Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

19 березня 2019 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність [PERSON] інформацію, поширену відповідачем [PERSON] у зверненні від 31 січня 2019 року до Національної поліції України на електронну пошту [INFO] (вх. ДДЗ НПУ № А-1992, а саме: «Віталічка, згідно ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян», Ви маєте право взяти за щєку»; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, а також судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до наказу Національної поліції від 22 липня 2016 року № 527о/с позивач призначений на посаду начальника відділу доступу до публічної інформації управління організаційно-облікової роботи, розгляду звернень громадян та доступу до публічної інформації Департаменту документального забезпечення Національної поліції України, яку обіймає до цього часу. Позивач зазначає, що протягом 2018 року та січня 2019 року [PERSON] неодноразово звертався з різними зверненнями та запитами на інформацію до Національної поліції України. Усі його звернення та запити реєструвалися в ДДЗ. 24 січня 2019 року до Національної поліції України на електронну пошту http://ticket.np.gov.ua надійшло два запити на інформацію [PERSON] , які того ж дня були зареєстровані за номерами 162зі та 163зі відповідно. Позивач зазначає, що в окремих частинах тексту неодноразово зазначено фрази «бла бла бла бла бла», «Ви свої заїжджені ідіотські копіпасти», а також «Просто полюбляєте прикинутися особами з розумовими відхиленнями?». Позивач також зазначає, що вказані запити, резолюцією начальника ДДЗ [PERSON] , були доручені йому для виконання. Вказує, що проект підготовленої відповіді позивач доповів заступникові начальника ДДЗ [PERSON] , який його підписав. Оскільки підписантом був зазначений начальник [PERSON], [PERSON] власноручно проставив перед словом начальник «Заст.», в кінці цього ж слова букву «а», а під прізвищем « [PERSON] » зазначив « [PERSON] ». 31 січня 2019 року до Національної поліції України на електронну пошту http://ticket.np.gov.ua надійшло звернення [PERSON] , яке відповідно до штампу про реєстрацію було зареєстровано [PERSON] того ж дня за № А-1992 та на зверненні проставлено відповідний штамп з позначкою у верхньому правому куті «9». У вказаному зверненні викладено текст: «Віталічка, згідно ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян», Ви маєте право взяти за щєку». Позивач зазначає, що вказане звернення розглядав начальник ДДЗ [PERSON] та заступник начальника управління організаційно-облікової роботи, розгляду звернень громадян та доступу до публічної інформації - начальник відділу організації розгляду звернень та прийому громадян ДДЗ [PERSON] , до повноважень якої належить реєстрація та розгляд звернень громадян (пункт 2.5 посадової інструкції), які надходять на адресу Національної поліції України. Позивач стверджує, що вказана негативна інформація, викладена у зверненні, яке надійшло до Національної поліції електронною поштою та зареєстровано у встановленому порядку, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. На думку позивача, інформація, поширювана (викладена у зверненні № А-1992) щодо нього відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про негативну інформацію образливого характеру, яка виходить за межі законодавства, порушує положення Конституції України, прийняті у суспільстві принципи моралі, етики тощо, та такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права; по-друге, ставить під сумнів його професійні здібності щодо законності застосування окремих положень Закону України «Про звернення громадян»; по-третє, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування - достовірності покладається на відповідача. Позивач вказує, що своїми діями [PERSON] створив для нього додаткові труднощі, а саме: позивач змушений додатково вивчати судовий процес для здійснення належного судового захисту. Додатково вивчати законодавчі акти, які ніяк не використовуються в його професійній діяльності; готувати матеріали для розгляду судом, витрачати свій особистий час на підготовку процесуальних документів, витрачати папір тощо. Крім того вказує, що оскільки він ніколи не мав справи із судами, по службі характеризується бездоганною поведінкою та виконанням покладених на нього завдань, це його сильно засмучує, впливає на його психологічний стан та відволікає від виконання службових обов`язків. Також на думку позивача, поширення окресленої інформації беззаперечно порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Зазначає, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення до нього відповідача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи - приниження його гідності, оскільки за 18 років служби він характеризуюся бездоганним відношенням до виконання службових обов`язків. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, а також ділову репутацію. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, [PERSON] , відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. 29.09.2020 року та 19.01.2021 року на адресу суду надійшли заперечення та пояснення відповідача щодо позову. Обґрунтовуючи заперечення щодо позову відповідач зазначив, що його помилково визначено відповідачем у справі. Зазначив, що у позовній заяві та в матеріалах справи відсутня інформація, яка могла б чітко ідентифікувати особу відповідача, адже інформації про громадянство, дату народження, РНОКПП та паспортні дані відповідача не має. Підтвердив, що прізвище, ім`я та по-батькові « [PERSON] », про які йдеться у позовній заяві, збігаються з його, проте він не є тією особою, про яку йдеться в позовній заяві. Відповідач також вказав, що йому нічого не відомо про вказані звернення до НПУ. У відкрите судове засідання, призначене на 02 лютого 2021 року позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив судове засідання провести у його відсутність. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в заяві від 29.09.2020 року міститься клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до наказу голови Національної поліції України від 22.07.2016 року № 527о/с позивача призначено на посаду начальника відділу доступу до публічної інформації управління організаційно-облікової роботи, розгляду звернень громадян та доступу до публічної інформації Департаменту документального забезпечення Національної поліції України (а .с 40). 24 січня 2019 року до Національної поліції України на сервіс автоматизованої обробки та контролю вхідної кореспонденції за адресою: http://ticket.np.gov.ua надійшло два запити на інформацію [PERSON] , які того ж дня зареєстровані за номерами 162зі та 163зі відповідно (а. с. 24-29, 32-36). Встановлено, що в окремих частинах тексту вказаних запитів зазначено фрази: «бла бла бла бла бла», «Ви свої заїжджені ідіотські копіпасти», а також «Просто полюбляєте прикинутися особами з розумовими відхиленнями?». Зазначені запити резолюцією начальника ДДЗ [PERSON] були доручені позивачу на розгляд, відповідно до його посадових обов`язків, відповідно до п. 6 розділу II Посадової інструкції (а. с. 22, 30, 41-44). Встановлено, що проект підготовленої відповіді на вищевказані запити позивач доповів заступникові начальника ДДЗ [PERSON] , який був підписаний останнім. Оскільки підписантом був зазначений начальник [PERSON], [PERSON] власноручно проставлено перед словом начальник «Заст.», в кінці цього ж слова букву «а», а під прізвищем « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». На останньому аркуші проекту відповіді, відповідно до вимог пункту 76 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності» (Ім`я та прізвище працівника, який створив документ, і номер його службового телефону зазначаються в нижньому лівому кутку останньої сторінки паперового документа), зазначено « [PERSON] [NUMBER] » (а. с. 37-39). Встановлено, що у вищевказаній відповіді на запити [PERSON] зверталась увага заявника на відповідальність громадян за подання звернень протиправного характеру, зокрема ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян». 31 січня 2019 року до Національної поліції України на сервіс автоматизованої обробки та контролю вхідної кореспонденції за адресою: http://ticket.np.gov.ua надійшло звернення [PERSON] , яке відповідно до штампу про реєстрацію було зареєстровано [PERSON] того ж дня за № А-1992 та на зверненні проставлено відповідний штамп з позначкою у верхньому правому куті «9». У вказаному зверненні викладено текст: «Віталічка, згідно ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян», Ви маєте право взяти за щєку». Суд зазначає, що характер правовідносин з приводу захисту честі та гідності особи є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), тому всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло; під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позовна заява про захист честі, гідності та ділової репутації має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача, хто конкретно є поширювачем та яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд зауважує, що предметом доказування по даній цивільній справі є встановлення наявності чи відсутності порушення особистих немайнових прав позивача, у зв`язку з інформацією, яка міститься у зверненні від 31 січня 2019 року до Національної поліції України (вх. ДДЗ НПУ № А-1992, а саме: «Віталічка, згідно ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян», Ви маєте право взяти за щєку», та яка на думку позивача є недостовірною та порушує його честь та гідність. Предметом даного позову є встановлення порушення особистих немайнових прав фізичної особи, позивача по справі, внаслідок поширення щодо нього недостовірної інформації. Суд ретельно дослідивши наявні в матеріалах справи докази щодо предмета даного спору вважає, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими, зокрема не доказано, в чому саме полягало порушення права позивача, тобто яким чином поширена інформація завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам заявника, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; в чому це виражено, крім того, помилкове посилання позивача на інформацію, яка містить оціночні судження, стверджуючи, що це фактичні дані, які підлягають спростуванню; не підтвердження заподіяння моральної шкоди та її розміру. Відповідно до ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За правилами ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Розмежування оціночних суджень та тверджень про факти є основною вимогою доказування по справам про захист гідності, честі та ділової репутації. Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що поширена [PERSON] інформація в запиті від 31 січня 2019 року, в якому викладено текст: «Віталічка, згідно ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян», Ви маєте право взяти за щєку», не носить стверджувального характеру (фактичне твердження) та не може бути перевірена на предмет її достовірності, її можна розцінювати як оціночні судження. У своїй позовній заяві позивач вказує про порушення його ділової репутації внаслідок поширення відповідачем інформації, яку він вважає недостовірною, проте суд вважає, що ні позовна заява, ні надані позивачем докази, не свідчать про факт порушення ділової репутації позивача, через інформацію у запиті від 31 січня 2019 року зареєстрованого за № А-1992. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що його ділова репутація була порушена та існує причинно-наслідковий зв`язок між поширенням недостовірної інформації та порушеним правом позивача. Системний аналіз положень ст. ст. 4, 5 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути поданий особою виключно для захисту порушеного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке порушене право. Положеннями ст. 277 ЦК України визначений загальний порядок доказування у такій категорії справ. Законодавцем було виключено з вказаної статті частину третю, яка покладала обов`язок на особу доказувати правдивість негативної інформації, поширеної такою особою. Поруч з наведеним, відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону України «Про інформацію», передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і не можуть бути спростовані, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та ч.1 ст.277 ЦК України, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, надавши їм власну мотивовану оцінку. Окрім того, відмовляючи позивачеві у задоволенні позову за безпідставністю, суд виходить із того, що образливою на думку позивача стала інформація, яка за своїм характером, змістом, застосуванням мовних засобів містить саме оціночне судження, не порушила особисті немайнові права, не перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо доводів відповідача стосовного того, що він є неналежним відповідачем по справі суд зазначає, що він позбавлений можливості надати відповідну оцінку вказаним доводам, адже належно ідентифікувати особу [PERSON] , відповідь на запити якого надавав Департамент документального забезпечення Національної поліції України наявними матеріалами справи не вбачається можливим. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність [PERSON] інформацію, поширену відповідачем [PERSON] у зверненні від 31 січня 2019 року до Національної поліції України на електронну пошту [INFO] (вх. ДДЗ НПУ № А-1992, а саме: «Віталічка, згідно ст. 26 ЗУ «Про звернення громадян», Ви маєте право взяти за щєку» оскільки суд вважає недоведеними та необґрунтованими вищевказані позовні вимоги, а вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. є похідними, тому вони теж не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed