Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

18.03.2021 року надійшов в суд цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що з 26.07.2003 сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина. Проте, подружнього життя з Відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами на життя. Між ними зникло взаєморозуміння, внаслідок чого постійно виникали сварки. Всі ці обставини призвели до того, що починаючи з 2017 року ми стали проживати окремо один від одного. Всі спроби налагодити наші взаємовідносини результатів не дали. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач не прибула, проте подала заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про день час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву від нього не надходив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Суд розглянув справу за відсутності сторін. З урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією позивача викладеної в заяві, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 липня 2003 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина народженого [INFO] . Сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові і поваги і один до одного, вони не проживають разом, як вказала позивач починаючи з 2017 року, всі спроби налагодити взаємовідносини результатів не дали. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. В той же час, відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесених нею судових витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908 грн, за вимогу про розірвання шлюбу,

Outcome: approved