Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

18 квітня 2019 року позивач звернувся з цивільним позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків. В якості підстав позову позивач зазначив, що 19 жовтня 2017 року сталася ДТП з вини водія відповідача. Позивач сплатив виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі за договором добровільного страхування транспортного засобу в розмірі 120391,61 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в НАСК «Оранта», яке на вимогу позивача виплатило йому 100000,00 грн. Відтак залишок боргу складає 20391,61 грн., які позивач прохає стягнути в порядку суброгації з відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, за змістом заяви від 13.05.2019 року просить про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити його позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на відзив не скористався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.12.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова група» та ПІІ «Віп-Рент» було укладено Генеральний договір №28-0199-2700/17-AVIS, додатковою угодою №33 від 13.04.2017 року до якого сторони погодили, що предметом договору є страхування транспортного засобу Форд Фокус д.н.з. [NUMBER] . 19 жовтня 2017 року, о 19 год. 00 хв., [PERSON] в м. Івано-Франківськ по вул. Пулюя,2 керуючи транспортним засобом Фольксваген Гольф д.н.з [NUMBER] при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом Форд Фокус д.н.з. [NUMBER] , чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Вказані обставини були встановлені постановою суду від 23.11.2017 року, яка набрала чинності 05.12.2017 року, та додатковому доказуванню не підлягають. З матеріалів справи слідує, що власник Форд Фокус д . н.з. [NUMBER] , яким є ПІІ «Віп-Рент» уклав договір добровільного страхування вказаного транспортного засобу із ПАТ СК «Українська страхова група» . Страхувальник ПІІ «ВІП-Рент» звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку 24.10.2017 року. Згідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу, рахунку №1702931 від 23.11.2017 року, акту виконаних робіт №ІФ-К-17004760 від 16.01.2018 року, розрахунку суми страхового відшкодування від 22.01.2018 року загальна сума з ПДВ складає 120391,61 грн. 23.01.2018 року згідно до платіжного доручення №1305 ПАТ СК «Українська страхова група» перерахувало ПІІ «ВІП-Рент» страхове відшкодування в розмірі 120391,61 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу Фольксваген Гольф д . н.з [NUMBER] була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», до якого в порядку регресу звернулося ПАТ СК «Українська страхова група» 28.03.2018 року із відповідною заявою №29227. ПАТ НАСК «Оранта» в межах встановленого за полісом ліміту за шкоду майна в розмірі 100000,00 грн. 27.04.2018 року перерахувало позивачу за регресною вимогою №29227 від 28.03.2018 року суму страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно ж зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В даному випадку, у зв`язку з погашенням потерпілому ПІІ «ВІП-Рент» завданої у ДТП шкоди коштами страхового відшкодування за договором добровільного страхування в сумі 120391,61 грн., до страховика потерпілого ПАТ СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги до заподіювача шкоди [PERSON] в сумі, що є різницею між фактичним розміром завданої потерпілому і погашеної йому його страховиком шкоди в сумі 120391,61 грн., і сумою отриманого страхового відшкодування страховиком потерпілого в регресному порядку від страховика завдавача шкоди ПАТ НАСК «Оранта» в розмірі 100000,00 грн., тобто в сумі 20391,61 грн., що є різницею, яка перевищує ліміт відповідальності страховика завдавача шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved