Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

17 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання батьківства щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання до досягнення ним повноліття. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] вони познайомились в 1998 році. З 2001 року позивачка та відповідач знаходились в дуже близьких відносинах. 04 березня 2003 року позивачці стало відомо, що вона вагітна, про що вона одразу повідомила відповідача [PERSON], він не оспорював батьківства та побажав, щоб позивачка зберегла дитину. За весь період вагітності відповідач завжди був поруч з позивачкою. [INFO] позивачка народила сина - [PERSON]. Прізвище позивачка дала своє сину, оскільки відповідач не надав до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства тому прізвище по батькові ім'я сина в Книзі реєстрації народжень було записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. До 2006 року відповідач регулярно спілкувався з дитиною, спільно проводив час, проводив з сином виховні роботи, як батько, надавав матеріальну допомогу, в 2004 році зробив ремонт в квартирі позивачки. На початку 2006 року відповідач [PERSON] перестав спілкуватися з сином. З 2008 року по 2012 рік спілкування проходило дуже рідко і тільки по телефону. З 2013 року відношення відповідача до сина дуже змінилось, він став уникати побачення з сином та спілкування, що було дуже тяжко сприйнято дитиною. Останньою каплею стало те, що відповідач проігнорував день народження сина [INFO]. На теперішній час, син [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу на утримання дитини, однак працює та має стабільний заробіток, неповнолітніх дітей відповідач немає. На підставі вище викладеного, позивачка просить суд, визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, а також стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривні. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась від неї до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала та просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, а також стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився від нього до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, а саме визнає той факт, що він є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] та не заперечує, проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмрі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, а також стягнення з нього понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривні. Відповідно до ст. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Частиною 1 ст.135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як встановлено при розгляді справи позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2001 року перебували в інтимних відносинах під час яких народився [PERSON], даний факт сторонами не спростовувався. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 12 березня 2004 року, актовий запис № 839, [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 10). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 24 грудня 2013 року за № 00013225488, [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 11). Згідно довідки з місця проживання від 11 грудня 2013 року наданої ЖКП «Азовжитлокомплекс» [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON], 2003 року народження. (а.с. 12) Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків. Згідно роз'яснень Пленума Верховного Суду України в п.9 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст..212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Оглядаючи фотографій з пологового будинку та спільні фотографії позивачки з відповідачем та з неповнолітнім [PERSON] та визнання позовних вимог самим відповідачем, дає суду переконатися, що саме відповідач [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши зібрані докази по справі та враховуючи, що відповідач письмови визнав факт батьківства, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 на утримання неповнолітнього [PERSON] не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, а також з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, до досягнення сином повноліття. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а сам з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] сплачений останньою судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved