overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

19 березня 2014 року заявник звернувся до суду з заявою про визнання спадщини - земельної частки(паю) площею 6,98 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Коровоярської сільської ради м. Красний Лиман Донецької області, та залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відумерлою. В судовому засіданні представник заявника Хмельова Н.А. заяву підтримала повністю і просила її задовольнити. Представники Коровоярської сільської ради м. Красний Лиман Донецької області та міське управління Держземагенства у м. Красний Лиман Донецької області про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином, в судове засідання не з»явилися, просили справу розглянути у їх відсутності, не заперечували проти задоволення заяви. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ДН № 0224776 від 12.11.2000 року, виданого відповідно до рішення Краснолиманської міської ради від 20.09.2000 року № 368, [PERSON] на праві власноіт належить земельна частка(пай) площею 6,98 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності ВАТ Агрофірма «Сіверський Донець», що розташована на території Коровоярської сільської ради м. Красний Лиман Донецької області (а.с.7). [INFO] року [PERSON] помер, його смерть зареєстровано виконавчим комітетом Коровоярської сільської ради Краснолиманського району Донецької області в книзі реєстрації смертей за № 9 17 жовтня 2001 року (а.с.12-13). Відповідно до повідомлення Краснолиманської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON]. не відкривалася, тобто спадкоємці на його майно відсутні (а.с.26). Відповідно до ст.. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Стаття 1270 ЦК України встановлює шестимісячний строк для прийняття спадщини, який на момент розгляду справи закінчився, і в період якого спадкоємців на майно [PERSON]. не встановлено. Згідно ст.. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, поданої після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Тому суд вважає заяву Краснолиманського міжрайонного прокурора про визнання спадщини відумерлою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

19 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер [INFO] був його батьком, посилаючись на наступні обставини: Після його смерті відкрилась спадщина на майно. Однак заявник позбавлений можливості на реалізацію свого права на спадкування майна, оскільки в свідоцтві про його народження прізвище померлого в російському варіанті написання вказано «[PERSON]», що не збігається з прізвищем померлого зазначеним у свідоцтві про його смерть в українському варіанті написання як «[PERSON]». В судовому засіданні заявник заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити. Від заінтересованої особи - Чугинської сільської ради надійшла заява, в якій вони були не проти задоволення заяви [PERSON], просили справу розглянути за відсутності їхнього представника. Вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню. Свідоцтвом про смерть на ім'я [PERSON] підтверджується, що той помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно. Факт того, що померлий був батьком заявника, тобто знаходились у родинних стосунках, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], де його батьком в російському варіанті написання записаний «[PERSON]». Крім того цей факт підтверджується довідкою Чугинської сільської ради № 152 від 12.12.13 р., з якої вбачається, що [PERSON] з 2005 року на день смерті був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації та постійного проживання заявника. Також цей факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин у суду не виникає сумнівів в доведеності факту родинних стосунків між заявником та померлим [PERSON], встановлення якого [PERSON] необхідно для реалізації свого права на спадкування після смерті [PERSON], тому заява останнього підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити цей факт він не міг. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

19 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.03.2014р. о 16год. 34 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.03.2014р. о 16 год. 34 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дубченко І.Г. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий продуктивному контакту недоступний. Виражений мутизм, негативізм. Періодично предоставлений сам собі, викрикує імена політиків СССР. Вираз обличчя: насторожений, підозрюваний. Їжу приймає в палаті самостійно. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

19 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.03.2014р. о 00год. 05 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 19.03.2014р. о 00 год. 30 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений, підозрілий, відчуває обмани сприйняття, сам з собою розмовляє. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

19 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.03.2014р. о 11 год. 37 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.03.2014р. о 11 год. 37 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дехтяр Л.В. лікарні ОМКЦ ДКПЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, місця не держиться. Вважає себе демоном, що руйнує всесвіт. Вважає, що її внутрішні органи згнили. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

19 березня 2014 року заявники [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту належності свідоцтва на право власності на квартиру , що розташована за адресою : [ADDRESS] посилаючись на те, що 21 листопада 1994 році вони отримали свідоцтво на право власності на квартиру, але у даному документі помилково зазначені прізвища заявників, як «[PERSON], [PERSON], [PERSON]» замість правильного «[PERSON], [PERSON], [PERSON]» . Заявники в судове засідання не зявилися, надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Суд, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступними обставинами. У свідоцтві про право власності на житло, яке видано 21 листопада 1994 року, власниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зазначені: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, паспорти на імя заявників були видани на імя: «[PERSON] 17 березня 2003 року», «[PERSON] 18 вересня 2000 року», «[PERSON], 12 грудня 2011 року» тобто пізніше, ніж свідоцтво на право власності на імя «Паскар Галини Іванівни», «Паскар Бориса Васильйовича», «Паскар Інги Борисовни». Згідно копії свідоцтва про одруження від 11 листопада 2011 року, серії 1-ВЛ №172353, виданого Кулиничівською селищною радою Харківського району та області, [PERSON] змінила прізвище на «Стеценко». У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлений факт належності правоустановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло від 21 листопада 1994 року, виданого відділом приватизації дослідного господарства, відповідно до якого власником квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] , [PERSON], а відтак заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

19 березня 2014 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з названою позовною заявою, в якій вказала, що 01.03.2008 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. У відкритому судовому засіданні позивач повністю підтримала свої вимоги. Відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 01.03.2008 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Матвіїської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 1 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дітей: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7) та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивач пояснила, що з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач не працює та матеріально сім'ю не утримує, дітям матеріально не допомогає, в сім'ї постійно виникають конфлікти та сварки, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Від примирення позивач категорично відмовилась. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

19 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти на неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку. Позов мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але на даний час вона звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час однією сім'єю вони не мешкають. Діти мешкають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, інших утриманців відповідач не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач до суду не прибув, просив розглянути справу у його відсутності позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, що маються в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.10.1997 року, від якого вони мають двох неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач. Діти здорові. На теперішній час діти мешкають з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами виник спір з приводу матеріального утримання неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе урегулювати спір шляхом зобов'язання відповідача виплачувати аліменти в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я, а також матеріальний стан сторін, те, що відповідач фізично здоровий, працює, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має, діти здорові, тому суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача. Окрім того, з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

19 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції, актовий запис № 749. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені в зв’язку з тим, що між подружжям постійно виникали спори з побутових питань, відповідач почав зловживати спиртними напоями, що негативно впливає на ставлення до дитини та до родини в цілому. Такі відносини призвели до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та довіри одне до одного. Питання про поділ майна та місце мешкання дитини не ставиться. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з‘явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Позивач надала згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

19 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15.10.1991 року вона уклала шлюб, зареєстрований Виконкомом м. Родинське, Донецької області, актовий запис № 91 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на теперішній час повнолітній. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 15 жовтня 1991 року Виконкомом м. Родинське, Донецької області, актовий запис № 91 (а.с. 4). . Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на теперішній час повнолітній. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved