Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

18.07.2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду 27.09.2017 року в порядку ст. 31 ЦПК України, просить суд стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» на її користь 23 949,12 грн., з яких: 15 159,63 грн. - сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2016 року по 31.05.2017 року; 8 789,49 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2017 року по 25.09.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 26.09.2012 року по 31.05.2017 року позивачка працювала на Державному підприємстві «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс». Разом з тим, у день звільнення позивачки відповідач, в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), не розрахувався з позивачкою та не виплатив останній заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 31.05.2017 року. На підставі наведеного, позивачка вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 26.09.2012 року позивачка - [PERSON] працювала на посаді прибиральниці службових приміщень господарського відділу на Державному підприємстві «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» та 31.05.2017 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копіями трудової книжки [NUMBER] та наказу №79/к про звільнення з роботи від 29.05.2017 року (а.с. 3-4). В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, в день звільнення позивачки відповідач не провів з неюрозрахунок по заробітній платі в сумі 15 159,63 грн., що підтверджується довідкою відповідача №216 від 13.07.2016 року (а.с. 5). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заробітної плати у сумі 15 159,63 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши у судовому засіданні розрахунки позивачки, наведені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог суд, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає, що вимоги позиваки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.06.2017 року по 31.05.2017 року в розмірі 8 789,49 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.06.2017 року по 31.05.2017 року у сумі 6 232,55 грн. (а.с. 20). На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі 43 Конституції України, ст.ст. 47, 83, 116, 117, КЗпП України та

Outcome: partial