Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. У даному будинку зареєстровані також її дочка - [PERSON], колишній чоловік останньої - [PERSON] та внук [PERSON] Дочка з внуком тимчасово проживають в м. Києві, внучка - [PERSON] на період навчання зареєстрована та проживає теж в м. Києві. Оскільки стосунки між дочкою позивача та відповідачем не склалися, шлюб між ними у 2009 році було розірвано, однак колишній зять лишився проживати в будинку позивача. Проживання разом з [PERSON] є нестерпним, оскільки він зловживає спиртними напоями, постійно ображає [PERSON] та членів її родини, висловлюється нецензурними словами, створює конфлікти, погрожує фізичною розправою та спаленням житла, з приводу чого позивач просила відповідача виселитись добровільно, однак він категорично відмовляється. Через постійні образи та конфлікти з [PERSON], дочка позивача [PERSON] разом з дітьми була змушена тимчасово переїхати в інше місто, а [PERSON] неодноразово зверталася у Маневицький ВП ГУНП з цього приводу. Оскільки відповідач добровільно звільнити будинок не бажає, своїми діями створює перешкоди у користуванні житлом, позивач просила виселити [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та стягнути на її користь судові витрати по справі. В даному судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити із наведених у ньому підстав. Відповідач позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 116 ЖК України виселення члена сім»ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Частиною 1 ст. 156 цього ж Кодексу передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. Підстави та порядок позбавлення членів сім'ї власника права користуватися жилими приміщеннями визначені у ст. 157 вищевказаного Кодексу, якою передбаченого, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 14-19). Витягом з погосподарської книги № 5 за 2016 рік та довідкою Куклинської сільської ради Маневицького району Волинської області № 1433 від 27 жовтня 2016 року підтверджується, що по особовому рахунку [NUMBER] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 7, 9) Із довідки Куклинської сілької ради Маневицького району Волинської області № 1432 від 27 жовтня 2016 року вбачається, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], разом із позивачем зареєстровані та проживають - її дочка [PERSON], внук - [PERSON], зять - [PERSON], який є відповідачем у даній справі (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у 2009 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] ( а.с. 6). Повідомлення Маневицького ВП ГУНП підтверджують наявність неодноразових звернень позивача з приводу неправомірних дій відповідача. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що позивачем та його представником доведено, що відповідач порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ним в даному будинку, суд приходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 551 гривня 20 копійок судового збору, сплачених позивачем при поданні позову. На підставі ст. ст. 116, 150, 156, 157 Житлового кодексу України, ст. ст. 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved