Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

17 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на наступні обставини. 19 грудня 2014 року між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб та зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складений відповідний актовий запис за № 1898. Після шлюбу позивачу було присвоєно прізвище - [PERSON] . У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданої Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16 червня 2016 року. Через місяць після народження дитини, у липні 2016 року, фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені. Відповідач покинув сім`ю, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а дитина залишилася проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 29 листопада 2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/8718/17 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, як позивач так і відповідач, зобов`язані здійснювати належне утримання своєї малолітньої дитини. 05 вересня 2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/5147/17 стягнуто із [PERSON] . [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] . [INFO] в твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 15 травня 2017 року і до повноліття дитини. 18 вересня 2017 року рішення суду набрало законної сили та було видано виконавчий лист для примусового виконання. 12 жовтня 2017 року постановою головного державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Юзефович Едуарда Едуардовича відкрито виконавче провадження № 54834981. З моменту пред`явлення виконавчого документа до виконання та на день подання цього позову державним виконавцем вжиті примусові заходи з метою виконання рішення суду. Так, державним виконавцем було винесено ряд постанов: про накладання арешту на майно та грошові кошти; про накладення штрафу; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та користування транспортним засобом, тощо. Проте, вчинення відповідних примусових виконавчих дій не надало результату щодо спонукання відповідача погашати борг по аліментним платежам та належно здійснювати утримання малолітньої дитини. Відповідач свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за ним утворюється заборгованість. Разом з тим, відповідач, будучи батьком сина [PERSON] , свідомо, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за останнім утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 49573,55 грн., що призводить до порушення охоронюваних законом прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] на належне утримання. Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 та 4, а також положеннями розділу XVI Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року за №512/5 зокрема передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із стати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувану і боржнику. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну платупрацівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Лупул М.В. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно яким загальна заборгованість по аліментам, починаючи з 15 травня 2017 року по 01 грудня 2019 року становить 49573,55 грн. Державним виконавцем було здійснено ряд примусових дій, проте,відповідачем заборгованість не погашена. Розмір заборгованості визначеної державним виконавцем відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Всупереч зазначеному, рішення суду відповідач продовжує не належним чином виконувати, у зв`язку з чим утворилась пеня за прострочення сплати аліментів за період з 15 травня 2017 року по 10 грудня 2019 року. Згідно статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несплату аліментів, яка за період з 15 травня 2017 року по 10 грудня 2019 року складає 49920,00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення стати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по статі аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тиммісяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. Таким чином, оскільки відповідач неналежним чином виконує обов`язок по сплаті аліментів до нього слід застосувати заходи майнової відповідальності у вигляді стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 49920 грн. 00 коп.(а.с. 1-5). Ухвалою судді від 14 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 29-30). В судове засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру [NUMBER] від 10.12.2019 року та витягу із договору № 2019/50 про надання професійної правничої допомоги від 04.11.2019 року (а.с. 19-20) не з`явились, представник позивача надала до суду заяву, отримана судом 17.03.2020 року за вх. № 9967, в якій просила справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розглядати без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями, однак конверти з повістками були повернуті до суду, за закінченням терміну зберігання (а.с. 51-52). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчиненням іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь - кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] про слухання справи, яке було призначено на 19.03.2020 року був повідомлений завчасно, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. З боку відповідача [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Також, не надходив і відзив на позовну заяву [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано. Ухвалою суду від 19.03.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що 19 грудня 2014 року складено відповідний актовий запис № 1898 (а.с. 11). Встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видана Білоцерківським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 16 червня 2016 року, актовий запис № 872, де батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду № 357/8718/17 2/357/3166/17 від 29 листопада 2017 року шлюб, який зареєстрований 19 грудня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1898, було розірвано (а.с. 13). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 05 вересня 2017 року за № 357/5147/17 2/357/2419/17 з відповідача [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь позивача[PERSON] в твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 15 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14) та видано виконавчий лист, відповідно до рішення суду від 05.09.2017 року (а.с. 15). Встановлено, що син [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем[PERSON] . Відповідно до довідки-розрахунку № АСВП: 54834981 від 03.12.2019 року, виданої Першим відділом державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, заборгованість по аліментах за період з 15 травня 2017 року по 01 грудня 2019 року становить 49573 грн. 55 коп. (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліментів. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів. Згідно роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною,залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37цс18, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати [PERSON] аліментів, останній повинен сплатити пеню за період з 15.05.2017 року по 10.12.2019 року у розмірі 49920 грн.00 коп. Суд погоджується з наданим позивачем до суду розрахунком пені за прострочення сплати аліментів. Враховуючи те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини виникла з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , необхідно стягнути на користь [PERSON] , [INFO] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] по виконавчому листу № 357/5147/17, виданого 18 вересня 2017 року в розмірі 49920 грн. 00 коп. З 1 січня 2020 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач [PERSON] при звернені до суду з вищевказаним позовом була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок). На підставі викладеного та

Outcome: approved