Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

19.06.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування при Верхньодніпровській міській раді Дніпропетровської області та служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації 27.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 30.08.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 16.10.2019 року. 16.10.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 27.11.2019 року. 27.11.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 23.01.2020 року. 23.01.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до наступної визначеної дати судового засідання 03.02.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 03.02.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 23 липня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 71 та визначити місце проживання малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] і сина - [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 23 липня 2005 року був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 71. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] і син - [PERSON] , [INFO] . Їх одруження виявилось невдалим. Протягом останнього часу їх сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. З серпня 2018 року вони шлюбні відносини не підтримують та спільне господарство не ведуть та проживають окремо одне від одного. Причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що вони мають різні погляди на життя через що між ними постійно виникали сварки, свідком яких ставали їхні діти, що врешті решт стало підставою для припинення шлюбних відносин. Вважає, що як сім`я вони перестали існувати. Тому продовження перебувати у шлюбних відносинах порушуватиме його інтереси та інтереси їхніх дітей. Також починаючи з серпня 2018 року їх спільні діти: син - [PERSON] , [INFO] і син - [PERSON] , [INFO] , за згодою його дружини, проживають разом з ним, за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання його матері [PERSON] . Тому просить визначити місце проживання дітей разом ним. Так як він любить своїх дітей та спроможний забезпечити їх всім необхідним, оскільки працює та має стабільний прибуток. Крім того дітям подобається проживати разом з ним, де діти почувають себе найбільш комфортно та захищено. Його особисті моральні якості дозволяють, щоб визначити його місце проживання і місцем проживання дітей. Він характеризується за місцем роботи та проживання позитивно. Веде нормальний спосіб життя, працює та отримує прибуток, тому в змозі забезпечити матеріальні потреби дітей. На підставі чого вважає що саме з ним діти матимуть нормальні умови для проживання, належного виховання та розвитку, що й стало підставою звернення до суду. В судому засіданні позивач та представник позивача вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення за підставами, фактично викладеними в позовній заяві. Також позивач пояснив, що протягом двох останніх років він з відповідачкою не проживає, а проживає разом в будинку своєї матері. Діти проживають разом з ним. Діти відвідують матір, але їх постійне місце проживання є з ним. На даний час відповідач народила ще одну дитину, але ця дитина не його, що свідчить про те, що в відповідач фактично створила іншу сім`ю. Про вагітність його дружини і народження дитини йому нічого не було відомо. Представник позивача пояснив, що визначення місця проживання дітей разом з позивачем відповідатиме інтересам дітей, оскільки діти і так вибрали своє місце проживання разом з батьком. Його довіритель забезпечений житлом, має роботу. Тому має можливість утримувати дітей та їх виховувати. З характеристик на дітей вбачається, що його довіритель тісно контактує з класним керівником, належним чином виховує дітей, цікавить їх успіхами у школі, на відміну від матері, яка успіхами та досягненнями дітей не цікавиться, у школі їх не відвідує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що позов про розірвання шлюбу взагалі не міг бути поданий, так як поданий в період вагітності її довірительки. Так , сторони останнім часом проживають окремо. Але діти проживають то з батьком, то з її довірителькою, оскільки вони проживають на одній вулиці. Позивач скориставшись тим, що її довірителька є вагітною, тому не могла ходити по різних інстанціях та збирати документи, ініціював даний процес. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і служби у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 71, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] і син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження , в яких сторони записані батьками дітей. Судом встановлено, що з серпня 2018 шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили. Даний факт підтверджується показаннями свідка [PERSON] . який пояснив, що він проживає по сусідству, на даний час зі [PERSON] . Раніше [PERSON] , і [PERSON] , проживали разом та були його сусідами, але протягом двох років сторони спільно не проживають, в будинку проживає одна [PERSON] , а приблизно рік назад в даному будинку став проживати і її співмешканець. Відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надала. А доводи представника відповідача , що влітку 2019 року сторони ще спільно проживали ніякими доказами не підтверджені та спростовані доказами, наданими позивачем. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що в сторін виникають постійні сварки та конфлікти, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проте в судовому засіданні з`ясовано, що позов, включаючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, був поданий в період вагітності відповідачки, на станом на час розгляду справи відповідач народила дитину сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України - Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Позивач зазначає, що йому не було відомо про вагітність відповідачки, оскільки більше двох років він з останньою не спілкується. На час відкриття провадження у справі суду також не було відомо про вагітність відповідача. Також під час розгляду справи не встановлено, що батьківство народженої відповідачкою дитини, визнається іншим чоловіком. А нормами цивільного процесуального кодексу не передбачено, що підстав для залишення позову без розгляду чи закриття провадження у справі, у разі подання позову під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року. Позивач сам не заявив клопотання про залишення позову без розгляду в частині розірвання шлюбу, а підтримував позовні вимоги, в тому числі і про розірвання шлюбу. На підставі чого суд приходить до висновку, що в позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки на час розгляду справи та ухвалення рішення відповідач має дитину, яка не досягла одного року і батьківство стосовно даної дитини не визнане іншою особою Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу покладаються на позивача оскільки судом ухвалюється рішення у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного . Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України - Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків . Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України - Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» - Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. З наданих суду доказів, судом встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, діти стали проживати разом з батьком в будинку, який належить на праві власності бабусі, матері позивача. Факт проживання дітей разом батьком підтверджується показаннями свідків [PERSON] , і [PERSON] . Так свідок [PERSON] . в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем [PERSON] , який проживає в будинку своєї матері та разом з ним проживають двоє його синів. Де знаходиться будинок, в якому проживає відповідач він не знає, хоч він знаходиться і по одній вулиці, але це далеко. Він завжди бачить дітей по сусідству з місцем свого проживання Свідок [PERSON] , пояснив, що він проживав по сусідству з сім`єю [PERSON] . В будинку проживали: позивач , його дружина та двоє дітей. Сім`я була нормальною. Батько багато часу проводив з дітьми,забезпечуючи їх виховання і дозвілля, мати більш прохолодно відносилась до дітей. Коли позивач перестав проживати зі своєю дружиною, діти пішли проживати до батька. Приблизно два роки він дітей по сусідству не бачить, можливо вони і приходять до матері, але ведуть себе тихо. Раніше дітей було не лише видно, але і чути. Оскілки це хлопці, грались м`ячем, бігали, галасували. Діти були досить активними, тому завжди були на виду. [PERSON] близько року проживає зі своїм співмешканцем і на даний час він бачив її з коляскою. З наданих суду доказів встановлено, що позивач у справі забезпечений житлом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 04.05.2012 року, згідно якого [PERSON] , успадкувала будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] , є матір`ю [PERSON] . Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача від 15.05.2019 року і від 14.06.2019 року встановлено, що [PERSON] , проживає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] , та братом [PERSON] , і дітьми [PERSON] і [PERSON] . Для дітей виділена окрема кімната, яка облаштована всім необхідним. Батько приділяє належну увагу дітям та створює всі необхідні моральні і матеріальні умови для комфортного проживання дітей разом з ним. Згідно наданих суду характеристик встановлено, що позивач [PERSON] , за місцем роботи і за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно довідки про доходи вбачається, що батько отримує прибуток, достатній для матеріального утримання дітей. Відповідно до характеристик на дітей, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] [INFO] встановлено що діти навчаються в школі. Шкільні заняття відвідують регулярно. До школи приходять підготовленими, батько приділяє увагу дітям, цікавиться навчально-виховним процесом. Допитані в судовому засіданні діти - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] [INFO] , пояснили, що вони проживають разом з батьком і бабусею, досить часто відвідують матір. Але на ніч повертаються до батька. В подальшому вони бажають проживати разом з батьком. Вчитель [PERSON] , [PERSON] , в присутності якої допитувались діти пояснила, що батько належним чином виконує свої обов`язки, часто буває в школі, телефонує, цікавиться досягненнями дітей. Матір вона останнім часом в школі не бачила, пам`ятає, що мати була присутня в школі 01 вересня. Після того до школи не з`являлась і не телефонувала. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23.05.2019 року № 10 визнано за доцільне [PERSON] . звернутись до суду і позовом про визначення місця проживання дітей. Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності та враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку про можливість визначити місце проживання малолітніх дітей сторін [PERSON] , [INFO] і [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Так як діти протягом тривалого часу, майже два роки, проживають разом з батьком. Діти самі вирішили, що будуть проживати з батьком після припинення сторонами спільного проживання і в судовому засіданні висловили своє бажання і в подальшому проживати разом з батьком. Також судом встановлено що батько бере активну участь у вихованні дітей, створенні належних умов для їх всебічного розвитку. Тому визначення місце проживання дітей разом з батьком на думку суду буде як найбільше відповідати інтересам дітей та їх гармонійному розвитку. При цьому суд не враховує доводи представника відповідача, що мати дітей не могла належним чином підготуватись до судового засідання, зібрати всі необхідні документи, оскільки була вагітною, а на даний час піклується за новонародженою дитиною. Та як вбачається з рішення комісії з питань захисту дітей, мати приймала участь у засіданні комісії, знала про те, яке питання вирішується і на той час могла належно підготувати всі необхідні документи. Суду також не надані докази того, що вагітність у відповідача була тяжкою, що позбавляло її можливості у вільному пересуванні. Крім того, якщо вагітність відповідача і в подальшому народження дитини, певним чином створювали неможливість останній відвідувати дітей в школі, організовувати їх дозвілля, приймати активну участь у вихованні, то відповідач мала можливість спілкуватись з вчителем, та дітьми по телефону, але даних дій не вчиняла. Крім того народження ще однієї дитини ніяким чином не може впливати на відношення матері до інших дітей, усуватись від участі в їх вихованні, організації їх дозвілля тощо. Всі вищенаведені обставини також підтверджують той факт, що визначення місця проживання дітей разом з батьком буде відповідати інтересам дітей сторін. Оскільки судом встановлено, що після припинення спільного проживання сторін саме батько забезпечує виховання дітей, їх дозвілля та гармонійний розвиток. Крім того самі діти пояснили, що вони досить часто відвідують матір, тобто судом встановлено, що позивач не обмежує спілкування дітей з відповідачем та її можливість приймати участь у їх вихованні, тобто забезпечує і права відповідачки у вихованні дітей. Безперешкодному спілкуванні з ними, тобто виконання матір`ю своїх обов`язків. Оскільки будь-яких доказів на спростування даного факту суду не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини підлягає стягненню судовий збір в сумі 768.40 грн. , оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial