Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

19.07.2019 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , мотивований тим, що йому згідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на будівлю, належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрована відповідач - [PERSON] , [INFO] , яка з моменту реєстрації за даною адресою фактично не проживає. Фактичне місце проживання відповідача йому не відоме. Позивач в судове засіданне не з`явися, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду неодноразово надходили поштові відправлення, що адресат за адресою реєстрації не проживає, також відповідач була викликана шляхом опублікування оголошення - на офіційному веб-порталі Судової влади України. Заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно зі свідоцтвом № 168 про право приватної власності на будівлю від 03.08.1992, виданого Першотравневою районною радою народних депутатів, на підставі рішення виконкому Мелекінської районної ради народних депутатів № 267 від 24.06.1992, домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 6). Згідно актів обстеження фактичного проживання громадян від 01.06.2018, 05.12.2018 та 10.06.2019, складеного депутатом Мелекінської сільської ради Федоткіною М.Ю., у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 13.04.2018 року, але фактично з моменту реєстрації не проживає (а.с.8,9,10). Згідно довідки сільського голови Мелекінської сільської ради від 11.07.2019 за № 686, гр. [PERSON] , [INFO] , згідно актів обстеження фактичного проживання, з 13.04.2018 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично з моменту реєстрації за даною адресою не проживає (а.с.7). У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жиловому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved