Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

18 жовтня 2021 року уповноважений представник позивачки [PERSON] - адвокат Костенко О.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою від 18.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16 листопада 2021 року уповноважений представник позивачки [PERSON] - адвокат Костенко О.М., подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] перебувала на утриманні [PERSON] не менше одного року до її смерті - [INFO] . Визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КАП «Нива», розміром 3,96 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024030. Просить не стягувати з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла баба позивачки - [PERSON] , яка до дня смерті проживала в [ADDRESS] . Разом з нею на момент смерті була зареєстрована та проживала позивачка. За життя [PERSON] заповітів не складала, спадкова справа до її майна не заводилась. Інші спадкоємці відсутні. Батько позивачки - [PERSON] - син [PERSON] також помер. Позивачка, на підставі ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається такою, що спадщину після смерті своєї баби прийняла. Після смерті [PERSON] до позивачки в порядку спадкування за законом перейшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КАП «Нива», місцезнаходження якої Згурівська селищна рада Київської області, без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024030, що зареєстрований в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 211. Вказаний сертифікат був виданий на підставі розпорядження Згурівської районної державної адміністрації від 04.06.1996 року за № 407/1 та отриманий померлою. Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. У місцевій газеті «Панорама» було здійснено оголошення про втрату сертифіката. З 15 вересня 1995 року і по цей час позивачка зареєстрована по [ADDRESS] та проживала з померлою до дня її смерті. Фактично з травня 1995 року і до дня смерті позивачка отримувала від померлої матеріальну допомогу, перебувала на її утриманні, натомість доглядала за нею та вела домашнє господарство. Кошти, які надавала позивачці померла, були основним і постійним джерелом засобів її існування, так як в той період після навчання позивачка ніде не працювала, а доходів майже не було. Позивачка вступила у володіння та користування спадковим майном і продовжує ним користуватись. Після розірвання шлюбу з дідом позивачки - [PERSON] , баба позивачки - [PERSON] , змінила шлюбне прізвище на дівоче « [PERSON] ». Свідоцтва про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу втрачені. Позивачка не може документально підтвердити факт родинних відносин, тому змушена звертатися до суду. Ухвалою суду від 16.11.2021 суд прийняв уточнену позовну заяву. 29 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача Згурівської селищної ради В. Мокроноса, в якому він просить розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача, позов визнає в повному обсязі. Представник позивачки Костенко О.М. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Справу просив розглянути по суті у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання позову відповідачем. Представник Згурівської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився. Попередньо направив до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у його відсутність. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність позивачки та представника відповідача, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи визнання позову відповідачем. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Обставини, викладені в позові підтверджуються показами свідків. Свідок [PERSON] показала, що народилась та постійно проживає в с. Щасливе (до перейменування - с. Леніне). Свідок була добре знайома з [PERSON] , яка померла у 1996 році. Син [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] теж помер. З [PERSON] більше року до її смерті проживала внучка - [PERSON] , яка перебувала на утриманні [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що народилась та постійно проживає в [ADDRESS] . [PERSON] померла у 1996 році та до дня смерті була її сусідкою. Син [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] давно помер. [PERSON] є внучкою [PERSON] , більше року проживала з [PERSON] та перебувала на її утриманні. Наразі [PERSON] продовжує проживати в будинку своєї баби [PERSON] по [ADDRESS] . Обставини, викладені в позові підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8 - копія свідоцтва про смерть). З показань свідків судом встановлено, що [PERSON] до дня смерті проживала в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до складу якої входило право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КАП «Нива», місцезнаходження якого Згурівська селищна рада Київської області, без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024030, що зареєстрований в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 211. Вказаний сертифікат був виданий на підставі розпорядження Згурівської районної державної адміністрації від 04.06.1996 року за № 407/1 та отриманий померлою (а.с. 14-15 - витяг з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КАП «Нива»). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її внучка [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) (а.с. 12 - копія свідоцтва про шлюб) своїми фактичними діями, шляхом проживання разом із спадкодавцем до дня смерті [PERSON] , що встановлено з показань свідків. Також, з копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 15.09.1995 по даний час. (а.с. 6-7 - копія паспорта). Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, заповіти нею не складались (а.с. 33, 34 - інформаційні довідки зі Спадкового реєстру). Син померлої [PERSON] та батько позивачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9, 10, 11 - копії свідоцтва про смерть, свідоцтв про народження). Інші спадкоємці відсутні. Спадкові права позивачки ніким не оспорюються. У місцевій газеті «Панорама» за 9 квітня 2021 року було опубліковано оголошення про втрату сертифіката на земельну частку (пай) серії КВ № 024030, виданий 25.10.1996 року на ім`я [PERSON] (а.с. 17 - копія стор. 4 газети). Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 024030, зокрема, з тих підстав, що [PERSON] не надала оригіналу документа, що підтверджує наявність права на земельну частку (пай) спадкодавцю [PERSON] (а.с. 5 - лист-відмова нотаріуса). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. В силу ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, [PERSON] спадщину після смерті баби [PERSON] прийняла, оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема успадкування. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пунктом 3.5 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 визначено, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а тому її порушені права підлягають судовому захисту. Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину, в тому числі у зв`язку із не наданням доказів родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON] (а.с. 5 - лист-відмова нотаріуса). У позовній заяві позивачка зазначає, що не може документально підтвердити факт родинних відносин з померлою [PERSON] , оскільки остання після розірвання шлюбу з дідом позивачки - [PERSON] , змінила шлюбне прізвище на дівоче « [PERSON] ». При цьому свідоцтва про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу втрачені. З довідки Згурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) вбачається, що актовий запис про шлюб на [PERSON] та [PERSON] за період з 1938 по 1944 рік по первинним актовим записам та з 1948 року по теперішній час по поновленим актовим записам про шлюб відсутній. Книги державної реєстрації актів цивільного стану про шлюб по первинним актовим записам не збереглися (а.с. 13 - довідка). Через відсутність доказів родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , позивачка не має можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. В уточненій позовній заяві позивачка [PERSON] просить встановити той факт, що вона перебувала на утриманні [PERSON] не менше одного року до її смерті - [INFO] . Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємства. Встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення, зокрема, для одержання спадщини, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. При цьому, одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно врахувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не (ст. 531 ЦК України) не менше одного року. Факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] повністю підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Також позивачка не має можливості отримати дубліката правовстановлюючого документа - сертифіката про право на земельну частку (пай), який був втрачений. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документа також стала підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с.5 - лист-відмова нотаріуса). Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину, а тому її звернення до суду за правилами позовного провадження із вимогою про визнання за нею права на спадкове майно є належним способом захисту її порушених спадкових прав. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає за необхідне, встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на утриманні [PERSON] не менше одного року до її смерті - [INFO] , та визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КАП «Нива», розміром 3,96 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024030. Позивачкою за подання позову майнового характеру сплачений судовий збір у розмірі 1382,00 грн (а.с. 21 - квитанція). На підставі клопотання представника позивачки положення ст. 141 ЦК України до відповідача не застосовувати. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦК України повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме грошові кошти у розмірі 691 (шістсот дев`яносто одна) гривня 00 копійок, що був сплачений нею 13.10.2021 згідно з квитанцією № 12, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Outcome: approved