Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

19 листопада 2018 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дунаєвецька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою та стягнення аліментів, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON],[INFO], уродженки м.Дунаївці Хмельницької області та призначити її опікуном даної дитини та стягнути з відповідачів аліменти. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Наказом служби у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації від 15 березня 2018 року № 14-н, новонароджена [PERSON] тимчасово влаштована в родину [PERSON], за адресою, [ADDRESS], остання являється бабусею малолітньої. Позивачка зазначає, що згідно висновку Дунаєвецької районної державної адміністрації від 18.07.2018 року №707-07/2018 «про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої», відповідачів доцільно позбавити батьківських прав, щодо їхньої малолітньої дочки. За час проживання малолітньої дитини з нею, батьки дитини не провідують, не цікавляться станом її здоров'я, розвитком, не виявляють бажання приймати участь у її вихованні, фінансової допомоги не надають. На даний час відповідачі продовжують вживати спиртні напої та не проявляють бажання повернути дитину. Батько [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184. КУпАП України «невиконання батьками, або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей». Таким чином, позивачка належним чином здійснює догляд та піклування над малолітньою онукою, та у разі позбавлення батьківських прав відповідачки виявляє бажання взяти дитину під опіку. Ухвалою судді від 28.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пославшись на обставини викладені у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали та пояснили, що дитина на даний час проживає у матері відповідача, яка за нею доглядає. Згідні на стягнення з них аліментів на утримання дочки. Представник третьої особи Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області як органу опіки та піклування Левицька Ю.В. в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позов підтримала в повному обсязі. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідачів, покази свідків, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом встановлено, що відповідачі: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є батьком та матір'ю відповідно, малолітньої доньки [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.22). Згідно характеристики ,виданої старостою сіл Січинці та Панасівка Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, від 29.05.2018 року № 273 зазначено,що [PERSON] [INFO] в період проживання в с. Січинці зловживав спиртними напоями та дебоширив в сім'ї, неодноразово були виклики поліції, постійного місця роботи не мав (а.с.18). Судом також встановлено, та це не заперечили в судовому засіданні відповідачі, що довгий час продовжували вживати спиртні напої та не проявляли бажання повернути дитину. Батько [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184. КУпАп України «невиконання батьками, або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей», про що свідчить протокол від 23.02.2108 року №423365 та постанова по справі про адміністративне правопорушення від 23.02.2018 року складені інспектором Дунаєвецького відділу поліції ГУ НП у Хмельницькій області Журавльом М.В. Відповідач [PERSON] ,у відповідності до довідок від 31.05.2018 року , перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Дунаєвецької ЦРЛ з діагнозом F10.2 з 2002 року та на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті з діагнозом F60.3 з 2002 року (а.с.14-18). Згідно висновку Дунаєвецької районної державної адміністрації від 18.07.2018 року №707-07/2018 «про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої», зазначено, що в родині відповідачів де знаходилася малолітня новонароджена дитина не створювалися належні умови для повноцінного зростання виховання та проживання, які потребує немовля, останні ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків та зловживали алкогольними напоями, часто в родині виникали конфліктні ситуації, які супроводжувалися викликами працівників поліції. Батько малолітньої перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті та в наркологічному кабінеті, про що свідчать довідки від 31.05.2018 року, видані КУ Дунаєвецької районної ради «Центральна районна лікарня» (а.с.24). Наказом служби у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації від 15 березня 2018 року № 14-н, новонароджена [PERSON] тимчасово влаштована в родину [PERSON], за адресою, [ADDRESS], остання являється бабусею малолітньої (а.с.10). Згідно актів обстеження житлово - побутових умов проживання в складі завідувача сектору правопорушень бездоглядності та соціального захисту дітей служби у справах сім'ї та дітей Дунаєвецької РДА та фахівцем соціальної роботи КУ «Територіальний центр соціального обслуговування» від 12 березня 2018 року та від 14 березня 2018 року з метою соціального захисту дитини проведено обстеження за адресою [ADDRESS] та встановлено наступне: будинок належить [PERSON] на праві власності, в будинку чисто та файно. Новонароджена дитина має усе необхідне для зростання. [PERSON] виявила бажання виховувати новонароджену дитину та нести за неї відповідальність (а.с.11,12). У відповідності до характеристики від 30.05.2018 року № 2044, виданої старостою Іванковецького старостинського округу на сім'ю [PERSON] зазначено наступне : сім'я проживає у власному будинку, в хаті завжди панує порядок та затишок, дотримуються санітарно - гігієнічні умови. За час проживання в селі родина зарекомендувала себе з позитивної сторони, ведуть здоровий спосіб життя, шкідливі звички відсутні (а.с.9). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідачі зовсім не піклуються про свою дитину, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають алкоголем. 09.03.2018 року ,прийшовши додому до відповідачів, побачили ,що вони в нетверезому стані, мама тримала дитину на руках, у якої був здутий живіт, і кудись хотіла йти. Відповідачі віддали дитину бабці, і після цього дитину не провідували, не піклувалися про неї. Враховуючи дані обставини, судом встановлено, що відповідачі свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття не виконують, не здійснюють жодних дій, спрямованих на її виконання, зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, не піклується про здоров'я дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачі, свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків в повній мірі щодо малолітньої дочки, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не турбуються про харчування, медичний догляд, лікування, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею здібностей, що підтверджено зазначеними вище матеріалами справи та визнається відповідачами. Вищезазначені обставини є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відповідності з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, а тому, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, схожі положення містяться і в ст. 243 Сімейного Кодексу, в якій зазначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Згідно подання органу опіки та піклування Дунаєвецької райдержадміністрації щодо призначення опікуна від 09.11.2018 року вважається за доцільне призначити опікуном бабусю [PERSON] над малолітньою онукою [PERSON] [INFO] (а.с.23). Також, судом встановлено, що вихованням, піклуванням, утриманням [PERSON],[INFO], займається їх бабуся [PERSON], яка забезпечує її харчуванням, лікуванням, виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, піклується про її фізичний та духовний розвиток, саме вона створила умови для розвитку та росту дитини. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним у справі доказам в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачами, дійшов висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON] та встановлення на нею опіки , призначивши опікуном її бабусю [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачів та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідачів від обов'язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/4 частину всіх видів їх заробітку (доходу), починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі по 384,20 грн. з кожного.

Outcome: approved