Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 03.11.1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, на той час [PERSON]. Після реєстрації шлюбу, 13.01.1999 року її чоловік змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], а потім 29.01.2002 року змінив своє прізвище та ім'я з [PERSON] на [PERSON]. Зазначає, що від спільного шлюбу з відповідачем по справі у них [INFO] року народилась дочка [PERSON]. 03.09.1999 року шлюб між ними було розірвано. Вказує, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.06.2012 року було вирішено стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої (на той час) дочки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на таке рішення суду, відповідач аліменти не сплачував, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 21078,74 грн. Також позивач зазначає, що в даний час їхня дочка [PERSON] є повнолітньою, продовжує своє навчання у Вінницькому торговельно-економічному інституті КНТЕУ на денному відділенні, не має ніяких власних доходів, окрім невеликої стипендії та перебуває виключно на її утриманні, оскільки батько [PERSON] участь в її утриманні не бере. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду, до закінчення [PERSON] навчання, але не пізніше досягнення нею 23-річного віку, а також стягнути з відповідача на її користь пеню за несплачені аліменти за період з квітня 2014 року по червень 2016 року включно в розмірі 6705,07 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 20.03.2017 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судове засідання 27.12.2017 року [PERSON] не з'явилась, попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві просила також позов задовольнити. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 20.03.2017 року позовні вимоги не визнав, пояснив, що добровільно допомагає дочці чим може. Коштів на погашення пені у нього немає. Щодо стягнення аліментів на період навчання дочки, то пояснив, що після одруження дочки обов'язок по її утриманню згідно чинного законодавства України покладено на її чоловіка. В судове засідання 27.12.2017 року відповідач [PERSON] не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] 03 листопада 1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який на час реєстрації шлюбу носив прізвище [PERSON] та після реєстрації шлюбу прийняв прізвище дружини. [INFO] року у сторін по справі народилась дочка [PERSON]. 29 січня 2002 року [PERSON] змінив своє прізвище та ім'я з [PERSON] на [PERSON]. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 червня 2012 року по справі № 0203/2541/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, позовні вимоги було задоволено та вирішено: стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [ADDRESS], непрацюючого, аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.04.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 03.07.2012 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 4). Відповідно до ксерокопії довідки, виданої старшим державним виконавцем Тіміною І.В. вбачається, що за період з квітня 2014 року по червень 2016 року заборгованість [PERSON] за виконавчим листом 0230/2541/2010 від 22.06.2012 року становить 21078,74 грн. (а.с. 7). Згідно письмового розрахунку позивача по пені за несплачені аліменти, до стягнення з відповідача підлягає пеня за несплачені аліменти, розрахована за період з квітня 2014 року по червень 2016 року в розмірі 6 705,07 грн. (а.с. 8). Відповідно до ксерокопії довідки № 657, виданої Вінницьким торговельно-економічним інститутом КНТЕУ 18.11.2016 року, [PERSON] є студенткою денної форми навчання Вінницького торговельно-економічного інституту КНТЕУ та навчається за державним замовленням на факультеті торгівлі, маркетингу та сфери обслуговування (а.с. 5). З довідки про доходи № 01.01-47/659, виданої Вінницьким торговельно-економічним інститутом КНТЕУ 24.04.2017 року, вбачається, що з січня 2017 року по березень 2017 року стипендія [PERSON] не нараховувалась (а.с. 38). Згідно ксерокопії довідки № 4079, виданої 10.12.2015 року Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області вбачається, що до складу сім'ї [PERSON] входить її мати [PERSON] (а.с. 6). 07 серпня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та взяла прізвище [PERSON], про що було складено актовий запис № 14, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 07.09.2017 року. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, відповідно до ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання; заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу (обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання) - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилися їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Судом є встановленим, що відповідачу [PERSON] за період з 11.04.2014 року по 22.06.2016 року нарахована заборгованість за виконавчим листом 0230/2541/2010 від 22.06.2012 року в розмірі 21078,74 грн. Згідно з частиною 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Встановлено, що пеня за несплачені аліменти, розрахована за період з квітня 2014 року по червень 2016 року та становить 6 705,07 грн. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення пені за несплаченими аліментами обґрунтована та законна, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги дочці, яка продовжує навчання. Так, відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, на відміну від обов'язку утримання неповнолітніх дітей, який має безумовний характер для батьків, закон визначає, що обов'язок утримання повнолітніх сина чи доньки виникає лише за умови, що батьки «можуть надавати матеріальну допомогу». Законодавець при цьому виходив із того, що діти в силу свого віку не мають можливості самі себе забезпечувати, тоді як особи, котрі досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов'язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Навіть тоді, коли суд прийде до висновку, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу, він має визначити їх розмір з урахуванням не тільки обставин, указаних у ст.182 СК України (які застосовуються також при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей), але обставини, вказані в ст.200 СК України. Оскільки відповідач є працездатним чоловіком, інвалідності не має та не має зобов'язань щодо сплати аліментів будь-кому іншому, суд вважає, що він в змозі надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Разом із цим, судом встановлено, що повнолітня дочка сторін по справі [PERSON]., [INFO], перебуває з 07.08.2016 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Так, частинами 1 та 4 статті 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. А отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, а також можливість матері [PERSON] утримувати дочку, обов'язок чоловіка повнолітньої дочки матеріально підтримувати її поки її дохід не буде відповідати відповідному прожитковому мінімуму, встановленому законом, та приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання його повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду, а саме з 19 грудня 2016 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше, як до досягнення нею двадцяти трьох років. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1280 гривень (за двома позовними вимогами), від сплати якого звільнена позивач.

Outcome: partial