Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

19.05.2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у січні 1966 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від зазначеного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. До досягнення повноліття донькою, вона її утримувала, свої обовязки у вихованні, лікуванні, навчанні як матері стосовно своєї доньки виконувала належним чином та жодного разу не уникала їх виконання. У 1983 році відповідач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON]. 14.12.1983 року вона народила сина [PERSON], їй вона допомагала в утриманні та вихованні сина. 08.10.2001 року вона поховала свого чоловіка, який трагічно загинув, з того часу їй дуже важко вести побутові справи. Їй 73 роки, пенсію за віком отримує мізерну, в сумі 1179,07 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Її донька [PERSON] жодної допомоги у побуті чи будь якої іншої допомоги за весь час не надавала, та завжди уникає своїх обовязків стосовно неї. Навіть допомоги на витрати по похованню рідного батька відповідач не надавала. Її вік та стан здоровя потребує лікування, що потребує значних витрат, даних коштів не вистачає на оплату постійного лікування та сплати за комунальні послуги. Добровільно допомагати відповідач відмовляється. Відповідач працює, малолітніх дітей на утриманні у неї не має, проживає зі своїм чоловіком, а їх син [PERSON] з пятнадцятирічного віку проживає разом з нею. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини доходу ( заробітку ) відповідача щомісяця. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, пояснила, що позивач отримує пенсію за віком, а не по інвалідності, та предявила даний позов не по причині важкого матеріального становища, а тільки після того, як нею було предявлено до суду позов про визнання недійсними договорів дарування та купівлі продажу. Тому позивач за допомогою сплати їй аліментів має намір уникнути повернення 1/4 частини спадкової квартири після смерті батька. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] являється донькою [PERSON] ( а.с. 50 ). 16 липня 1983 року [PERSON] зареєструвала шлюб з гр. [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до довідки УПФУ в м. Кіровограді, Кіровський район [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір якої складає 1179,07 грн. (а.с. 6). Відповідач [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будтрадиції» з 01.03.2015р., займає посаду менеджера із збуту, її дохід за період з березня по червень 2015р. становить 13 651,87 грн., тобто середньомісячний заробіток складає 3412,96 грн. ( а.с. 48 ). Сімя відповідача [PERSON] складається з двох чоловік, неї та її чоловіка [PERSON], який не працює та дохід на їхню сімю складає по 1706,48 грн. на особу ( а.с. 21 ). Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 204 СК України діти можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що вони ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що крім відповідача [PERSON] позивач має сина [PERSON], [INFO], до якого позову не предявлено. Разом з тим, обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків виникає за наявності двох передбачених ст. 202 СК України підстав - непрацездатності батьків та потреби матеріальної допомоги, в тому числі з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін в силу вимог ст. 205 СК України. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно він наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. При вирішення спору суд бере до уваги те, що сам факт непрацездатності матері не зумовлює виникнення у доньки обов'язку надання їй утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матірю доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно чинного законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2015 року - 949 гривень. Як встановлено в судовому засіданні, позивач досягла загального пенсійного віку та отримує пенсію в сумі 1179,07 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не потребує матеріальної допомоги, оскільки її щомісячний дохід є більшим від визначеного законодавством прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed