Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

18.06.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, у якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою та покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивачем було оформлене право власності на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності відповідачу [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності позивача на нерухоме майно є відповідне застереження в п.п. 4.5.3. договору іпотеки від 27.07.2005 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2018 року №141172079 було зареєстроване право власності позивача на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, законним власником квартири [ADDRESS] є позивач. Втративши право власності на квартиру, відповідачі втратили відповідно і право користування нею. Відповідачі зареєстровані у належній позивачу квартирі, і позивач звертався до них з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в квартирі, колишній власник продовжує користуватись житлом та відмовляється добровільно виселятись. Такі дії створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном. Ухвалою суду від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами, що була направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу проживання відповідачів, однак судова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.07.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір №014-695-ЗП за яким відповідач передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 05.05.2004 року. Вказаним предметом іпотеки забезпечено повернення разового кредиту у розмірі 74000,00 доларів США (а.с. 4-5). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 08.10.2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору №014-695-ЗП від 27.07.2005 року (а.с. 6). За змістом Довідки ОСББ «Русанівська Затока» від 23.10.2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2004 року; [PERSON] , [INFO] , з 09.07.2004 року (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, позивач 06.06.2019 року направив на адресу відповідачів вимогу від 30.05.2019 року №2043 про добровільне виселення, в якій зазначив, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» банк 08.10.2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка знаходилась в іпотеці банку відповідно до умов Іпотечного договору.

Outcome: dismissed