Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

17 січня 2017 року позивачка звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогами про визнання його батьком дитини [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця до його повноліття, які мотивувала тим, що з відповідачем познайомилася влітку 2015 року, а з початку січня та у лютому 2016 року стала підтримувати з ним близькі стосунки. У кінці лютого 2016 року дізналася, що вагітна і повідомила про це відповідачу, однак він сказав, що не готовий бути батьком і припинив з нею стосунки. 26 жовтня 2016 року вона народила їх спільну дитину, - сина [PERSON] та запропонувала відповідачеві зявитися в обумовлений час для реєстрації дитини. Однак він не зявився і тому відомості про батька дитини в актовому записі про народження були зазначені за її вказівкою відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. У звязку з відмовою відповідача від визнання батьківства вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Крім того, відповідач повинен брали участь в утриманні дитини та сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки свого заробітку (доходу), оскільки має постійне місце роботи та отримує заробіток у розмірі близько 6000 гривень щомісяця, не має інших дітей і тому цей розмір аліментів відповідатиме його матеріальному становищу та матеріальному становищу дитини. Відповідач подав заперечення, де позов про визнання себе батьком дитини визнав, а проти позову про стягнення аліментів частково заперечував щодо розміру аліментів, які просив стягнути у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу щомісяця до повноліття дитини. В судовому засіданні сторони узгодили між собою стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Вислухавши пояснення та перевіривши матеріали справи, суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Як встановлено судом, позивачка та відповідач у січні-лютому 2016 року підтримували близькі стосунки між собою, не перебуваючи у шлюбі між собою, внаслідок чого позивачка завагітніла і 26 жовтня 2016 року народила дитину, - сина [PERSON], батько якого був записаний у актовому записі про народження за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено наданими копіями свідоцтва про народження та відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а також відомостями пологового будинку (а.с.9, 10, 11, 12). Відповідно до частини 2 статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (частина 1). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (частина 2). Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (частина 3). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина 4). За правилом частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем було подано заперечення, де він визнав себе батьком дитини і підтвердив визнання позову в цій частині у судовому засіданні. Оскільки визнання ним позову у цій частині не суперечить закону і не порушує права та свободи і законні інтереси інших осіб, предявлений позов у частині визнання відповідача батьком дитини [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню згідно правил частини 4 статті 174 ЦПК України. В частині стягнення аліментів на утримання дитини сторони спору узгодили в судовому засіданні розмір ? частки, яка буде стягуватися з відповідача як аліменти на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу, зокрема матеріальне становище платника аліментів. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що має постійне місце роботи, не одружений, інших дітей не має. З урахуванням цих обставин, суд погоджується з тим, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісяця на утримання дитини відповідатиме вимогам закону та інтересам сторін і забезпечить необхідну участь батька в утриманні дитини до її повноліття. Виходячи з викладеного, позов у частині стягнення аліментів на дитину суд вважає правильним задовольнити частково у розмірі ? частки заробітку щомісяця, починаючи з дня предявлення позову, як це передбачено статтею 191 СК України, до повноліття дитини. В іншій частині позов необхідно залишити без задоволення як необґрунтований і такий, що не відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 11 ЦПК України. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. За правилами статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору на суму 551 гривня 20 копійок, а на користь держави судовий збір на суму 728 гривень 80 копійок з урахуванням того, що за подання позовної заяви про визнання батьківства позивачка повинна була сплатити судовий збір на суму 640 гривень, проте сплатила лише 551 гривню 20 копійок, у звязку з чим різниця на суму 88 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави, крім судового збору на суму 640 гривень, від сплати якого за подання позову про стягнення аліментів позивач звільнена відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial