Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

18.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 01.10.1994 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син - [PERSON]. Шлюб розірвано за рішенням Каховського міськ-районного суду від 19.12.2006 року. Позивачка вказувала, що рішенням Каховського міськрайонного суду від 05.10.2015 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини, але відповідач їх сплачує нерегулярно, в мінімальному розмірі і не в повному обсязі. Позивачка наголошувала, що коштів, які відповідач надає на утримання їх спільної дитини [PERSON], недостатньо для його нормального розвитку, здоров'я та навчання. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь ? частину витрат, понесених нею на забезпечення навчання та розвитку їх спільної дитини - [PERSON], що складає 10 877 грн, та судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання сина, але просив стягнути у меншому розмірі, ніж просить позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], який наро-дився [INFO], і після розлучення батьків проживає разом з позивачкою. Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05.10.2015 року з відпо-відача було стягнуто аліменти на утримання повнолітньогої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% від прожиткового мінімуму , починаючи з 12.08.2015 року і до 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для все-бічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В статті 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Ро-зірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загаль-ної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здіб-ностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фак-тичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо бать-ківства, материнства та стягнення аліментів», додаткові витрати на утримання дитини мають бути фактично зазнані або передбачувані, у звязку з чим їх розмір підлягає визначенню у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціаль-ного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необ-хідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фі-зичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її при-родних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи за-конодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів ди-тини. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових мож-ливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до довідки, виданої Полтавською Державною аграрною Академією №1196 від 29.10.2015 року [PERSON] навчається на 4 курсі денної форми навчання на факультеті «Вете-ринарної медицини», і за його навчання оплачено 9 800 грн (а.с.9). Згідно довідці №1195 від 29.10.2015 року вказаного навчального закладу, [PERSON] оплачено 4 500 грн за проживання в студентському гуртожитку (а.с.8). У відповідності наданим позивачкою платіжним документам (чекам), нею сплачено за навчання сина та проживання його в гуртожитку 21 754 грн (а.с.15-18). Таким чином, суд вважає доведеною наявність обставин, які свідчать про обов'язок від-повідача брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, які є передбачуваними та обєктивно вбачаються із наданої суду медичної документаці. Суд враховує, що розмір додаткових грошових витрат на утримання [PERSON] підтверджується платіжними документами - чеками, квитанціями та довідками про вартість навчання та проживання в студентському гуртожитку, їх копії долучені до матеріалів справи. З огляду на викладене, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що заявлені пози-вачкою вимоги про стягнення з відповідача, як батька, додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка навчається у вищому навчальному закладі у розмірі ? частини всіх документально під-тверджених витрат, що становлять суму 10 877 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відпо-відача на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved