Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

19.04.2021 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Провадження у справі відкрито 07.05.2021 р. Справу призначено до розгляду 05.07.2021 р. Короткий зміст вимог позовної заяви Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. 02.10.2017 р. позивачем було надано [PERSON] грошові кошти в сумі 60 000 грн. як кошти для оформлення документів на земельну ділянку та частково майбутня орендна плата, про що останньою було видано відповідну розписку про отримання коштів. 04.05.2020 р. та 05.05.2020 р. ним було видано [PERSON] грошові кошти на загальну суму 8000 грн. в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою. 14.09.2020 р. на адресу [PERSON] ним було направлено лист-претензію про повернення грошових коштів, відповіді не отримав. До теперішнього часу договорів оренди не укладено, кошти не повернуті. Позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутим майном, а тому підлягають поверненню йому. Просить стягнути з відповідачів вказані грошові суми та суму по сплаті судового збору. Позиція відповідачів по справі 25.05.2021 р. у встановлені строки до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] (а.с. 26-27) та документи, на підтвердження зазначених у ньому обставин. У матеріалах справи наявні докази надсилання вказаного відзиву сторонам (а.с. 43). У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з її необґрунтованістю та незаконністю. Зазначає, що дійсно отримала від позивача у травні 2020 р. гроші у сумі 8000 грн., але вказана сума є боргом позивача перед нею за користування ним земельною ділянкою площею 10 га, яка належала позивачу та її родичам, позивач користувався такою ділянкою з 2017 року. Крім того, раніше позивач звертався до суду з аналогічною заявою, але йому було відмовлено у задоволенні позові. Щодо позивача внесено відомості до ЄРДР 18.09.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, проводиться досудове розслідування. Позовна заява подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, оскільки в ордері адвоката не вказано назву конкретного органу, в якому надається правова допомога, що є підставою, на думку відповідача [PERSON] для повернення позовної заяви без розгляду. Таким чином, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористалась. Процедура розгляду Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наддав пояснення, аналогічні викладеним, наголосив, що отримані відповідачами грошові кошти, були надані їм з метою оформлення договору оренди земельних ділянок із ними у майбутньому, але відповідачі не уклали договори до теперішнього часу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, зазначила, що позивач тривалий час користується належною їй земельною ділянкою, що вказані кошти були коштами сплаченими позивачем за користування її земельною ділянкою, якою він користується безпідставно. Право власності на земельну ділянку нею не оформлено, але вона сплачувала податки за користування нею, тобто була землекористувачем. На теперішній час ділянка надана іншим особам. Позивач та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, бажання приймати участь у судових засіданнях або клопотань про відкладення розгляду справи не заявили. Відповідач [PERSON] надала письмову заяву, у якій просила справу розглядати без її участі у зв`язку зі станом здоров`я. Інші учасники справи не заперечували проти розгляду справи за відсутністю відповідача [PERSON] . Враховуючи наведене, у тому числі належне повідомлення, суд вважає можливим розглянути дану справу без участі позивача та відповідача [PERSON] відповідно до положень ст. 223 ЦПК України. Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні достатні докази про права та взаємовідносини сторін та третіх осіб на теперішній час, яких достатньо для прийняття повного, законного та обґрунтованого рішення. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оглянувши витребувані судом за клопотанням відповідача [PERSON] з ВП № 1 матеріали перевірки № 1269, № 1410, № 1572 кримінального провадження № 12020055620000079 судом фактично встановлено наступне. Позовну заяву подано від імені позивача [PERSON] адвокатом Єланським О.Г. До матеріалів позовної заяви долучено ордер про надання правової допомоги, витяг із договору про надання правової допомоги № 26 від 16.02.2021 р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 11,12,13). У ордері, зокрема, зазначено, що адвокат має право виконувати доручення у будь-яких судових установах (судах усіх інстанцій) на території України. Згідно даних розписки від 02.10.2017 р. [PERSON] отримано від [PERSON] грошові кошти у сумі 60 000 грн. за оренду землі за три роки (а.с. 5). Наприкінці розписки мається дописка секретаря сільської ради про те, що нею зроблена помилка у даті посвідчення розписки, помилково вказано - 02.09.2017 р. замість 02.10.2017 р. Відповідач [PERSON] зазначила, що у неї розписка без такої відмітки, а грошові кошти її матір отримала 02.09.2017 р. Натомість суд не приймає вказане до уваги, оскільки самим відповідачем [PERSON] не спростовуються факт отримання грошових коштів від [PERSON] у сумі, вказаній у розписці, 02.10.2017 р., та вказана помилка не впливає на висновки суду по справі. Вказані кошти відповідачем [PERSON] не повернуто, договору оренди землі не укладено. Дана обставина відповідачем [PERSON] не спростована. Згідно змісту розписки, відповідач [PERSON] отримала 04.05.2020 р. від [PERSON] гроші в сумі 6400 грн. в рахунок оплати за оренду землі; 05.05.2020 р. також отримала від [PERSON] гроші в сумі 1600 грн. в рахунок сплати за оренду землі (а.с. 6). Відповідачем [PERSON] не спростовано факт отримання вказаних сум від позивача, неповернення їх позивачу, як не спростованого того факту, що договір оренди земельної ділянки з позивачем не укладався до теперішнього часу. Довідки [PERSON] від 25.05.2020 р., (а.с. 59,61) не спростовують встановлені судом обставини. Матеріали справи містять дані, щодо наявності земельної ділянки (паю) у [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства площею 2,0 га (а.с. 28,29,30, 67-72) та дані щодо сплати [PERSON] та [PERSON] земельного податку за користування вказаними ділянками (а.с. 84-88,91), дані листування [PERSON] з органами влади щодо визначення, з якого періоду за нею рахується земельна ділянка 2 га та інші спірні питання щодо вказаної земельної ділянки (а.с. 32-37, 62-66). Вказані документи підтверджують, що відповідачами право власності на земельні ділянки не оформлено належним чином у порядку, встановленому ст. 126 Земельного кодексу України, державна реєстрація права власності або права постійного користування не проведена. Питання щодо оподаткування земельних ділянок та сплати відповідачами податків, щодо притягнення позивача до відповідальності за самовільне користування вказаними земельними ділянками не відноситься до предмету розгляду справи. Також, з матеріалів справи встановлено, що відповідачу [PERSON] та [PERSON] розпорядженням голови районної державної адміністрації № 229 від 2009 р. надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею по 2,00 га (а.с. 3,4), відповідачем [PERSON] було розпочато підготовку до оформлення необхідних документів, отримано історичну довідку (а.с. 90), агрохімічний паспорт земельної ділянки (а.с. 89), відповідачем [PERSON] сплачено за підготовку та надання паспорта про стан родючості ґрунтів (а.с. 31). Проте, вказані документи не є документами, підтверджуючими право власності на земельну ділянку в силу вимог закону. Матеріали перевірок та кримінального провадження, досліджені судом не містять даних щодо укладання договорів оренди між сторонами справи, вироку щодо притягнення до кримінальної відповідальності позивача за самовільне користування земельними ділянками суду не надано. 14.09.2020 р. позивачем направлено на ім`я відповідача [PERSON] лист про повернення грошових коштів, адресатом вказано на конверті [PERSON] , відповідач [PERSON] отримала вказаний лист 17.09.2020 р. (а.с. 7,8,82). Згідно пояснень відповідача [PERSON] , [PERSON] є її матір`ю, але лист було направлено за адресою її проживання. Заочним рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12.01.2020 р., яка набуло чинності, у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 60 000 грн., як за договором позики від 02.10.2017 р., було відмовлено у зв`язку з неправильно обраним способом захисту та встановлено, що вказана розписка не є договором позики (а.с. 39-42). Отже, відповідач [PERSON] була обізнана про волевиявлення позивача щодо повернення йому грошових сум в розмірі 60 000 грн., не зважаючи на те, що лист на її ім`я був направлений на адресу проживання іншого відповідача по справі, але грошові кошти не повернула до теперішнього часу. Відповідач [PERSON] також не висловила наміру щодо укладання договору оренди з позивачем, або повернення наданих їй грошових коштів, та вказала, що вказані кошти сплачені ним за минулий час користування земельною ділянкою, а отже, у позивача виникли підстави для звернення до суду із даною позовною заявою. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18, від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 (провадження № 14-599цс19)). Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18)). Судом встановлено відсутність будь-яких договірних правовідносин у відповідачів із позивачем, зокрема, відповідач [PERSON] зазначила, що договір оренди між нею та позивачем не укладався на час написання розписок, що вона не планувала укладання договору оренди із позивачем, що вказані кошти було сплачено ним за минулий час користування земельною ділянкою, тобто фактично визнала відсутність юридичної підстави для отримання грошових коштів згідно з розписками. Право власності на земельну ділянку у відповідачів не виникло та не було на час отримання грошових коштів, оскільки відповідно до положень ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, наявні всі правові підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України під час вирішення вказаної справи. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 04.08.2021 р. по справі № 369/6098/15. Судом встановлено, що відповідачі набули грошові кошти без достатніх правових підстав та не повернули їх позивачу, а отже, такі кошти є безпідставно набутим майном, в розумінні положень ст. 1212 ЦК України. Оскільки порушення прав позивача є триваючим, суд прийшов до висновку про відсутність пропуску строку позовної давності щодо заявлених вимог, відповідно до положень глави 19 ЦК України. Таким чином, доводи відповідача [PERSON] щодо наявності у неї правових підстав для отримання вказаних грошових коштів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо доводів відповідача [PERSON] про відсутність повноважень адвоката, як представника позивача для підписання позовної заяви, суд зазначає, що повноваження адвоката Єланського О.Г. як на підписання позовної заяви, так і на участь в процесі у якості представника позивача підтверджені належним чином, у відповідності до положень ст. 62 ЦПК України, ст. 19,26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». В ордері вказано на представництво адвокатом інтересів [PERSON] у судах всіх інстанцій, тобто ордер містить назву органу, в якому доручається представляти інтереси позивача. Можливість зазначення в ордері органу, в якому доручається представляти інтереси особи, без його конкретної назви, не заперечуються також і у висновку Верховного Суду від 14.11.2019 р. по справі № 910/1669/19. Таким чином, суд відхиляє вказані доводи. Щодо доводів відповідача [PERSON] про повторність звернення до суду позивача, суд зазначає, суд зазначає, що не встановлено перебування у провадженні суду справи з одним предметом між тими самими сторонами та з тих же самих підстав, справа № 2/220/42/21 містить інші підстави позовних вимог, ніж у вказаному провадженні, що виключає необхідність застосування наслідків, передбачених ст. 256 ЦПК України. Висновки суду за результатами розгляду позову Таким чином, оскільки позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами безпідставність отримання грошових коштів відповідачами, а відповідачами вказане не спростовано, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. (а.с.2) стягуються з відповідачів на користь позивача у рівних частках, що передбачено положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved