Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

19.05.2021 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з січня 2021 р. по 13 квітня 2021 р., грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені, компенсацію втрати частини зарплати в зв`язку з затримкою термінів її виплати. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що з січня 2021 р. по момент звільнення заробітну плату йому виплачено не було, внаслідок чого утворилась заборгованість з її виплати, а також не проведено повного розрахунку при звільнені, а саме: не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Не зважаючи на його неодноразові звернення до відповідача з цього приводу, вказану заборгованість йому виплачено не було, а також не видано довідки про розмір заборгованості, тому він змушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач надав письмову заяву про підтримку позову, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 53). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином за місцезнаходженням юридичної особи (а.с. 52), однак в судове засідання їх представник не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Як вбачається із трудової книжки [NUMBER] , заповненої 14.07.1998 р., на підставі наказу № 128 КБ/кп від 26.10.2010 р. [PERSON] , [INFO] , було прийнято до ТОВ «Курганський бройлер» слюсарем цеху газопостачання з 26.10.2010 р., 23.01.2012 р. був переведений слюсарем дільниці теплопостачання та газопостачання служби головного інженера, 13.04.2021 р. на підставі наказу № 106 КБ/кз від 13.04.2021 р. звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). 22.04.2021 р. [PERSON] звертався до ТОВ «Курганський бройлер» із заявою про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, а також видання довідки про суму заборгованості по заробітній платі та інших документів (а.с. 7-10) Відповідно до індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] , останній у 2020 році отримував заробіток: у січні - 6784,15 грн., у лютому - 6704,88 грн., у березні 6784,15 грн., у квітні - 6784,15 грн., у травні 6704,88 грн., у червні 6784,15 грн., у липні - 7632,16 грн., у серпні - 9108,78 грн., у вересні - 6424,23 грн., у жовтні - 6821,34 грн., у листопаді - 8442,75 грн., у грудні - 9708,81 грн. (а.с. 11). Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України). Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку; своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (ст. 97 Кодексу законів про працю (КЗпП), ст. 15 і 24 Закону України «Про оплату прані»). Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки (ст. 115 КЗпП України; ст. 24 Закону України «Про оплату праці»). Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» (далі Закон) право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону, коли, при звільненні працівника з підприємства йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні відпустки. У такому випадку заява про компенсацію не пишеться, а підприємство повинно провести всі необхідні розрахунки з працівником. Крім того, згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день Фактичного розрахунку («вимушений прогул»). У випадку затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст. 34 Закону «Про оплату праці» звертатись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати - відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги. Згідно із Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. У разі, якщо власник, або уповноважений ним орган чи особа, відмовиться виплачувати компенсацію, працівник має право звернутися з позовом до суду про стягнення цієї компенсації. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженою ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 вищевказаного закону компенсація громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Згідно п. 2,3.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р N 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Суд звертає увагу на те, що згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП (за відсутності спору про їх розмір), підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А за наявності спору зазначена компенсація виплачується в разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Згідно ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом вживались заходи щодо витребування у відповідача довідки про загальну суму заборгованості по виплаті заробітної плати, довідки про середній заробіток (середньоденний та середньомісячний), відомості про кількість днів невикористаної відпустки та про розмір нарахованої при звільненні грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки відносно [PERSON] , однак ухвала суду від 21.07.2021 р. відповідачем не виконана, не зважаючи на її отримання 19.10.2021 р. (а.с. 26, 42). З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, компенсації втрати частини зарплати у зв`язку із затримкою термінів її виплати, не підлягають задоволенню, оскільки у суду відсутні відомості про розмір заборгованості по заробітній платі та про кількість невикористаних днів відпустки, а відповідачем таких відомостей не надано. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд прийшов до наступного. Період затримки в проведенні розрахунку складає період з 14.04.2021 р. наступного дня з моменту звільнення, та по 30.12.2021 р. (день винесення рішення). Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в цій частині і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку розраховує наступним чином. Середньоденна заробітна плата позивача складає 18151,56 : 43 робочих днів = 422,13 грн., виходячи із заробітної плати за два останніх фактично відпрацьованих позивачем повних місяці - листопад та грудень 2020 року (43 робочих дні) та загальної суми нарахованої заробітної плати за вказані місяці 8442,75+9708,81 = 18151,56 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.04.2021 р. по 30.12.2021 р. (179 робочих днів) становить 422,13 грн. х 179 робочих днів = 75561,27 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Судом не встановлено обставин, які можуть бути підставою для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи, що позов задоволено частково, а також, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача на користь держави у сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial