Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

18.12.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~шляхом зняття\~з реєстраційного\~обліку (а.с. 2-5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 19.12.2019р. позовну заяву було залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 25). Після усунення позивачем недоліків ухвалою судді Наумової О.С. від 15.01.2020р. відповідно до положень ч. 2, 3 ст.274, ч. 5 ст.279\~ЦПК України відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 46-47). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2009р. За договором дарування частки квартири від 21.12.2018р. її колишній чоловік - [PERSON] подарував їхній спільній донці [PERSON] , [INFO] , 1/2 частини цієї квартири. У цій\~квартирі \~зареєстровані:[PERSON] і відповідач [PERSON] , однак, з березня 2017 року він не проживає у квартирі, не сплачує за комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає. Позивачка в\~судове засідання\~не з`явилася,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи була\~повідомлена належним\~чином,надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності на підставі наявних доказів (а.с. 50). Відповідач в судові засідання по справі, призначені на 17.02.2020р. і на 17.03.2020р. неодноразово не з`явився, про дати судових засідань був повідомлений належним чином, за адресою реєстрації (а.с. 6), між тим до суду повернулися конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 53-55, 60-63), окрім того, суд повідомляв відповідача про судове засідання призначене на 17.03.2020р. в телефонному режимі (а.с. 58). З огляду на приписи ч. 9 ст. 130 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень та п. 4 ч. 8, ч. 11ст.128\~ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання неодноразово не з`явився, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимогст. 89 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] » а.с. 37) є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2009р. (а.с. 18-29). На підставі договору дарування частки квартири від 21.12.2018р. відповідач [PERSON] подарував спільній доньці сторін [PERSON] , [INFO] (малолітня), 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 33-34). У квартирі зареєстрованими значаться: відповідач [PERSON] , спільна донька сторін [PERSON] . Позивачка у\~квартирі не\~зареєстрована,\~а в\~довідці про\~склад сім`ї\~№ 12506\~від 10.12.2019р.\~зазначена як\~співвласниця квартири\~(а.с.\~6). Відповідач у квартирі не проживає. Як вказує позивача, відповідач не сплачує за комунальні послуги, немає в квартирі його особистих речей. На підтвердження факту не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , позивачка надала суду акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.12.2019р., підписаний мешканцями і головою ЖСК «Проспект» (а.с. 7). Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч. 1ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Згідно ч.ч.1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України\~та ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені в\~статті 383 Цивільного кодексу України\~та\~статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищевказаних статей дає можливим зробити висновок, що член сім`ї втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення особи, яка без достатніх підстав займає належну власнику квартиру чи домоволодіння. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року,\~під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи\~жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства:\~статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України, іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, як вбачається з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язано з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved