Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

17 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В заяві позивач зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 1992 року, укладеного між нею та виконкомом Веселинівської селищної ради, належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру від 10.12.2013 року. В лютому 1993 року вона надала дозвіл на реєстрацію та проживання в своїй квартирі відповідача [PERSON], з яким проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалося і з 2003 року вона та відповідач припинили шлюбні відносини, а останній залишив місце проживання та вибув без зняття з реєстрації у невідомому їй напрямку. В теперішній час вона не може повноцінно розпорядитись квартирою на власний розсуд, оскільки наявність зареєстрованого в будинку відповідача, який в дійсності в ній не проживає, створює штучне погіршення житлових умов сім`ї, що перешкоджає можливість реєстрації в квартирі осіб, яких позивач бажає вселити в квартиру. Позивач вказує, що неодноразово просив відповідача знятися з реєстрації. Однак той з різних причин не бажає цього робити. А тому вона звернулася до суду з позовом за захистом свого права і просить суд визнати [PERSON] таким, який втратив право користування вищевказаною квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Суду пояснила, що відповідач з 2003 року залишив місце проживання та вибув без знаття з реєстрації у невідомому їй напрямку. Тому просить суд задовольнити її позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті. Представник третьої особи Веселинівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області Ярчук О.В. в судовому засідання не заперечувала щодо задоволення даної позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у справі можливо ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали по справі, в межах заявлених вимог та наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS], право власності на яку підтверджується договором купівлі-продажу від 22 грудня 1992 року, укладеного між нею та виконкомом Веселинівської селищної ради, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.12.2013 року №14311354. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В теперішній час позивач не може повноцінно розпорядитись житловим будинком на власний розсуд, оскільки наявність зареєстрованого в будинку відповідача, який в дійсності в ньому не проживає, створює штучне погіршення житлових умов сім'ї, а знятися з реєстраційного обліку добровільно відповідач не бажає. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з довідкою № 6458 від 18.12.2013 року, виданою Веселинівським РС РВ УДМС України в Миколаївській області, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали на ті обставини, що відповідач [PERSON] приблизно 8-10 років не проживає в [ADDRESS]. Зважаючи на ту обставину, що відповідач [PERSON] з 2003 року не проживає у [ADDRESS], та, враховуючи, що будь-яких доказів, які б свідчили про вимушене непроживання відповідача на спірній площі, судом не добуто, то суд, дослідивши наведені докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS], в зв'язку з чим підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою.

Outcome: approved