Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

18 лютого 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03 вересня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 7300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувались ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua з розрахунку 360 календарних днів на рік, що відповідає п.5.5. Правил користування платіжною карткою. Одночасно п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та іших невід?ємних частин договору. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених п. 4.9 Умов та Правил надання банківських послуг та п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. При цьому п. 6.3 передбачений обов?язок позичальника отримувати виписки про стан картрахунків та здійснені операції по ним. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість в сумі 118511,69 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6978,90 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96904,44 гривень, заборгованості за комісією в сумі 1540,15 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов?язань в сумі 7206,69 гривень, штрафів у сумі 5881,51 гривень. На підставі переліченого, просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2102 гривень. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2020 року справа розглядається у спрощеному позовну провадженні із викликом сторін. До судового засідання сторони не прибули. Позивач просив розглядати справу без участі представника позивача у разі неявки відповідача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у п. 3 позовних вимог. Відповідачу судові повістки надсилались рекомендованою поштою за адресою його реєстрації, однак конверти повернуті суду без вручення адресату з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з наведеного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року відповідач підписав анкету-заяву і отримав у ЗАТ КБ «Приватбанк» (нині АТ КБ «Приватбанк») кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 500 гривень на картковий рахунок, та кредитну картку № [NUMBER] . Дата відкриття карткового рахунку - 03 вересня 2007 року. Сторонами погоджений розмір процентної ставки за користування кредитом - 1,9 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячна комісія - 1%, а також штрафи за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов?язань більш ніж на 120 днів у розмірі 250 гривень + 5% від суми позову, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника, власноручно підписаною останнім. Як вбачається з наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім?я [PERSON] , кредитний ліміт по вказаній картці змінювався: 07 жовтня 2008 року - збільшення до 5000 гривень, 10 жовтня 2008 року - збільшення до 7000 гривень, 24 грудня 2008 року - збільшення до 7300 гривень. 13 січня 2009 року - зменшення до 6980 гривень, 27 січня 2009 року - зменшення до 6980 гривень. 11 листопада 2019 року - зменшення до 0,00 гривень. Дану платіжну картку відповідач використовував, а саме знімав грошові кошти готівкою, погашав заборгованість за кредитом, що вбачається з виписки з його банківського рахунку. Згідно довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк», строк дії картки сплив 09/2011 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення. (стаття 267 ЦК України). Відповідач до суду не прибув, про застосування до позовних вимог банку строку позовної давності не заявив. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2019 року становить 118511,69 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6978,90 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96904,44 грн, заборгованості за комісією в сумі 1540,32 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов?язання за договором в сумі 7206,69 грн., а також штрафів, нарахованих на підставі п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, в сумі 250,00 грн (фіксована частина) та 5631,51 грн (процентна складова). Відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок та користувався ними, але свої зобов?язання за договором належним чином не виконав, у зв?язку з чим в нього перед банком утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 6978,90 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості та підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96904,44 грн., суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити частково, виходячи з наступного. Надана позивачем до матеріалів справи анкета-заява [PERSON] від 26 вересня 2008 року про видачу кредиту містить відомості щодо базової процентної ставки на місяць - 1,9% ( 22,8% річних) на місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії - 1%. Як вже зазначалось, факт надання в розпорядження відповідачу кредитних коштів та користування ними підтверджується наданим банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором та наданою на підтвердження цього розрахунку випискою з рахунку про рух коштів, відкритого на ім`я [PERSON] , з якого вбачається активне користування кредитними коштами (зняття та поповнення рахунку), а також довідкою про зміну умов кредитування та розміри кредитного ліміту. В межах укладеного кредитного договору відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої до 09/2011 року. Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 1,9 % на місяць, або 22,8 % річних у періоді з дня отримання кредиту по 30 вересня 2011 року (в межах строку дії картки), заборгованість по відсотках за користування кредитом складає 4734,90 грн, заборгованість по комісії - 1540,32 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Саме ці суми підлягають стягненню з відповідача в якості заборгованості про процентам та комісії за договором кредиту відповідно. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив крім іншого стягнути пеню та штрафи за порушення грошового зобов`язання. При цьому анкета-заява, якою сторони погодили всі суттєві умови договору, та яка підписана відповідачем, не містить вимог та обов?язку позичальника щодо сплатити пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, так само як і її розміру та порядку нарахування. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилався на те, що відповідальність за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором передбачена Умовами надання банківських послуг, які є складовою частиною договору. Разом із тим, згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені, зокрема саме у зазначеному в позові розмірі і порядку нарахування. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та Правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19). Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право кредитора на нарахування пені та обов?язок позичальника щодо її сплати у випадку порушення зобов?язання. З урахуванням наведеного, немає правових підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов?язань через відсутність передбаченого обов`язку [PERSON] по її сплаті у Анкеті-заяві. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де зареєстрований відповідач [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного мотивування суд вважає необхідним відмовити у стягненні з відповідача штрафів, нарахованих на підставі п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, як таких, що обчислені станом на 31 серпня 2019 року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - заборгованість за тілом кредиту в сумі 6978,90 грн., - проценти за користування кредитом за період з 03 вересня 2007 по 30 вересня 2011 року (термін дії картки) в сумі 4734,90 грн., - комісія за період з 03 вересня 2007 по 30 вересня 2011 року (термін дії картки) в сумі 1540,32 грн., а всього - 13254,12 грн. В іншій частині позову суд вважає необхідним відмовити. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу позову у сумі 235,08 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2102 х 13254,12/118511,69). На підставі викладеного та

Outcome: partial