Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

18.09.2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив припинити дію заборони відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку №3, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Фастівець Фастівського району Київської області та земельної ділянки площею 0,4890 га, розташованої в с. Фастівець Фастівського району Київської області, накладеною ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2007 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області за ним визнано право власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 3 в с. Фастівець Фастівського району Київської області, а також на земельну присадибну ділянку. З метою оформлення відчуження даного будинку позивач звернувся до нотаріуса, але з інформаційної довідки йому стало відомо, що належний йому на праві власності житловий будинок та земельні ділянки, обтяжені забороною відчуження нерухомого майна згідно ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2007 року.Звернувшись із запитом до відповідача, позивач отримав відповідь, що станом на 11.09.2017 року згідно даних ЄДРВП, виконавчі провадження, де стороною є [PERSON], на виконанні у відділі не перебувають. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив справу розглянути без його участі. Представник ВДВС в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за відсутністю представника, вирішення спору покладає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 27 червня 2007 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 3 в с. Фастівець Фастівського району Київської області, а також визнано право власності на земельну ділянку площею 0,4890 га, розташованої в с. Фастівець Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області (а.с.8). З метою подальшого відчуження даного будинку позивач звернувся до нотаріуса, але з інформаційної довідки йому стало відомо, що належний йому на праві власності житловий будинок та земельна ділянка обтяжені забороною відчуження нерухомого майна згідно ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2007 року. Як вбачається із витягу Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів на майно [PERSON], а саме на житловий будинок №3, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Фастівець Фастівського району Київської області та на земельну ділянку площею 0,4890 га, розташованої в с. Фастівець Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області, накладено арешт, підставою обтяження є ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2007 року (а.с.10). Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Київській області Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 15.28-22/2482 від 11.09.2017 року, виконавчі документи, за якими боржником є [PERSON], станом на 11.09.2017 року, на виконанні у відділі не перебуває (а.с.13). Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно\~\~до ч. 1,2,3\~ст.60\~\~ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на даний час виконавчі провадження відносно позивача відсутні. Арешт на все майно позивача триває значний час, але протягом цього часу не було вчинено жодних виконавчих дій щодо майна, що вказує на формальність арешту, а не наявність мети, з якою він повинен накладатися відповідно до ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме для забезпечення реального виконання рішення. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved