службових обов»язків 27.08.2010 року, керував технічно справним службовим автомобілем «Iveco Eurocargo» спеціальний д.н.з. [NUMBER]. Рухаючись у правій крайній смузі біля будинку 3 по вул. Заболотного у м. Києві, в напрямку Столичного шосе, [PERSON], спочатку зупинив автомобіль, а потім знову розпочав рух та, маючи намір розвернутися, порушуючи п.п. 10.1., 10.3. та 10.4. ПДР України, виїхав частиною автомобіля у четверту та крайню ліву-п»яту смугу вказаного напрямку, де будучи неуважним, неправильно реагуючи на зміну дорожньої обстановки, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються у попутному напрямку по цим смугам, створив перешкоду у русі попутним автомобілям, внаслідок чого автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався спочатку у четвертій, змістився у крайню п»яту смугу зазначеного напрямку де зіткнувся з автомобілем [NUMBER], [PERSON], згідно висновків експерта №2176/е від 22.12.2010 року та висновку комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи №116/2627-11 від 28.07.2011 року, завдано закриту травму грудної клітини у вигляді перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров»я) і утворилися при транспортній травмі у салоні автомобіля [NUMBER], після зіткнення його з автомобілем «Iveco Eurocargo» спеціальний д.н.з. [NUMBER]. Порушення водієм [PERSON] п.п. 10.1.,10.3. та 10.4. ПДР України знаходяться в прямому причинному зв»язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками - спричиненням потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесного ушкодження. За правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ст. 1167 цього ж Кодексу передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання, зобов»язана відшкодувати її на загальних підставах Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов»язків). Звертаючись в суд з позовом, позивач [PERSON] просив відшкодувати завдану йому з вини [PERSON] майнову шкоду в розмірі 218 055, 00 грн., яка складається з: витрат на оплату першої операції в сумі 5 521, 00 грн.; витрат на післяопераційний догляд за період з 11.09. по 31.10.2010 року в сумі 15 000, 00 грн.; отриманих послуг з перевезення на загальну суму 31 000, 00 грн.; витрат на консультацію лікаря в сумі 250,00 грн.; майбутніх витрати на оплату повторного хірургічного втручання з видалення пластини, вартість якого складає 10 891, 00 грн.; витрат на оплату післяопераційних заходів, які мають бути аналогічними витратам після першої операції у розмірі 66 400, 00 грн.; вартості необхідного йому реабілітаційного лікування у санаторії середнього класу, що становить 20 400, 00 грн.; вартості відновлювальних ремонтних робіт транспортного засобу - автомобіля [NUMBER],яка станом на 21.09.2010 року складала 65 770, 92 грн.. Завдану моральну шкоду просив відшкодувати в розмірі 2 000 000, 00 грн.. За правовідносинами, що склалися між сторонами у справі, обов»язок доказування покладається на відповідача. Судом встановлено, що у зв»язку з отриманням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія [PERSON] потерпілий [PERSON] з 27. по 30.08.2010 року перебував на стаціонарному лікуванні КМКЛ №17 де було прооперовано його праву ключицю пластиною та надано рекомендації - нагляд у травматолога, видалення пластини через 6 - 8 місяців, посиленне харчування, санаторно-курортне реабілітаційне лікування через 1 - 1,5 місяців після операції, догляд і стороння допомога. З 31.08. по 25.09.2010 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні. (том 1 а.с.24-55) Надані позивачем суду докази на підтвердження понесених ним витрат у зв»язку з відновленням його стану здоров»я, а саме: попередня калькуляція вартості послуг станом на 26.09.2011 року клініки Медіком про вартість травматологічної операції 5 категорії в сумі 5 521,00 грн.; договір на виконання робіт по догляду від 11.09.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договір на виконання робіт по перевезенню від 11.09.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; акти виконання робіт та проведення оплати за виконані роботи; рахунок-фактура вартості путівки в реабілітаційне відділення «ДП «Санаторій Україна» люкс на 24 дні; попередню калькуляцію вартості послуг станом на 26.09.2011 року , видану клінікою Медіком про вартість травматологічної операції 3 категорії в сумі 10 891,00 грн. не визнані представниками відповідача, як достовірні ( том 1 а.с.75-90). На вимогу представників відповідачів, особи, які надавали послуги щодо догляду [PERSON] після операції, а також послугу з перевезення не з»явилися в судове засідання для допиту в якості свідків. Крім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні визнав, що він не оплачував попередні калькуляції про вартість травматологічних операцій у клініці Медіком та не проходив курс реабілітації в санаторії «ДП «Санаторій Україна», а також те, що ним не виконано рекомендації лікарів щодо повторного хірургічного втручання по видаленню пластини. Відтак, суд не може прийняти до уваги надані позивачем докази понесених ним витрат на відновлення його стану здоров»я, відповідно і задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги по відшкодуванню майнової шкоди, що складається з витрат на оплату першої операції в сумі 5 521, 00 грн., витрат на післяопераційний догляд за період з 11.09. по 31.10.2010 року в сумі 15 000, 00 грн,; отриманих послуг з перевезення на загальну суму 31 000, 00 грн., витрат на консультацію лікаря в сумі 250,00 грн., майбутніх витрати на оплату повторного хірургічного втручання з видалення пластини, вартість якого складає 10 891, 00 грн., витрат на оплату післяопераційних заходів, які мають бути аналогічними витратам після першої операції у розмірі 66 400, 00 грн., вартості необхідного йому реабілітаційного лікування у санаторії середнього класу, що становить 20 400, 00 грн.. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія автомобіля «Iveco Eurocargo» спеціальний д.н.з. [NUMBER] [PERSON] В було пошкоджено належний на праві власності позивачу [PERSON] автомобіль [NUMBER]. За даними, наданого суду позивачем [PERSON] звіту №94 про оцінку автомобіля [NUMBER], складеного 21.09.2010 року ФОП [PERSON] на замовлення ЗАТ «СК «Інгострах», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає 45 850, 87 грн. в тому числі ПДВ 7 641,81 грн., а вартість відновлювального ремонту - 65 770,92 грн. у тому числі ПДВ 10 961,82 грн. (том 1 а.с.58 -72). Зазначений вище висновок також містить дані про те, що ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] становить 49 837, 90 грн.. Заперечуючи звіт №94 про оцінку автомобіля [NUMBER], складений 21.09.2010 року ФОП [PERSON] на замовлення ЗАТ «СК «Інгострах» представники відповідача не виконали свій обов»язок щодо його спростування шляхом призначення судової експертизи для визначення матеріальний збиток, завданого власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості пошкодженого майна, а також вартості залишків пошкодженого автомобіля [NUMBER], а відтак суд при вирішенні заявленого спору має скористатися звітом, який наданий суду позивачем [PERSON] Судом також встановлено, що для придбання автомобіля [NUMBER] позивач [PERSON] 28.12.2006 року отримував кредит у ЗАТ «КБ «Приватбанк», з метою забезпечення виконання зобов»язань щодо погашення кредиту, зазначений автомобіль був переданий позивачем у заставу ЗАТ «КБ «Приватбанк. (том 2 а.с.47-48). Крім того, на виконання умов кредитного договору, [PERSON] укладалися договори добровільного страхування транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] (том 2 а.с.50-53). За даними відповіді ПрАТ «СК «Інгострах» від 03.03.2014 року на запит Автогосподарства ГУ МВС України в м. Києві 28.12.2009 року в ПрАТ «СК «Інгостроах» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №KIV0AU00028028 щодо автомобіля [NUMBER], строк дії договору страхування до 27.12.2010 року, за яким здійснювалася виплата страхового відшкодування за спричинення шкоди внаслідок ДТП, що мала місце 27.08.2010 року (том 1 а.с. 234). Відповідно до меморіального валютного ордеру №ВО118ВІZRO від 18.10.2010 року ПрАТ «СК «Інгострах» погасило заборгованість [PERSON] по кредитному договору №KIV0AU02501334 від 28.12.2006 року за рахунок страхового відшкодування згідно акту №И- 6777 від 06.10.2010 року, перерахувавши Київському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» 33 554, 49 грн. (том 2 а.с. 63). Таким чином, приймаючи до уваги, що за даними наданого суду позивачем звіту №94 про оцінку автомобіля [NUMBER], вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає - 65 770,92 грн., що значно перевищує його ринкову вартість, яка становить 49 837, 90 грн., а тому на відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, що завдана пошкодженням зазначеного транспортного засобу підлягало б до стягнення 49 837, 90 грн., які складають ринкову вартість пошкодженого автомобвля. Однак, приймаючи до уваги, що на виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] ПрАТ «СК «Інгострах» виплатило страхове відшкодування за спричинення шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.08.2010 року у розмірі 33 554, 49 грн., а тому відшкодуванню підлягає різниця між ринковою вартістю цього ж автомобіля та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить (49 837, 90 - 33 554, 49 = 16 283, 41) 16 283, 41 грн.. Вирішивши питання про відшкодування позивачу майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, суд позбавлений можливості зменшити визначений розмір стягнення на суму, що складає вартість залишків пошкодженого транспортного засобу, оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на визначення зазначеної вартості, або ж на передачу позивачем рештків пошкодженого автомобіля, відновлення якого є економічно недоцільним. Звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 000, 00 грн., позивач [PERSON] послався на те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце з вини [PERSON] він зазнав ушкодження здоров»я, що мало ступінь середньої тяжкості та пошкодження належного йому на праві власності майна, яке використовувалося ним за призначенням постійно. Крім того вказав, що особливо травмуючим для нього було те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], який на момент її вчинення обіймав посаду інспектора патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку ПС при ГУ МВС України в м. Києві, функціональним обов»яком якого було забезпечення порядку на дорозі та ненадання йому допомоги останнім безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди так само і для відновлення його стану здоров»я. Зазначені позивачем обставини, як підстави для відшкодування моральної шкоди, а саме завдання йому фізичних страждань у зв»язку з заподіянням тілесних ушкоджень, які є середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров»я, пошкодження належного на праві власності майна, встановлені вироком суду, щодо засудження [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а також вчинення грубого порушення Правил дорожнього руху України інспектором патрульної служби, функціональним обов»язком якого є дотримання зазначених правил учасниками дорожнього руху. Відповідно до рекомендацій, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги встановлені вироком суду обставини, щодо заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, які є ушкодженнями середньої тяжкості з урахуванням тривалості розладу здоров»я, пошкодження майна, що призвело до суттєвих та тривалих змін способу його життя, а також вчинення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України інспектором патрульної служби. На думку суду, та обставина, що дорожньо-транпортна пригода мала місце внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України інспектором патрульної служби, функціональним обов»язком якого було забезпечення правопорядку на дорозі є особливо травмуючою для позивача. Крім того, суд приймає до уваги зазначені позивачем обставини, в частині того, що він зазнав змін у його життєвих і виробничих стосунках, що відповідачами не надано йому в добровільному порядку будь-якої матеріальної допомоги для відновлення його стану здоров»я, необхідність звернення позивача в суд з позовом для відновлення його порушеного права з вини третьої особи [PERSON] Між тим, суд також приймає до уваги, що дорожньо-транпортна пригода за наслідками якої позивач зазнав фізичних та душевних страждань мала місце 27.08.2010 року, однак в суд з позовом позивач звернувся тільки у червні 2013 року. При визначені розміру моральної шкоди позивачу [PERSON] суд не може прийняти до уваги, наданий суду останнім висновок експертного психологічного дослідження №223/13-25 від 08.05.2013 року, оскільки він ґрунтується тільки на обставинах вказаних позивачем, які не доведені належними доказами в судовому засіданні, крім того визначення розміру морального відшкодування покладається виключно на суд. Наразі, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що завдана позивачу моральна шкода може бути компенсована грошовою сумою в розмірі 20 000, 00 грн.. При вирішенні питання, хто з трьох відповідачів має відповідати за завдану позивачу майнову та немайнову шкоду, суд приймає до уваги правила ст. 1172 ЦК України про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків, а також роз»яснення, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов»язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Так, відповідно до витягу з наказу полку ПС при ГУ МВС України в м. Києві №83 о/с від 05.06.2010 року призначено [PERSON] інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти (том 1 а.с.171). Наказом командира полку патрульної служби МВС України ГУ в м. Києві №64 від 26.05.2010 року у зв»язку зі службовою необхідністю закріплено інспектора патрульної служби кавалерійської роти молодшого сержанта міліції [PERSON] за службовим автомобілем ІВЕКО державний знак 11 * 454. Водій попереджений про матеріальну відповідальність згідно вимог ст.ст. 5,25 Закону України «Про міліцію» та положення про матеріальну відповідальність (том 1 а.с.172). Відповідно до Положення про ГУ МВС України в м. Києві організовує і координує діяльність підпорядкованих органів і підрозділів внутрішніх справ на транспорті по боротьбі зі злочинністю, охороні громадського порядку, забезпеченню громадської безпеки і безпеки дорожнього руху. Основним завданням ГУ МВС України в м. Києві є: організація та координація діяльності підпорядкованих органів і підрозділів внутрішніх справ на транспорті; організація роботи, пов»язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху; організація роботи з питань кадрового забезпечення органів і підрозділів ГУ МВС, додержання законності в їх діяльності; розвиток і зміцнення матеріально-технічної бази органів і підрозділів ГУМВС. Відповідно до покладених на ГУМВС завдань: організовує в установленому порядку матеріально-технічне забезпечення діяльності підпорядкованих органів, підрозділів, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, контролює правильність використання ними матеріально-технічних ресурсів і коштів; організовує в органах і підрозділах ГУМВС роботу з питань фінансування, паці, заробітної плати, економічного прогнозування, бухгалтерського обліку і звітності, контрольно-ревізійної діяльності; начальник ГУМВС приймає рішення про розподіл бюджетних коштів , розпорядником яких є ГУ МВС, та звіт про виконання цих рішень. (том 1 а.с.247-252). Відповідно до Положення про Полк патрульної служби Головного управління МВС України в м. Києві: Полк патрульної служби ГУМВС України в м. Києві є самостійним мобільним стройовим підрозділом, що входить до блоку міліції громадської безпеки.; штат полку патрульної служби затверджується наказом начальника ГУМВС України в м. Києві відповідно до Структури патрульної служби МВС України, затвердженої відповідним наказом МВС України.; фінансування Полку здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавство України.; матеріально-технічне забезпечення Полку озброєнням, спорядженням, службовим автотранспортом, спеціальними засобами та засобами зв»язку здійснюється відповідно до штатів та норм табельної належності, затверджених нормативно-правовими актами МВС України та ГУМВС України в м. Києві. (том 2 а.с. 47 - 50). З огляду на те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Полком ППСМ ГУМВС України в м. Києві, який хоч і є самостійним мобільним стройовим підрозділом, однак входить до складу ГУМВС України в м. Києві до повноважень якого віднесено кадрове та матеріально-технічне забезпечення Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві, а тому суд приходить до висновку, що відповідати за заявленими [PERSON] позовними вимогами має ГУМВС України в м. Києві і саме з останнього необхідно стягнути на користь [PERSON] визначену судом майнову та немайнову шкоду, що була завдана з вини [PERSON] за наслідками вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що зазначена шкода була завдана їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.08.2010 року з вини [PERSON] то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. На підтвердження зазначених позовних вимог, представником позивача [PERSON] зроблено посилання на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2012 року, яким [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Однак, зазначеним вище вироком не встановлено, що позивач [PERSON] потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини [PERSON]. Наведені у вироку суду показання свідка [PERSON] про те, що вона 27.08.2010 року, приблизно 12 00 год., з цивільним чоловіком [PERSON] рухалася на автомобілі [NUMBER] по вул. Заболотного в м. Києві в напрямку ринку «Феофанія» і в результаті удару чоловік втратив свідомість, а вона отримала численні травми не можуть бути підставою для висновку суду, що остання отримала зазначені нею тілесні ушкодження тому, як відповідно до змісту вироку суду такі її показання не отримали оцінки суду та не узгоджені з іншими доказами, що були досліджені судом у межах кримінальної справи. Інших же належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання позивачу [PERSON] моральної шкоди з вини третьої особи у справі [PERSON] суду не надано. За правилами ст. 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач [PERSON] за розгляд справи судом, необхідно стягнути на користь держави з ГУМВС України в м. Києві. На підставі викладеного,

Outcome: partial