Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

17 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись на наступне. 15 вересня 2011 року був винесений судовий наказ Костянтинівським міськрайонним судом № 2-н-1442/11 за заявою позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але відповідач запевнив [PERSON], що він буде допомагати фінансово утримувати доньку. З часом відповідач грошей не давав. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 16 жовтня 2010 року згідно рішенню Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Позивач самостійно виховує доньку. [PERSON] є інвалідом 2 групи, отримує пенсію в розмірі 924 гривні, яких їй не вистачає на виховання дитини. В зв'язку з тим що відповідач не надає матеріальної допомоги, позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини ? усіх видів доходів щомісяця або в твердій грошовій сумі розміром 600 гривень, також просить стягнути на додаткові витрати на дитину 9000 гривень одноразово. У судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивача [PERSON] просили її позовні вимоги задовольнити. 06 грудня 2013 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень. Також стягнути одноразово з відповідача суму у розмірі 9000 гривень для оплати майбутніх витрат, пов'язаних з розвитком здібностей дитини, купівлею для доньки речей, взуття, верхнього одягу, відвідуванням школи, тощо. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони розірвали шлюб 16 жовтня 2010 року, що підтверджується рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.11). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження [NUMBER], виданими відділом РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 7). 15 вересня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом був винесений судовий наказ № 2-н-1442/11 за заявою позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини, [PERSON] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10). Позивачка [PERSON] є інвалідом 2-ї групи з дитинства та отримує пенсію у розмірі 924 грн. (а.с. 8)Крім того, за період з березня по серпень 2013 року вона отримала від відповінача аліменти на утримання дитини у розмірі 3700 грн., але виплата аліментів виконувалася не регулярно - у червні 2000 грн., у серпні 1700 грн.. Відповідач [PERSON] працездатний, офіційно не працює, дохід отримує від тимчасової контрактної роботи і з отриманого заробітку, який не є постійним, сплачує аліменти, що сторонами підтверджено та приймається судом за фактичні обставини. Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істочне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, яка є більшою, ніж стягнуті аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Стягнутий розмір аліментів за рішенням суду є мінімальним і на теперішній час не відповідає необхідному рівню матеріального забезпечення дитини. Відповідач не є інвалідом, може та повинен надавати допомогу дитині, але має нерегулярний дохід, інших аліментних зобов'язань він не має. При вирішенні питання про розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд виходить із матеріального стану сторін. Позивачка з урахуванням її доходів та отриманих на дитину аліментів у середньому отримує на час звернення до суду 1287 грн.. Відповідач повинен також приймати участь в утриманні дитини, але оскількі він не працює та має нестабільний заробіток, суд вважає, що сума стягуваних з нього аліментів буде достатньої у 500 грн.. При цьому суд враховує прожитковий мінімум, те що розмір аліментів збільшується, та матеріальний стан відповідача, який з урахуванням розміру прожиткового мінімуму повинен бути сплачувати позивачці щомісячно 500 грн.. Також суд враховує, що відповідно положень ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому, суд враховує, що батькі дитини мають рівні обовязки по її утриманню і цей обовязок не може полягати тільки на одного з них. Що стосується стягнення наперед з відповідача на користь позивачки 9000 грн. на додаткові витрати, то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. Так, у відповідності до ст. 185 СК України, той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). У судовому засіданні позивачка не надала жодних доказів того, що дитина потребує такої додаткової допомоги. Остання не має тяжкої хвороби чи каліцтва, не потребує додаткових витрат на розвинення її здібностей, дитина розумово не відстала. Саме по собі відвідування школи мистецтв дитиною не потребує якихось надмірних матеріальних витрат (купівлю дорогого музикального інструменту, чи організація поїздок з виступами та придбанням для цього костюмів, оплата роботи репетітора, чи інше). Суд вважає, що аліменти це є спосіб забезпечення утримання дитини і охоплює не тільки забезпечення питанням, але і одягом, взуттям, витратами на забезпеченням шкільними приналежностями і т.п.. Одже сам факт стягнення аліментів вже є підставою того, що дитина отримує від батька допомогу. Тобто, додаткову допомогу, не підтвердженої у судовому засіданні належними доказами, суд стягнути не може і вирішує у цій частині позову позивачці відмовити повністю. Задоволення позову у визначеному судом об'ємі буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: partial