Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

18.03.2019 р. до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . З 2005 р. відповідач була зареєстрована у її квартирі, з дня реєстрації не мешкала у вказаній квартирі, в оплаті комунальних участі не бере. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Донецькі області. 02.04.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15.03.2005.2019 року і по теперішній час. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08.04.2019 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином.\~\~Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив до суду не надходив, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України.\~\~ Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом № 182/91 від 29.12.1994 р., що зареєстроване в реєстрі за № 7/7454 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017178877 від 06.10.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . укладено шлюб, актовий запис № 1276, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого 19.02.2005 р. між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб 19.02.2005 р., про що роблений відповідний актовий запис № 91, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до акту № 84, виданого ЖБК «Граніт» [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 15.03.2005 р. однак за вказаною адресою фактично не мешкає з дня реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, останній добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved