Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

19.09.2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про визнання поведінки протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.1-4). Так, позивач просить суд: - визнати протиправною поведінку [PERSON] щодо [PERSON] у зв'язку зі знищенням та пошкодженням майна за адресою: [ADDRESS], і завдання матеріальної та моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 17 606,24 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON], відповідно до договору міни від 29.11.2007 року, є власницею квартири [ADDRESS]. Між тим, в даній квартирі у період з травня 2012 року по липень 2014 року проживав онук [PERSON] - [PERSON] В свою чергу, під час проживання у квартирі [PERSON], [PERSON] не здійснював комунальних платежів та привів квартиру у незадовільний стан та непридатний до проживання, про що свідчать довідки (попередження) комунальних установ та висновок проведеної експертизи. В судовому засіданні позивач - [PERSON], та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач - [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], з метою розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання поведінки протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.54). Згідно відповіді № 23/5987, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.61-62). Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON]: [ADDRESS], за якою він зареєстрований. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.49, 74). Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не з'явився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач та його представник в судовому засіданні проти винесення заочного рішення не заперечували, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання поведінки протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень [PERSON] та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], про що свідчить договір міни від 29.11.2007 року, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 29.11.2007 року №5051253, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.02.2008 року №17679115, складений 09.02.2008 року технічний паспорт по інвентаризаційній справі №2954 за реєстровим № 5272 (а.с.8-13). У квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише [PERSON], що підтверджується домовою книгою (а.с.14-16). За твердженням [PERSON], у період з травня 2012 року по липень 2014 року у квартирі [ADDRESS] проживав її онук [PERSON] Згідно із письмовими поясненнями [PERSON], він дійсно проживав у квартирі [PERSON] ([ADDRESS]), але переїхав до іншої квартири ([ADDRESS]), забравши з квартири [PERSON], за його твердженням, усі його речі, майно (а.с.81). Між тим, як зазначає [PERSON], під час проживання у її квартирі [ADDRESS] [PERSON] не здійснював комунальних платежів та привів квартиру у незадовільний стан та непридатний до проживання, про що свідчать довідки (попередження) комунальних установ та висновок проведеної експертизи. Так, згідно із попередженням КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», заборгованість по оплаті за послуги центрального опалення станом на 28.07.2014 року становить 6 985,80 грн. (а.с.17). Згідно із попередженням та рахунком ПАТ «Одесаобленерго», заборгованість за спожиту електроенергію станом на 01.08.2014 року становить 345,44 грн. (а.а.18-19). Згідно із довідкою КП «Білгород-Дністровськводоканал», заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.06.2014 року становить 503,94 грн. (а.с.20-21). Згідно із довідкою ОСББ «Лиман», заборгованість з квартирної плати станом на 01.08.2014 року становить 415 грн. (а.с.22). 18.08.2014 року на підставі заяви [PERSON] від 14.08.2014 року ПМП «ЕКС» було проведено експертне будівельно-технічне дослідження по визначенню вартості збитків, завданих квартирі [ADDRESS], про що складено відповідний висновок № 44/08 (а.с.23-41). Відповідно до висновку № 44/08 від 18.08.2014 року, вартість збитків складає 3 719 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 4 137 грн. Згідно клопотання [PERSON] про виклик та допит свідків (а.с.51), було викликано в судове засідання для дачі пояснень по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.57-58). В судове засідання 10.12.2014 року для допиту та дачі пояснень по справі прибули свідки, [PERSON] та [PERSON], які були приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за неправдиві показання (а.с.86-89). Свідки, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні підтвердили той факт, що дійсно у період з травня 2012 року по липень 2014 року у квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON], проживав її онук [PERSON] Також свідки пояснили, що до 22.07.2014 року (моменту коли [PERSON] звільнив квартиру) квартира знаходилась у задовільному стані та була придатна для життя, після чого потрапивши до квартири разом із [PERSON] були виявлені факти пошкодження та руйнування квартири, приладів, що в ній знаходяться. Отже, за твердженням свідків, після залишення [PERSON] квартири вона стала непридатна для життя та знаходиться у незадовільному стані. Таким чином, як встановлено матеріалами справи, під час проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON] не здійснювалась оплата комунальних послуг, а головне, квартира, майно і обладнання що в ній знаходилось, були зруйновані та приведені до непридатного для використання і життя незадовільного стану. Дані обставини підтверджені, зокрема: - довідками та попередженнями КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», ПАТ «Одесаобленерго», КП «Білгород-Дністровськводоканал», ОСББ «Лиман» (а.с.17-22); - поясненнями в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]; - висновком МПМ «ЕКС» № 44/08 від 18.08.2014 року (а.с.23-41); - висновком Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області (ЖЕО № 7025 від 21.07.2014 року) (а.с.78-84). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); - причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд України (судова колегія з цивільних справ) в ухвалі від 21.12.2005 року. Частина 2 ст.1166 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин). Згідно із статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, право вибору способу відшкодування шкоди належить потерпілому. Саме за його заявою суд виносить рішення про покладення на відповідальну особу обов'язку відшкодувати шкоду в натурі або відшкодувати завдані збитки в грошовій формі. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що, у відповідності до ст.1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, в матеріалах справи, наявні усі (належні та допустимі) докази, які свідчать про вину [PERSON] у завданні матеріальної шкоди [PERSON] (знищенні та пошкодженні майна), доведена наявність причинного зв'язку між нанесеною позивачу шкодою та протиправними діями відповідача. Згідно із розрахунком [PERSON], нанесена їй [PERSON] матеріальна шкода становить 17 606,24 грн. та складається з: - 3 719 грн. - вартість збитків, завданих квартирі, згідно експертного дослідження; - 4 137 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі, згідно експертного дослідження; - 1 500 грн. - оплачена вартість експертного дослідження; - 6 985,86 грн. - заборгованість по оплаті за послуги центрального опалення перед КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго»; - 345,44 грн. - заборгованість за спожиту електроенергію перед ПАТ «Одесаобленерго»; - 503,94 грн. - заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення перед КП «Білгород-Дністровськводоканал»; - 415 грн. - заборгованість з квартирної плати перед ОСББ «Лиман». Між тим, суд вважає, що такі вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки: - по-перше, вимоги про стягнення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі в розмірі 4 137 грн. заявлені позивачем завчасно, так як такі роботи ще не проводились та взагалі можуть бути не проведені; - по-друге, згідно із представленим КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» розрахунком, заборгованість по оплаті за послуги центрального опалення станом на 01.05.2012 року (до вселення в квартиру [PERSON].) становила 4 469,15 грн., станом на 01.08.2014 року (після виселення [PERSON] з квартири) - 7 003,58 грн. (а.с.77). Отже, в період проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] утворилась заборгованість по оплаті за послуги центрального опалення у розмірі 2 534,43 грн. Таким чином, [PERSON] доведено нанесену їй (її майну) [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 10 017,81 грн. Крім того, [PERSON] просить суд стягнути на її користь з [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Внаслідок винних дій відповідача для позивача, жінки, людини похилого віку, пенсіонерки, дитини війни (а.с.6-7) були спричинені перешкоди у здійсненні права власності своєю квартирою. Отже, [PERSON] зазнала незручності та інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача. Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню з 5 000 грн. до 500 грн. у зв'язку з тим, що, по-перше, він надто великий, а, по-друге, в порушення положень Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не визначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 5 000 грн. та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Підставу позову повинен довести саме позивач. В свою чергу, згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання поведінки протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial