Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

18.03.2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 02.02.2011 року банк надав [PERSON] кредит у сумі 15000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим за договором виникла заборгованість на загальну суму 122959,22 грн. Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27.06.2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р № [NUMBER] , МФО 305299) заборгованість за Договором № б/н від 02.02.2011 року в загальному розмірі 122959 гривень 22 копійки та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. 21.06.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15000 грн. не отримував, до банку не звертався. Стверджує, що свій підпис на заяві від 02.02.2011 року не ставив, а відтак і не підписував Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку. Позивач не надає відомості щодо номеру банківської картки, строку її дії, дату її отримання. Згоди банку на списання з картки будь-яких коштів не надавав. Зазначив, що має інший кредит з позивачем у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який отримав пізніше за спірний. Карткою не користується з 24.04.20018 року, тому із заборгованістю перед банком не погоджується. Також, на період проведення антитерористичної операції заборонялося нарахування пені та/чи штрафів на головний розмір заборгованості за кредитом з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та мешкають у населених пунктах, визначених та затверджених у переліку КМУ, про що свідчить ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Місто Волноваха входить до вказаного переліку населених пунктів. Окрім того, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності. 16.07.2019 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просив позов задоволити у повному обсязі. Зокрема зазначив, що [PERSON] 02.02.2011 року була підписана заява, згідно якої він отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши вказану заяву позичальник приєднався до запропонованих банком умов, правил надання банківських послуг та тарифів банку, у зв`язку з чим йому була надана пластикова картка, яка і є ключем до карткового рахунку. Про рух коштів по картковому рахунку свідчить виписка та розрахунок заборгованості. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Стверджує, що відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідач не звертався до банку із заявою про списання штрафних санкцій у зв`язку із проживанням у зоні проведення АТО. Наголошує на тому, що строк дії картки становить до березня 2021 року, що підтверджується довідкою про видачу кредитних карт, а банк звернувся до суду 18.03.2019 року. Тому строк позовної давності позивачем не пропущено. 09.08.2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 27.06.2019 року. Ухвалою суду від 17.09.2019 року скасовано вищевказане заочне рішення та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, але в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача Мірошнікова Т [PERSON] А. у судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягає на відмові у задоволенні позову. Суд, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048\~ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~ст.1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що між банком та [PERSON] укладений кредитний договір №б/н від 02 лютого 2011 року, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому [PERSON] підтвердива свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з нього заборгованість в сумі 122959,22 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 35907,33 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 34578,67 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 45191,89 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 949,94 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 5831,39 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги недоведені, оскільки він заперечує факт укладання кредитного договору, а позивачем не було надано витребуваний оригінал заяви від 02.02.2011 року. Однак, судом встановлено, що 02.02.2011 року [PERSON] було підписано заяву № 0202150200195700219, на підставі якої він отримав платіжну кредитну картку «Універсальна». Відповідно до вказаної заяви\~ [PERSON] погодив, що він разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, суд вважає, що підписана відповідачем заява свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20190314РВ0000000364 від 27.06.2019 року, на підставі укладеного договору [PERSON] були видані картки: №№ [NUMBER] , [NUMBER] , остання з якої має строк дії до 03.2021 року. Згідно виписки про рух коштів по рахунку за період з 01.02.2011 року по 27.06.2019 року відповідач [PERSON] активно користувався кредитною карткою, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплата товарів, комунальних послуг, мобільного зв`язку та поповнення рахунку. Вказані обставини свідчать про укладення між сторонами договору. Відповідач із позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що його не підписував, до суду не звертався. Тому ненадання позивачем на вимогу суду оригіналу заяви не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд враховує положення ч.6\~ст.95 ЦПК України, згідно з якою подана копія письмового доказу не береться судом до уваги лише за наявності сумніву її відповідності оригіналу. Однак, у суду відсутні сумніви щодо відповідності копії заяви її оригіналу. Орім того, з листа АТ КБ «ПриватБанк» від 17.01.2020 року вбачається, що надати витребувані судом оригінали письмових доказів неможливо у зв`язку з їх знаходженням у Донецькому архіві, взаємодія з яким на даний час є неможливою до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО. Відповідно до постанови Правління НБУ від 23 липня 2014 року №436 починаючи з 24 липня 2014 року на території Донецької та Луганської областей запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи. Згідно п.11 та п.12 Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої\~постановою Правління НБУ №435 від 22 липня 2014 року, в таких випадках допускається проведення операцій на підставі копій документів та/або з оформленням первинних документів на паперових носіях на підставі телефонограм. Відповідно до положень ст.ст.78,\~79 ЦПК України, достатніми та достовірними є докази, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.89 ЦПК України). Ураховуючи наведене, заперечення відповідача щодо недоведеності укладення між сторонами кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, не заслуговують на увагу. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Згідно виписки з руху коштів по рахунку, як було встановлено вище, відповідач активно користувався кредитними картками з №№ [NUMBER] , [NUMBER] . За кредитною карткою № [NUMBER] операції [PERSON] проводилися у період з 16.08.2017 року по 07.10.2017 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18,\~від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Однак, строк дії кредитної картки № [NUMBER] закінчується лише 03.2021 року, тобто право позивача нараховувати проценти за користування кредитом\~припиниться зі спливом строку кредитування, тобто у березні 2021 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, внаслідок неналежного виконання [PERSON] кредитних зобов`язань утворилась заборгованість, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 35907,33 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 34578,67 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 45191,89 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 949,94 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 5831,39 грн. Так, відповідачем заявлялись вимоги про застосування строків позовної давності, однак суд вважає такі вимоги безпідставними, оскільки строк дії картки не закінчився (строк дії до 03.2021 року), а останній платіж з картки зроблено 07.10.2017 року, тобто в межахз трирічного строку давності. Відповідно до\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3\~ст.549 ЦК України). За положеннями\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З Тарифу обслуговування кредитної картки «Універсальна» вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості, а штраф нараховується за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором. Таким чином, позивачем за одне й те саме порушення одночасно застосовується штраф і пеня, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а отже заборонено законом. У зв`язку з цим, підстав для стягнення штрафу суд не вбачає, так як застосування останнього потягне подвійну відповідальність. Крім того, відповідно до\~ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам\~підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Про неухильне дотримання вимог\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~неодноразово наголошував банкам України і Національний банк України в своїх листах від 13 жовтня 2014року №47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрований і постійно проживає у м. Волноваха, Волноваського району, Донецької області, нарахування неустойки (пені та штрафів) за кредитним договором від 02.02.2011 року, яка утворилась за період з квітня 2014 року по 18.02.2019 року є неправомірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Зокрема, слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 34578,67 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 45191,89 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 949,94 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 5831,39 грн. У свою чергу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35907,33 грн., оскільки з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем прострочено повернення тіла кредиту. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] необхідно задоволити частково, а саме в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4416,50 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 13\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Ураховуючи\~наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу. Тому, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 560,99грн. (з розрахунку 35907,33 / 122959,22 х 1921 = 560,99). На підставі викладеного і

Outcome: approved