Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

17.12.2018р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON]. В теперішній час вони разом не проживають, син проживає біля неї. З часу окремого проживання відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання сина. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходів) на утримання сина [PERSON] до його повноліття. В подальшому позивач в порядку п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України зменшила свої вимоги і просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку і доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зменшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання також не з'явилися, останній подав до суду заяву, в якій зменшені позовні вимоги визнав, справу просив розглянути за його відсутності та відсутності відповідача. Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER] від 04.11.2015р. (а.с.3), який в теперішній час згідно тверджень позивача проживає біля неї та знаходиться на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку не надає позивачу належної матеріальної допомоги на його утримання; між позивачем і відповідачем відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину та відповідач позов визнає. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини; проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу ст.180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 цього Кодексу). Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України). Суд роз'яснює, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 цього Закону суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 768,40грн.. Таким чином,

Outcome: approved