Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

18 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері дитини - інваліда. В обґрунтування позову зазначала, що з листопада 2010 року по березень 2016 року Позивач проживала у цивільному шлюбі з Відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільна донька є інвалідом з дитинства, про що є відповідний медичний висновок. На сьогоднішній день донька [PERSON] потребує постійного догляду, тому Позивач позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та свою дитину належним чином. Єдиним доходом на неї та доньку є державна допомога. Посилаючись на ст.ст.80, 88, 198 СК України, просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування нею, починаючи з моменту подачі позову, а також стягнути з Відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] не погодився, у відзиві зокрема зазначив, що він має неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 20 липня 2017 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя по справі №265/3329/17 з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15 травня 2017 року по 07.07.2017 року, та аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] . [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08 липня 2017 року і до досягнення повноліття дитиною. 28.08.2017 року [PERSON] були видані Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя два виконавчі листи. Ним щомісяця сплачуються аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] , якій зараз 7 років. Вважав, що Позивачка у своїй позовній заяві вказує норми матеріального права, які не застосовуються, а саме ст.ст. 88, 198 СК України. Стверджував, що він ніколи не перебував і не перебуває з [PERSON] у шлюбі. Донька - [PERSON] неповнолітня, тому право на аліменти, матиме той із батьків, хто перебував у шлюбі, а також який проживає з нею і опікується дитиною. Сам факт проживання з дитиною-інвалідом не є незаперечним доказом опікування нею. Також вказував, що дитина ходила до дошкільного закладу №54 «Колобок» з 15.12.2014 року по 01.10.2015 рік і на сьогодні має можливість там знаходитися. [PERSON] має можливість працювати і працює. У неї зараховується страховий стаж. В той час, він має двох батьків пенсіонерів: мати - [PERSON] , 1958 рокународження, та батька - [PERSON] , 1957 року народження. Вони не працюють і знаходяться на пенсії та проживають у м.Макіївка Донецька область, на території, де проходить АТО з 2014 року і потребують постійній допомоги. Посилаючись, зокрема на ст.88 СК України, ст.263 ЦПК України, просив суд відмовити у позові в повному обсязі. У відповіді на відзив Позивач зазначила, що зазначені у відзиві на позов обставини, не мають жодного значення для справи, предметом якої є стягнення аліментів на її користь. Крім того, Відповідач не надає ніяких доказів на підтвердження того, що Позивач працює. Також є незрозумілим, як Відповідач утримує двох батьків, коли сам не працює. Вважала, що істотним значенням по справі є факт проживання з дитиною того з подружжя, який претендує на таке утримання, а також факт, що дитина є інвалідом. Ще одною складової, яка зумовлює виникнення права на утримання, є фізичний стан дитини-інваліда, при якому він не може обходитися без постійного стороннього догляду. Цей факт вона підтверджує медичним психологічним висновком та довідкою з ВКК. Той факт, що вона з Відповідачем не перебувала у шлюбі не є перешкодою відповідно до ч.2 ст.91 СК України, яка відсилає до ч.ч.2 - 4 ст.84, ст.ст.86, 88 СК України. Посилаючись на наведене та ст.179 ЦПК України, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У своїх запереченнях, поданих до суду, Відповідач зокрема зазначив, що він на підставі рішення суду від 20.07.2017 року сплачує аліменти на неповнолітню доньку у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, щомісячно. Відповідно до його трудової книжки він не працює, є внутрішньо переміщеною особою, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Він не спроможний надавати матеріальне утримання Позивачу у розмірі 1/6 частини частки протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] та опікування нею. Оскільки за вирахування аліментів на утримання спільної дитини та утримання на Позивача, його заробіток (дохід) буде складати (1885 грн.) менше прожиткового мінімуму встановленого для працездатної особи, що складає станом на 01.01.2019 рік - 1921 гривень, а станом на 01.07.2019 рік - 2007,00 грн., з 01.12.2019 року - 2102,00 грн., що не забезпечить належного функціонування організму людини, збереження його здоров`я, потреб для необхідного існування людини, що є неприпустимим. Крім того, він має двох батьків - пенсіонерів, які мешкають у м.Макіївка Донецької області, де проходить ООС (АТО) та які потребують постійної допомоги, продуктів харчування та медикаментів. Його донька щодня відвідує дошкільний заклад з 08:00 год. до 16:00 год., а також танцювальний гурток. [PERSON] має можливість працювати під час відвідування дитиною дитячої установи. До того ж, Позивач працює не офіційно та має постійний дохід. Як переміщена особа, [PERSON] отримує матеріальну допомогу від держави, а саме: з 25.11.2018 по 30.11.2018 рік - 3307,50 грн.; та з 01.12.2018 рік по 24.05.2019 рік - 3388,10 грн. Відповідно про повідомлення про надання державної допомоги [PERSON] призначено відповідно до закону допомога при народженні дитини з [PERSON] , [INFO] року з 01.06.2018 по 30.06.2018 рік - 10320,00 грн., а з 01.07.2018 по 30.06.2021 рік - 860,00 грн. щомісяця. Тобто держава сплачує Позивачу: 860,00 грн. за догляд за дитиною до 3-х років 30.06.2021 - 860,00 грн.;618,47 грн. допомогу одинокій матері; 1112,87 грн. соціальна допомога;2061,40 грн. державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. Він не має можливості спілкуватися з дитиною. На його неодноразові звернення, [PERSON] не реагує. [PERSON] відвідує школи, а Позивач постійно змінює школу для того, щоб він не дізнався де навчається донька. До матеріалів позовної заяви Позивач долучила витяг з протоколу діагностичного засідання ПМПК № 63 від 22.08.2018 року, з якого вбачається навчання [PERSON] за індивідуальним планом 4 години з вчителем, 2 години з психологом, 2 години з дефектологом. Медичний висновок №12 від 19.05.2015 року на дитину - інваліда віком до - 16 років. Даний висновок дійсний до 16 років. Доказів про те, що дитина не може знаходиться без стороннього догляду і вона опікується донькою Позивачем не надано. Також Позивачем не надано доказів про догляд та медичний висновок до 18 років. Окрім цього, Позивач у заяві не зазначає строк оплати аліментів, не надає докази усього часу проживання з дитиною. Але у позовних вимогах просить стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] та опікування нею, починаючи з моменту подачі позову. Дитина з 14 - років сама вирішує з ким з батьків вона буде проживати. Донька [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а подані Позивачем по справи докази не підтверджують проживання Позивача разом з донькою за однією адресою, та знаходження доньки на її утриманні. Їх донька постійно залишається сама вдома на повний день без Позивача. Наданий Позивачем висновок спеціаліста - психолога [PERSON] від 30.03.2019 року, не є належним та допустимим доказом, оскільки наданий після встановленого законом строку (разом з позовною заявою, під час проведення підготовчого засідання - надання заперечень та відзиву). Про причини пропуску строку позивачка письмово не повідомила суд. Спеціаліст психолог [PERSON] має тільки диплом, а його як батька не було повідомлено психологом про проведення психологічних послуг разом з дитиною. Також Позивачем не надано жодних належних, допустимих доказів до матеріалів цивільної справи на підтвердження її матеріального стану з моменту звернення її до суду із даним позовом. Посилаючись на викладене, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Під час судового розгляду, позивач [PERSON] та її представник - адвокат Резніченко В.О. підтримували позовні вимоги та просили їх задовольнити. В подальшому подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних доказів. Позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся, подавав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, але за участю його представника Литвин Л.П. Представник відповідача - адвокат Литвин Л.П., під час судового розгляду проти задоволення позовних вимог заперечувала. В подальшому також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що згідно з медичним висновком №12 від 19.05.2015 року, [PERSON] є дитиною - інвалідом віком до 16 років. Висновок дійсний до 17.01.2029 року. Відповідно до довідки ВКК №480/3 від 20.12.2017 року, [PERSON] є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до висновку спеціаліста психолога [PERSON] від 07.12.2017 року, спілкування [PERSON] з батьком може відбуватися тільки у присутності матері на нейтральній або знайомій [PERSON] території, а тривале перебування у незнайомій обстановці без матері є неможливим. Відповідно до висновку спеціаліста психолога [PERSON] від 30.03.2019 року, тривале перебування [PERSON] без матері в незнайомій обстановці є неможливим, т.я. мати є посередником в спілкуванні дитини з оточуючим світом. Для вдалої реабілітації та соціалізації дівчинка потребує постійної опіки матері. Згідно витягу з протоколу діагностичного засідання ПМПК №63/2123 від 22.08.2018 року, [PERSON] потребує індивідуального контролю та додаткової уваги. Навчання рекомендовано за індивідуальним планом, потребує асистента вчителя. Згідно з посвідченням УСЗН Лівобережного району м.Маріуполя серія [NUMBER] від 19.04.2017 року, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на дитину - інваліда до 18 років, а її законним представником (опікуном) є [PERSON] . Відповідно до довідки №1413016943 від 15.05.2015 року, [PERSON] взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: [ADDRESS], а особами, які прибули з нею та не досягли 18 річного віку є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.11.2017 року №0000414853, [PERSON] , [INFO] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , а її законним представником є [PERSON] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.11.2017 року №16943, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради №433-70191-4331 від 08.12.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Склад родини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] . відповідально ставиться до виконання своїх материнських обов`язків щодо [PERSON] . Частина 4 ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Доказів, які б спростовували, що [PERSON] спільно проживає зі своєю донькою [PERSON] та опікується нею, зі сторони Відповідача суду не надано. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що не може обходитися без постійного стороннього догляду, проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , яка нею опікується. Відповідно до ч.1 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Згідно з ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.88 СК України, розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Частина 1 ст.80 СК України передбачає, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно останнього запису з копії трудової книжки [PERSON] , він був звільнений з ТОВ «Експресс - Транс» за власним бажанням з 14.08.2017 року. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Відповідно до копії пенсійного посвідчення [NUMBER] , [PERSON] отримує пенсію за віком. З копії довідки Пенсійного Фонду України в Гірницькому районі м.Макіївки Донецької області №4660 від 02.10.2014 року, також вбачається, що [PERSON] отримує пенсію за віком. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20.07.2017 року по справі №263/3329/17 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно за період з 15 травня 2017 року по 07 липня 2017 року включно, а також було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. В той же час, суд не вбачає з вищенаведених доказів, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу [PERSON] , з якою проживає їх спільна дитини з інвалідністю, оскільки зі сторони Відповідача суду не надано жодних розрахунків отримуваних Відповідачем щомісячних доходів та допомоги, яка ним надається батькам для оцінки судом його матеріальних можливостей. Не надано суду й доказів, що існують інші обставини, що мають істотне значення та не дозволяють [PERSON] надавати матеріальну допомогу [PERSON] . При цьому суд враховує, що [PERSON] з 21.04.2016 року є власником транспортного засобу Volkswagen Caddy, 2008 року, набутого на підставі договору купівлі - продажу, а також згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 17.04.2019 року №0.184-14490/0/15-19, у період з 01.01.2017 року по 16.04.2019 року [PERSON] перетинав державний кордон України 21 раз, з яких тільки 15 разів після свого звільнення з роботи (14.08.2017), серед них 8 разів у західному напрямку «Виїзд» та 7 разів у східному напрямку «В`їзд». Таким чином, суд вважає, що зі сторони Відповідача суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень [PERSON] , що він не може надавати матеріальну допомогу [PERSON] , а його сукупний дохід після надання Позивачу матеріальної допомоги не забезпечить йому належного функціонування організму, збереження здоров`я та потреб для необхідного існування. Відповідно до відповіді Маріупольського міського центру зайнятості №08/390/06-16/18 від 08.02.2018 року, [PERSON] до центру зайнятості не зверталася, на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує. Згідно останнього запису з копії трудової книжки [PERSON] , вона була звільнений з ПАТ «КредіАгріколь Банк» за власним бажанням, по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, з 06.02.2017 року. Суд не приймає до уваги як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, заперечення сторони Відповідача, що [PERSON] має постійний дохід, працює не офіційно, а також може працювати, коли дитина відвідує дитячі установи та отримує різні види соціальної допомоги, оскільки відповідно до ч.1 ст.88 СК України, право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає, в тому числі і у працездатних та незалежно від отримання ними інших видів державної соціальної допомоги. Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, ч.6 ст.141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, який діяв на час звернення [PERSON] до суду, тобто704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved