Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], який помер 17 квітня 2015 року, вказуючи, що вчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини через юридичну необізнаність та тяжкий психологічний стан, пов'язаний з втратою батька. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмові пояснення в яких просив суд розглянути справу без його участі та врахувати положення законодавства які регулюють відносини, що склалися між сторонами. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та заслухавши доводи сторін суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути судом задоволені з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 411615, актовий запис 513 складений відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного суду управління юстиції, який доводився рідним батьком позивача та відповідача [PERSON]. За життя померлий заповіт не складав, тому після його смерті відкрилась спадщина за законом, а єдиними спадкоємцями першої черги були позивач та відповідач [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності з матеріалами спадкової справи померлого (№ 243/2015), завірена копія якої була надана Білгород-Дністровським міським державним нотаріусом на запит суду, 01.08.2015 року син померлого [PERSON] відповідач, подав державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлого батька, який на момент смерті проживав один. 26 грудня 2015 року до Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори з заявою звернулась позивач в якій просила надати їй лист для звернення до суду з заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки нею був пропущений встановлений шестимісячний строк. В той же день, нотаріальна контора надала позивачу запитуваний лист, в якому позивачу повідомили, що нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.04.2016 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, з мотивів не залучення позивачем до участі у справі в якості відповідача одного з спадкоємців першої черги [PERSON]. Саме тому, позивач вдруге звернулась до суду з такими ж вимогами включивши брата - [PERSON] до кола співвідповідачів. 23.04.2016 року відповідач [PERSON] надав до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, в якій була відкрита спадкова справа померлого, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, яке складалось з 1/3 частини квартири № 12 в будинку № 5 «а» по вул. Буджакській в м. Білгород-Дністровському та житлового будинку № 92 по вул. Пушкіна в с. Стара Царичанка. В той же день, 23.04.2016 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 886) на 1/3 частку квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 889) на житловий будинок № 92 по вул.Пушкіна в с. Стара Царичанка. В виданих свідоцтвах державним нотаріусом було зазначено, що в порядку ст. 1261 ЦК України спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON] відповідач по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК). У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як зазначено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року\~№ 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Разом з тим, причини пропуску строку звернення до державного нотаріусу які вказує позивач, суд не вважає поважними та такими, що створювали для позивача суттєві труднощі для такого звернення. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача не обґрунтовані, та такі що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed