Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

17 липня 2013 року позивач в особі представника позивача [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № LGXRRX15670080, який був укладеним за даними позовної заяви з відповідачем [PERSON], [INFO] 26.06.2007 року на суму 6718,80гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач подавав заяву та був згоден на укладення л договору приєднання за Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», про що свідчить підпис у заяві. За умовами розрахунків з позивачем відповідач повинен був погашати заборгованість щомісячно до погашення заборгованості за кредитом, з відсотками та комісією, також інші витрати згідно Умов. Однак за даними позову відповідач нічого не сплатив позивачу, станом на 10.06.2013 року він мав заборгованість перед позивачем в розмірі 49674,91 гривень, яка складалася з 6718,80 гривень заборгованість за кредитом, 17717,96 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом , 1935,12 гривень заборгованість за комісією за користування кредитом, 20461,37 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та штрафи - 500 гривень як фіксована частина та 2341,6 гривень як процентна складова. Однак під час першого слухання справи було встановлено, що відповідач помер 15.09.2011 року , у зв'язку з чим за ухвалою суду при першому розгляді справи за правилами залучення як належних відповідачів за ст. 37 ЦПК України за ухвалою суду від 18 жовтня 2013 року(а.с.58) було притягнуто до участі у справі спадкоємців гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судове засідання представник позивача не прибув, звернувся з заявою в якій просив справу розглянути за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. За доводами позовної заяви представник позивача вказує, що згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За твердженням в позовній заяві в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином жодного разу не виконав. Посилаючись на ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань спадкодавцем представник позивача в даний час наполягає на стягненні з залучених до участі у справі спадкоємців сум, як заявлених до стягнення відповідно до тексту позову . Окрім того, на вимогу суду під час слухання справи один з представників позивача ( саме на вимогу попереднього головуючого судді) надав суду ніким не завірену ксерокопію рішення невстановленого суду ( без дати, року, місяця, складу суду та підписів і прізвищ суддів , без печатки ) 19970,57 гривень як заборгованості за кредитними договорами( але за даними тексту рішення одного кредиту № LGXRRX15670080) з терміном повернення 25.06.2009 року - про стягнення з відповідача [PERSON] за кредитом від 26.06.2007 року з його первинного розміру взятих кредитних коштів 6718,80 гривень, до якого були додані відсотки в розмірі 13251,77 гривень,що разом склало вищевказану загальну суму на момент звернення , та датовано копію відправлення як рішення з канцелярії міста Дніпропетровськ 20.06.2009 року. Відповідачі подали в судове засідання заяви про розгляд справи за їх відсутності та позовні вимоги не визнали , окрім того в адресованих суді заявах вказали , що спадщину прийняла після смерті батька тільки відповідач гр. [PERSON], однак всі просять суд застосувати вимоги, вказані в ст. 1281 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними , виходячи з наступного: Судом не заперечується, що відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться в статті 1048 ЦК України. Розмір і порядок отримання процентів встановлюється договором, в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повергнення позики. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не передбачено договором або законом. Наявність судового рішення ( а.с. 87,88) за 2009 рік про задоволення вимог кредитора в особі позивача , яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору. Виходячи з вимог ст.10,11,57-61,185 ч.2 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозапису , висновків експертів, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. За ст. 61 ч.1 обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. За ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Враховуючи, що жодна із сторін як учасників процесу в судових засіданнях в порядку, визначеному ст. 185 ч.2 ЦПК України не заявляла про фальшивість доказу в вигляді копії рішення суду за 2009 рік ( а.с. 87,88) про стягнення з гр. [PERSON] вказаних в названому доказі відповідних сум , і цей доказ був надісланий на адресу відповідача від імені позивача в особі ПАТ КБ «Приватбанк», про що свідчить доданий до матеріалів справи конверт, то суд при розгляді цієї справи бере до уваги, що якимось із невстановлених судів м. Дніпропетровська, і не пізніше 20.06.2009 року ( тобто ще за життя відповідача, потім померлого 15.09.2011 року) вже на підставі заочного рішення у справі було стягнуто з відповідача гр. [PERSON] за спірним у цій справі кредитним договором 6718,80 гривень заборгованості за тілом кредиту та 13251,77 гривень заборгованості за відсотками, що разом склало суму 19970,57 гривень, окрім того, ще було стягнуто і 500 гривень на оплату послуг адвоката та 45 гривень судових витрат. Оскільки суд зобов'язаний прийняти законне та обґрунтоване рішення, то виходить з того, що з відповідача та його спадкоємців( в разі відсутності інших законних обставин для відмови в стягненні) вже не може бути заявлено про стягнення вдруге суми тіла кредиту в розмірі 6718,80 гривень , які були позивачем нараховані на час присудження стягнення за попереднім рішенням як тіла кредиту, та як заявлених в 2009 році до стягнення в розмірі 13251,77 гривень відсотків. Суд не вбачає в попередньому рішенні( а.с. 88) даних про розмір будь - якої комісії, штрафів в будь - якому розмірі, але на даний час вже заявленого до стягнення відповідно в сумі 500 та 2341,6 гривень штрафу та пені в розмірі 20 461, 37, коли цього раніше не було заявлено навіть на будь - яку суму, але які б мали бути нарахованими в разі наявності в договорі приєднання таких умов. Суд не заперечує, що відповідно до ст. 549 ЦК України нарахування неустойки(пені) в разі прострочення виконання зобов'язання є правом кредитора, реалізація яких жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно - правової відповідальності , передбачених законом за порушення зобов'язання,також заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено, але можуть мати місце та застосовані судом обмеження, передбачені вч.3 ст. 551 ЦК України. Однак, позивач не подав суду доказів та розрахунків про те, яку ж суму процентів йому зараз заборгували відповідачі( або один з них, а саме гр. [PERSON] , яка прийняла спадщину(а.с. 108,119,123) в разі невиконання спадкодавцем ( і не оскарженого ним ) першого рішення суду, починаючи з розмірів заборгованості на час постановлення рішення в 2009 році та по час своє смерті основного боржника ( тобто починаючи з часу постановлення першого рішення з 2009 року по 15.09.2011 року, в тому числі і по час , заявлений в нинішньому позові ), коли в наступному, або в нинішній позовній заяві йому (спадкодавцю) було нараховано пеню в сумі 20461,37 гривень, притому невідомо і з яких первинних як базових розрахунків, також додано як стягнення суми комісійних на 1935,12 гривень та двох видів штрафів( 500 гривень як фіксована частина, та 2341,6 гривень як процентна складова), та які є фактично також різновидом пені, притому на пеню(штраф) в вигляді процентної складової також позивач нарахував проценти. В свою чергу банк в осбі представника позивача звернувся до суду з нинішнім позовом 17 липня 2013 року , та підтримав позовні вимоги , незважаючи на те, що йому під час слухання справи стало відомо про дату , місяць та рік смерті позивача, з настанням якої припиняється нарахування процентів, штрафів чи пені , і ці суми не можуть бути стягнутими з правонаступників, або спадкоємців( чи одного спадкоємця) основного боржника. За всіх цих вище викладених обставин суд позбавлений реальної можливості визначити реальну величину як решту суми з ще нестягнутого за рішенням суду боргу - як можливих процентів( в разі подальшого невиконання боржником свого зобов'язання після винесення вказаного вище рішення суду як доказу у справі), тому що даних про новий як базовий розрахунок заборгованості за процентами після першого стягнення за даними наданого представниками позивача копією рішення суду (а.с. 88) від нинішніх представників позивача суду не було надано до цього часу, що позбавляє суд можливості обрахувати не тільки суму боргу з процентів( відсотків) , так і інші можливі суми - з заявлених в цьому позові до стягнення з спадкодавця ( що могло виникнути в разі подальшого прострочення боржником - спадкодавцем виконання рішення суду до часу відкриття спадщини) . Виходячи з вище викладеного суд вважає, що позивач не довів суду сам факт та розмір як можливого та реально наявного боргу спадкодавця перед позивачем на час відкриття спадщини , у зв'язку з чим самі вимоги до відповідачів як спадкоємців у цій справі є взагалі безпідставними за їх недоведеністю. Окрім того в даному випадку можливе й застосування правил ст.1281 ЦК України, (за якою строки позовної давності, починаючи з дня смерті основного боржника - з 15.09.2011 року до спадкоємців не можуть бути продовженим судом за будь - яких інших обставин), тому судом в задоволенні позову про стягнення боргу по кредитному договору слід відмовити як до спадкоємця гр. [PERSON] (а.с.123), яка вже отримала свідоцтво про право на 1/3 частину земельної ділянки), так і до інших двох відповідачів, яким спадкове майно належить зі дня відкриття спадщини не залежно від отримання ними свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини, притому за позовом вбачається й намагання позивача провести частково подвійне стягнення раніше вже стягнутого за рішенням суду боргу, та суми безпідставного обрахованого з всього невідомого зараз розміру боргу за розрахунками в виді процентів, штрафів та пені, в тому числі суми комісії, за позовом до спадкоємців - правонаступників померлого 15.09.2011 року боржника гр. [PERSON]- до відповідачів в особі залучених співвідповідачів (трьох спадкоємців) у цій цивільній справі, тому слід відмовити саме за недоведеністю та безпідставністю заявлених в цьому позові до них позовних вимог, в тому числі й на підставі ч.3 ст. 1281 ЦК України незалежно від можливої суми боргу , який може обрахуватися за спадкодавцем на час розгляду справи , (як не стягнутий за життя на час смерті спадкодавця та який підлягав би стягненню з притягнутих спадкоємців - співвідповідачів у цій справі) як нинішніх боржників. На основі викладеного,

Outcome: dismissed