Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

18 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 11 березня 2016 року [PERSON] подала до суду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі з Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області на [PERSON], а також уточнену позовну заяву вже до [PERSON]. З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за собою в цілому право власності, в порядку спадкування за заповітом, на спадкове майно померлого [PERSON] у вигляді належного йому на день смерті житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON] та також вчасно прийняла спадщину. Крім неї заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав його син [PERSON], але до теперішнього часу жодних документів, що б підтверджували його право на спадкування відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України нотаріусу він не надав. Спадкове майно померлого [PERSON] складається з домоволодіння, що розташоване в с. Михайлики Шишацького району Полтавської області по вул. Чапаєва, 21, але приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину відмовлено в зв'язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок на ім'я померлого. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали письмові заяви про розгляд у їх відсутність та підтримання позовних вимог (а.с. 31,72). Заперечень щодо винесення заочного рішення у справі не виловлювали. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим судом про місце та час розгляду справи, до Шишацького районного суду Полтавської області не з'явився, в супереч вимогам ч. 3 ст. 27 та ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього про неможливість прийняття участі в судових засіданнях не надходило. В зв'язку з цим суд, відповідно до норм ст. 224 ЦПК України, розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні юридичні факти та супроводжуючі їх правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER], виданим виконкомом Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області 21 січня 2014 року, актовий запис № 3 (а.с.11). Згідно довідки Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 31 грудня 2015 року № 118 останнім місцем проживання померлого [PERSON] було [ADDRESS]. На день смерті померлий в господарстві був зареєстрований один (а.с.14). Померлий залишив заповіт, посвідчений 17 січня 2014 року секретарем виконкому Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], згідно якого все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.13). Остання прийняла спадщину, подавши 23 травня 2014 року про це письмову заяву приватному нотаріусу Шишацького районного нотаріального округу Плаксіній П.Б. Крім позивача заяву про прийняття спадщини подав син померлого [PERSON], [INFO] та брат померлого [PERSON] (а.с.70-71). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). При вивченні спадкової справи №59/2014 щодо майна померлого, яка знаходиться на обліку та зберіганні у приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б., судом встановлено, що незважаючи на запити нотаріусу документи до підтверджують наявність у нього прав на спадщину в тому числі прав на обов'язкову частку у спадщині [PERSON] не надав (а.с.68,72). Згідно-листа відповіді Управління Пенсійного фонду України в Чорнухинському районі [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS] на обліку в якості пенсіонера не перебуває і ніякого виду пенсії не одержує (а.с.66). Таким чином, враховуючи наявність заповіту померлого на користь [PERSON], відсутність документів, що підтверджують непрацездатність [PERSON], а отже і наявності у нього права на обов'язкову частку у спадщині, єдиним спадкоємцем всього майна померлого [PERSON] є позивач [PERSON] Спадковий будинок на який претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 40017) розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1968 року побудови загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 49,1 кв.м. (літ. - А-1), сараю (літ.- Б) (а.с. 18-20). Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в 1968 році. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Згідно довідки Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 31.12.2015 № 120 домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 3 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER], станом на 01.07.1990 року відносилось до робітничого двору. Членами робітничого двору на 01.07.1990 року є: голова двору - [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO] (а.с.16). Згідно іншої довідки Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 22 січня 2016 року № 23 [PERSON] зареєстрована в домогосподарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 14 лютого 1990 року (а.с.51). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 26 жовтня 1991 року Михайликівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 9, шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 26 жовтня 1991 року (а.с.9). Враховуючи те, що [PERSON] була зареєстрована в домогосподарстві померлого [PERSON] лише 14.02.1990 року, а членом сім'ї останнього (дружиною) стала лише 26 жовтня 1991 року тобто вже після набрання чинності Законом України «Про власність», за відсутності об'єктивних даних про участь [PERSON] у будівництві спірного будинку, суд приходить до висновку, що єдиним повноправним власником даного будинку був померлий [PERSON], а відповідний запис в погосподарській книзі № 3 за 1996-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] є належним документом, який підтверджує його право власності на вказаний будинок станом на 01 липня 1990 року (а.с.16). На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1963 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник [PERSON] помер. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся. Згідно довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» віл 10.11.2015 № 10174 реєстрація права власності на спірний житловий будинок станом на лютий місяць 2004 року не проводилась. (а.с.17). Постановою приватного нотаріуса Шишацької районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. від 30 листопада 2015 року № 765/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця та відсутність відомостей про наявність у сина спадкодавця [PERSON] прав, передбачених ч.1 ст. 1241 ЦК України (права на обов'язкову частку у спадщині) (а.с.31). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, успадкувавши після смерті [PERSON] належний йому в цілому вищезазначений житловий будинок, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлена можливості переоформити його на своє ім'я через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця та подання сином померлого [PERSON] заяви про прийняття спадщини за відсутністю для цього будь-яких законних підстав, що є перешкодою для реалізації позивачем її права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved