Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

19 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Кибинської сільської ради. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 25 червня 2000 року в с. Кибинці Миргородського району помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з прибудовами та іншими надвірними спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Кибинці, вул. Леніна, 159 та інше майно. Позивач прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом у вигляді права власності на земельну частку (пай). Правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності померлого на будинок відсутні, у звязку з чим йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне майно. Позивач просить суд встановити факт належності вищевказаного домоволодіння на підставі права власності померлому [PERSON] та визнати за собою право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій просив розгляд справи провести без своєї участі, позовні вимоги підтримав повністю. Кибинська сільська рада Миргородського району Полтавської області, надала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просила провести без участі свого представника, заперечень проти задоволення позовної заяви не мають. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з п.2. ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки [PERSON] помер, то отримати дублікат свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння на його імя не можливо, оскільки його цивільна правоздатність, як, фізичної особи, припинена у момент його смерті, а тому факт належності йому вказаного майна може бути визнаний судом. Відсутність оригінала правовстановлюючого документу стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на житловий будинок в порядку спадкування в державній нотаріальній конторі. Статтею 392 ЦК України встановлено - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26.03.1996 року (а.с.8) виданого виконавчим комітетом Кибинської сільської ради згідно рішення сільської ради за №3 від 08.06.1993 року, домоволодіння розташоване за адресою: с. Кибинці, Миргородського району, Полтавської області, вул. Леніна, 159 дійсно належало [PERSON]. Вказаний факт також підтверджується довідкою №509-Т від 13 жовтня 2015 року виданою ДКП «Миргородтехінвентарізація» (а.с.14). Згідно Свідоцтва про смерть (а.с.6), встановлено, що [PERSON] помер 25.06.2000 року в с. Кибинці. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON]. 31.05.2002 року Другою миргородською державною нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.15), згідно якого за [PERSON] було визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 3,55 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в КСП ім. Чапаєва с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, посвідченого сертифікатом серії ПЛ №0047453, виданого Миргородською районною державною адміністрацією у 1996 році. 25 вересня 2015 року позивач звернувся до Другої миргородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок з прибудовами та іншими надвірними спорудами. Постановою державного нотаріуса йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.17). На момент виникнення спірних правовідносин діяв цивільний кодекс Української РСР 1963 року, тому при вирішенні вказаного спору суд керується нормами цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 548 Цивільного кодексу України 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею548 Цивільного кодексу України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.15). Вказана спадщина у порядку ст. 555 ЦК України 1963 року у власність держави не переходила, відумерлою не визнавалась. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В матеріалах справи відсутній заповіт або його копія, що унеможливлює визнання права власності на домоволодіння за позивачем в порядку спадкування за заповітом у звязку з відсутністю доказів того, що спірний будинок входив до переліку майна яке заповів померлий позивачу. Проте, зважаючи на те, що позивач є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.16) вказане право може бути визнане судом в порядку спадкування за законом, оскільки для цього є всі законні підстави. Позивач є спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу України 1963 року. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володів та користувався житловим будинком з прибудовами та іншими надвірними спорудами розташованим за адресою: вул. Леніна, 159, с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, який після його смерті успадкував позивач [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно судом не встановлено Особа, яка прийняла частину спадщини, вважається такою, що прийняла всю спадщину. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як вбачається з заяви наданої відповідачем на адресу суду (а.с.26), відповідач заперечень проти задоволення позову не має. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб та приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю, в установленому законом порядку спадщину прийняв, іншого порядку визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно чинним законодавством не передбачено, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст. 524, 529, 525, 548,555, ЦК Української РСР 1963 року, ст.1218 ЦК України,

Outcome: approved