Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

18 січня 2017 року позивач, КС «Хмельницьке кредитне товариство», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/11, зазначивши, що 21.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних з кінцевим терміном повернення 25.02.2013 року. Відповідач належним чином зобов'язання по поверненню коштів не виконує. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту в сумі 19 369 грн. 92 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи за їх відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань в судове засідання не направляла. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2011 року [PERSON] отримала кредит № 34/11 у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних з кінцевим терміном повернення 25.02.2013 року. Відповідач належним чином зобов'язання по поверненню коштів не виконує. А тому станом на 30.11.2016 року заборгованість по кредиту становить 19 369 грн. 92 коп., з яких: 5 021 грн. 44 коп. заборгованість за кредитом, 7 610 грн. 02 коп. проценти за користування кредитом та 6 738 грн. 46 коп. інфляційні. Дані факти підтверджуються: кредитним договором № 34/11 від 21.02.2011 року, розрахунком суми заборгованості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманням відсотків за період прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на те, що відповідач не виконує зобов'язання по оплаті в повному обсязі на користь позивача суми заборгованості, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з вимогою про стягнення інфляційних втрат. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оцінивши зібрані у справі докази суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення та погоджується з розрахунками наданими позивачем. А тому, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Слід стягнути із відповідача заборгованість в сумі 19 369 грн. 92 коп. та судовий збір - 1 378 грн. 00 коп..

Outcome: approved