Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

19 березня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши останній тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 25 квітня 2015 року між сином [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 12 червня 2015 року [PERSON] було зареєстровано у вказаній квартирі. 21 січня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] не пов`язана спільним побутом з [PERSON] , спільне господарство на сьогоднішній день не ведеться, в квартирі немає жодних речей [PERSON] , остання не має бажання проживати у вказаній квартирі та користуватися житловою прощею з власної волі, [PERSON] жодного разу не вчинялись перешкоди щодо такого користування, а реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою вказаної квартири створює перешкоди в реалізації в повному обсязі прав [PERSON] , як власника, у зв`язку з чим [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою), розташованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в якості третьої особи залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур. В судовому засіданні 09 вересня 2021 року представник позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] в якості члена сім`ї після укладання шлюбу с сином позивачки - [PERSON] . Станом на сьогоднішній день шлюб розірвано, а [PERSON] більше не проживає за місцем реєстрації добровільно, жодних перешкод до житла вона не мала. Через реєстрацію [PERSON] у квартирі позивачка не може розпоряджатися на власний розсуд своїм майном, а також нараховуються додаткові комунальні послуги. [PERSON] не виявила бажання добровільно знятися з місця реєстрації, наразі мешкає на території Російської Федерації. 13 жовтня 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі документів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте Директор департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської Міської ради Пономарьов А.С. звернувся до суду із заявою про здійснення розгляду справи без участі представника третьої особи. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2003 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а. с. 10-11). Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21 січня 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 21 січня 2020 року складено відповідний актовий запис № 4 (а. с. 14). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2903, виданої Департаментом адміністративних послуг до дозвільних процедур 20 липня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: 15 травня 2003 року [PERSON] , в якості власника; 13 червня 2008 року [PERSON] , в якості сина; [INFO] [PERSON] , яка 29 березня 2019 року була знята з реєстрації, після чого 29 березня 2019 року знов зареєстрована за вказаною адресою (а. с. 13). Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 06 вересня 2021 року, мешканці будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтвердили те, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не проживає за місцем реєстрації з 02 січня 2020 року по теперішній час (а. с. 29). Так, у ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником квартири, яку вона придбала відповідно до договору купівлі-продажу від 18 лютого 2003 року, в той час, як [PERSON] зареєстрована у квартирі з 29 березня 2019 року, проте з 02 січня 2020 року фактично в ній не проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно ч. ч 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В той же час, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З огляду на те, що позивачка є власником спірного житлового будинку, шлюб між її сином та відповідачем розірвано, а отже припинено сімейні відносини, спільним побутом відповідачка із позивачкою не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 серпня 2019 року в справі №702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права користування відповідачкою [PERSON] квартирою обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати понесені позивачкою зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved