Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

17 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія Інго Україна» про стягнення коштів, в якому просили суд тягнути з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (Код ЄДРПОУ 16285602) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) пеню у розмірі 4 026 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 5 152 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 20 229 грн. 26 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.02.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №310583851.14 від 24.02.2014 року. 07.05.2014 р. з застрахованим транспортним засобом трапилась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок зазначеного страхового випадку автомобілю, що належить [PERSON] було завдано значних механічних пошкоджень. На виконання умов Закону України «Про страхування» та умов Договору страхування страхувальник подав страховику усі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, зокрема останніми документами - була заява на виплату страхового відшкодування, Звіт SL№22936 від 26.06.2014р. Згідно Звіту SL№22936 від 26.06.2014р. розмір матеріального збитку, що зазнав власник транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] становить 161 746 грн. 40 коп. Відповідно до Рахунку №А-00607930 від 01.08.2014р., що складений ТОВ «Автодель» вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 176 364 грн. 89 коп. Відповідно до Розділу 2 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається на умовах «Спеціалізованої СТО». Подавши заяву про виплату страхового відшкодування, Страхувальник очікував виплату страхового відшкодування в повному обсязі. Проте, Страховик сплатив виключно 136 102 грн. 46 коп. Не погоджуючись з таким рішенням Страховика позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування. 18 лютого 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, відзив не надавав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 24 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №310583851.14 від 24.02.2014 року. 07 травня 2014 року з застрахованим транспортним засобом трапилась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок зазначеного страхового випадку автомобілю, що належить [PERSON] було завдано значних механічних пошкоджень. На виконання умов Закону України «Про страхування» та умов Договору страхування страхувальник подав страховику усі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, зокрема останніми документами - була заява на виплату страхового відшкодування, Звіт SL№22936 від 26.06.2014р. Згідно Звіту SL№22936 від 26.06.2014р. розмір матеріального збитку, що зазнав власник транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] становить 161 746 грн. 40 коп. Відповідно до Рахунку №А-00607930 від 01.08.2014р., що складений ТОВ «Автодель» вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 176 364 грн. 89 коп. Відповідно до Розділу 2 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається на умовах «Спеціалізованої СТО». Подавши заяву про виплату страхового відшкодування, Страхувальник очікував виплату страхового відшкодування в повному обсязі. Проте, Страховик сплатив виключно 136 102 грн. 46 коп. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі № 761/23962/15-ц- позовні вимоги Позивача були задоволені, та було стягнуто з ПрАТ «СК «ІНГО Україна» страхове відшкодування в сумі 40 262 (сорок тисяч двісті шістдесят дві) гривни 43 копійки. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України від 17 липня 2019 року у справі № 761/23962/15-ц рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року залишено без змін. За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Страхове відшкодування (представнику) було сплачене Відповідачем виключно 06.11.2019р. Відповідно до п.8.5. Договору страхування Страховик несе відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (але не більше 10% від суми боргу). Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вбачаємо, що Страховик зобов`язаний сплатити наступну пеню за прострочку виплати страхового відшкодування: Пеня відповідно до п.8.5. Договору страхування - 4 026 грн. 00 коп. (максимальна сума пені - 10% від розміру заборгованості). 3% річних - 5 152 грн. 00 коп. інфляційні втрати - 20 229 грн. 26 коп. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія Інго Україна» на користь [PERSON] пеню у розмірі 4 026 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 5 152 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 20 229 грн. 26 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved