Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

19.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться по [ADDRESS]. 20.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. Судове засідання призначено на 12.03.2018 року. Від відповідача відзиву на позов не поступало. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що йому на праві приватної власності належить вказаний житловий будинок. У даному будинку є зареєстрованим [PERSON] - його зять. Останній був зареєстрований в даному будинку з 03.03.2015 року, проте з дня реєстрації відповідач за даною адресою не проживав, поштової кореспонденції за місцем реєстрації не отримує, особистих речей у будинку не зберігає. Фактичне проживання відповідача йому не відоме. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Через формальну реєстрацію відповідача він не може вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просив задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засіданні, призначені на 12.03.2018 року, 12.04.2018 року до суду не з'явився, клопотань про перенесення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до п.4, ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається таким, що був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на нерухоме майно від 28.02.2006 року. Відповідно до даних будинкової книги на вказаний вище будинок, в такому з 03.03.2015 року є зареєстрованим [PERSON], [INFO], однак останній не проживає у даному будинку близько трьох років (акт проведення перевірки факту не проживання від 26.01.2018 року, складений комісією Опаківською сільської ради). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11). Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, не сплачує комунальних послуг, його особисте майно в квартирі відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла.

Outcome: approved