Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

17.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-509/013/2008 від 23.06.2008 року в розмірі 3951049,48 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору, в розмірі 3654,00 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 23.06.2008 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 100 000 дол. США., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання умов зобов'язання між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки. Позивач посилається на те, що відповідачі умови кредитного договору виконують неналежним чином, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував з приводу його задоволення. Надав до суду заперечення, в яких зазначив, що банку стало відомо про порушення його права внаслідок неналежного виконання умов договору 10.01.2009 року, моменту надіслання відповідачу листа-вимоги про дострокове повернення суми кредиту та просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає ,що в задоволенні позову необхідно відмовити. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 23.06.2008 року між ЗАТ « ОТП Банк», правонаступником якого э ПАТ « ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-509/013/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 100 000 дол. США, які були направлені на рахунок позичальника. В забезпечення належного виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між банком та [PERSON] 23.06.2008 року укладено договір поруки № SR- 509/013/2008. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником . 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ « ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі- продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до умов якого останній набув право вимоги за даним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, за ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивачем додано розрахунок заборгованості по кредиту, відповідно до якого станом на 30.10.2013 року заборгованість складає 3 951 049, 48 грн., що еквівалентно 494 313,71 дол. США, яка складається з : · 99 056,55 дол. США, що еквівалентно 791 759,08 грн. - заборгованість за кредитом; · 7 247, 46 дол. США, що еквівалентно 57 928, 95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; · 388 009, 69 дол. США, що еквівалентно 3 101 361, 45 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.1.9.1 Частини №2 Кредитного договору, незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за кредитним договором. При цьому зобов'язання з вимоги, відправлено банком на адресу позичальника, повинно бути виконано позичальником протягом 30-ти календарних днів з дати відправки. ЗАТ « ОТП Банк» надсилав [PERSON] листи-вимоги про повне повернення кредитних коштів 16.01.2009 року та 25.09.2014 року, що підтверджується копією позовної заяви ПАТ « ОТП Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки від 14.09.2009 року. В досудовій вимозі від 16.01.2009 року зазначено, що враховуючи допущені порущення, Банк на підставі п. 1.9 Кредитного договору, вимагає дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. За таких обставин, ПАТ « ОТП Банк» дізнався про порушення свого права 10.01.2009 року, так як обов'язок [PERSON] повернути повну суму кредиту з'явився через 30 днів з моменту надсилання банком відповідної вимоги. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Початком перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, через суд. Суд приймає до уваги той факт, що кредитор дізнався про порушення свого права 10.01.2009 року, тобто позовна давність по стягненню основної суми заборгованості по кредитному договору № ML-509/013/2008 від 23.06.2008 року сплили 10.01.2012 року. Із даною позовною заявою позивач звернувся 19.11.2009 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви заборгованість по відсоткам у розмірі 7 247, 46 дол. США, що еквівалентно 57 928, 95 грн. існувала на 05.05.2009 року. Таким чином позивач просить суд стягнути відсотки, які були нараховані у період з 23.10.2008 року по 05.05.2009 року. Оскільки кредитор дізнався про порушення свого права та отримав право на пред'явлення позову про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитними коштами 05.05.2009 року позовна давність по стягненню відсотків по кредитному договору № ML-509/013/2008 від 23.06.2008 року сплила 05.05.2012 року. З розрахунку заборгованості, наданого представником позивача вбачається, що відповідачу нараховано пеню в розмірі 388 009, 69 дол. США , що еквівалентно 3 101 361, 45 грн., зазначена заборгованість нарахована за період з 30.10.2012 року по 20.10.2013 року. Згідно п.2 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Таким чином заявлена вимога подана до суду після спливу строку позовної давності. Згідно ч.1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що сплив строк позовної давності,що є підставою для відмови в позові, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed