Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

18.09.2018 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В будинку також зареєстрована відповідач, яка є дружиною сина позивача. Однак відповідач ніколи не проживала у спірній квартирі, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється. У звязку із зазначеним позивачу чиняться перешкоди у користуванні її майном, тому вона просить в судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. Ухвалою суду від 09.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 08.11.2018 року. Судове засідання 08.11.2018 року було відкладено на 27.11.2018 року у звязку із неявкою відповідача. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує на підставах, вказаних в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не зявилася, причин неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місяцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади). Відзив на позов не надано. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.06.1998 року, посвідченим [PERSON], державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 147043956 від 27.11.2018 року. Як видно із будинкової книги, в зазначеній квартирі з 07.09.2005 року зареєстрована відповідач [PERSON], невістка позивача. Відповідач не є членом сімї позивача, оскільки відповідач ніколи не проживала у вказаній квартирі, що підтверджується актом від 14.09.2018 року. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, її син перебуває у шлюбі з відповідачем, у зв'язку із чим остання була зареєстрована в належній позивачу квартирі, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Однак відповідач спільно з позивачем не проживала, спільним побутом не була пов'язана.\~\~ Частиною 2 ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут (право користування чужим майном) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої\~статті 406 ЦК України, оскільки підстави для надання відповідачу права на користування майном позивача відпали. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що право позивача щодо володіння спірним будинком порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved