Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

18 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 659,78 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 27 289,30 грн. (станом на 18.06.2020 року) і по день винесення рішення суду, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 4 681,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 20 вересня 2019 року він працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» на посаді електрозварника. 18 березня 2020 року його було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак, при звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок. Станом на день звільнення заборгованість позивача перед відповідачем по заробітній платі за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року становила 33 746,78 грн. Крім того, відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 913,00 грн. Така бездіяльність відповідача є протиправною, так як порушує трудові права позивача як працівника. Також зазначив, що за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 18 червня 2020 року відповідач повинен виплатити позивачу середню заробітну плату, розмір якої станом на 18 червня 2020 року становить 27 289,30 грн. Також зазначив, що своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, оскільки позбавив позивача засобів існування, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Трудову книжку відповідач видав позивачу лише через один місяць, а без трудової книжки позивач не міг влаштуватись на нову роботу. Позивач був вимушений займати гроші у знайомих та просити допомоги у дітей. Вважає, що це принижує його честь і гідність та призводить до моральних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Також, позивач поніс судові витрати по справі у розмірі 4 681,60, з яких 3 000,00 грн. - витрати на правову допомогу, 1 681,60 грн. - судовий збір. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 20 вересня 2019 року [PERSON] працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 р. до виробництва гідро емульсійної апаратури, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 6). 18 березня 2020 року на підставі наказу (розпорядження) № 344к про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] був звільнений з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (а.с. 5). Звернувшись до суду позивач зазначив, що відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з жовтня 2019 року відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату, заборгованість по якій згідно довідки № 60 від 18 березня 2020 року, виданої Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» (а.с. 8), за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року включно, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку станом на 18 березня 2020 року становить 34 011,00 грн. Крім того, у вищевказаній довідці відповідач не врахував заробітну плату позивача за березень 2020 року, розмір якої згідно розрахункового листка за березень 2020 року до виплати становить 2 648,78 грн. Отже, на теперішній час сума нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати, за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно з урахуванням компенсації за невикористану відпустку становить 36 659,78 грн. (34 011,00 грн. + 2 648,78 грн. = 36 659,78 грн.). За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 36 659,78 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці, становить: січень 2020 року - 6 818,00 грн., лютий 2020 року - 1 520,00 грн., що разом складає (6 818,00 грн. + 1 520,00 грн. = 8 338,00 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 20 = 41 день) = 203,37 грн. Враховуючи наведене суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 19 березня 2020 року і по день розгляду справи судом, оскільки на день розгляду справи судом відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок. Кількість робочих днів за період з 19 березня 2020 року по 14 серпня 2020 року складає 102 дні, а саме: березень 2020 року - 9 днів, квітень 2020 року - 21 день, травень 2020 року - 19 днів, червень 2020 року - 20 днів, липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 10 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 19 березня 2020 року по 14 серпня 2020 року складає: 102 днів х 203,37 грн. = 20 743,74 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 743,74 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та стаття 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом внаслідок порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань. Судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» було порушено право позивача [PERSON] на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу. При цьому, суд враховує, що заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем виникла ще з жовтня 2019 року та до теперішнього часу, а саме до 14 серпня 2020 року, відповідач заборгованість по заробітній платі перед позивачем так і не погасив, тобто більше дев`яти місяців відповідач не виплачує позивачу заборгованість по заробітній платі. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з тривалою невиплатою заробітної плати, а також шукати додаткове джерело доходів для забезпечення себе. Виходячи з наведеного суд зазначає, що позивач як працівник має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому неправомірними діями відповідача, та саме відповідач є особою, внаслідок дії якого було завдано моральну шкоду позивачу. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу, що призвело до моральних страждань, порушився нормальний ритм життя позивача, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з відсутністю грошових коштів на існування шукати додаткове джерело доходів. Також суд враховує надмірну тривалість такого порушення, яка у часі розтягнулася більше, ніж на дев`ять місяців. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що неправомірними діями відповідача позивачу також була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача та вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що заборгованість по заробітній платі виникла ще з жовтня 2019 року та не погашена відповідачем до теперішнього часу. Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Отже, за таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Бурчак Петро Іванович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 0076, видане на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області КДКА ДО від 11 вересня 1993 року (а.с. 25)), що підтверджується ордером серії ДП № 173/016 від 02 липня 2020 року (а.с. 24). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 18 червня 2020 року [PERSON] сплатив адвокату Бурчаку П.І. 3 000,00 грн. за складання позовної заяви та участь в судовому засіданні, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 0076 від 18 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. (а.с. 14). За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 3 000,00 грн. та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені на загальну суму 36 659,78 грн. та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. Крім того, оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, за які позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 681,60 грн., задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial