Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

19 липня 2016 року [PERSON] звернулась до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до Веселинівської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В позові зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не склала, тому позивачка, як її донька, у першу чергу набула право на спадкування за законом. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після витоку шестимісячного строку отримати свідоцтво про право на спадщину позивачка не змогла, оскільки нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стало те, що правовстановлюючий документ на квартиру містить незастережні виправлення та виданий на бланку свідоцтва про право власності на житловий будинок. В зв'язку з цим, позивачка звернулись до суду та просить визнати за нею право власності на зазначену квартиру у порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надала клопотання про уточнення позовних вимог. В зв'язку з тим, що під час розгляду справи було встановлено наявність заповіту померлої [PERSON] на ім'я [PERSON], представник позивача просила визнати за позивачкою [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом, про що подала заяву про уточнення позовних вимог. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Фролова Ю.С. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, проти позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області померла мати позивачки [PERSON], смерть якої була зареєстрована 10 жовтня 2015 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 25. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 162/2015, що надійшли на запит суду з Веселинівської державної нотаріальної контори встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 15 липня 2013 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 672 та відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], тобто позивачці. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання до Веселинівської державної нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. При звернені представника позивача за довіреністю [PERSON] до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 червня 2016 року, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру не відповідає вимогам законодавства, а саме: містить підчистки та незастережні виправлення. Таким чином, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не змогла, тому звернулась до суду. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 16 червня 1992 року на підставі рішення виконкому Веселинівської селищної ради Миколаївської області № 70 від 19 травня 1992 року «Про встановлення права власності на квартири передані райагропромтехнікою в особисту власність пенсіонерам і інвалідам І і ІІ групи» [PERSON], як інваліду, видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано Веселинівською філією ММБТІ 16 червня 1992 року за реєстраційним № 1660. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС Веселинівського РУЮ Миколаївської області, 06 квітня 2002 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 07.02.1991р.) об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 07.02.1991 р.) передбачено, що законодавчими актами Української РСР може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до абз. 2 п. 13 Інструкції від 31 січня 1966 року після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Вказана Інструкція містила перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, зокрема таким документом згідно п. 16 Переліку було свідоцтво про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Форми свідоцтв наведені у додатках № 2 та 2-а Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Отже, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала лише свідоцтво про право власності на жилий будинок та свідоцтво про право власності на домоволодіння та не передбачала свідоцтва про право власності на квартиру. Згідно п. 23 вищевказаної Інструкції від 31 січня 1966 року на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що [PERSON] за життя набула право особистої власності на квартиру [ADDRESS], відповідно до рішення виконкому Веселинівської селищної ради Миколаївської області № 70 від 19 травня 1992 року, на підставі якого виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради видано свідоцтво про право власності, однак на лицьовому боці свідоцтво містить незастережні виправлення, а саме: словосполучення «житловий будинок» перекреслено та кульковою ручкою написано «квартиру». Одночасно, орган ММБТІ здійснив реєстрацію права особистої власності [PERSON], про що свідчить реєстровий напис на документі про право особистої власності на зворотному боці свідоцтва. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] за життя правомірно набула право власності на вказане майно, і це право не припинилися внаслідок його смерті, тому власність на нерухомість переходить до її спадкоємців, якою є позивачка [PERSON], а отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved