Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

19.08.2019 року позивач звернулась із позовом до відповідача про відібрання малолітньої дитини та передачу її матері. В обгрунтування позовних вимог посилається на те що між позивачем та відповідачем 25.10.2014 року укладено шлюб. У шлюбі у них народилось двоє дітей, а саме - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11 грудня 2017 року Франківським районним судом міста Львова прийнято рішення у справі № 465/1244/17. Згідно зазначеного рішення, судом задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР, про визначення місця проживання дітей. Визначено місце проживання дитини [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] - [INFO] разом з її матір`ю [PERSON] - [INFO] . 15 травня 2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області рішення суду в справі №465/1244/17, рішення Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2017 року залишено без змін. Однак, станом на момент звернення з позовом до суду, рішення у вище вказаній справі не виконано, оскільки виконавчий лист чотири рази повертався позивачу [PERSON] без прийняття до виконання. Також позивач покликається на те, що рідний брат та сестра позбавленні спілкування між собою а мама позбавлення можливості спілкування з сином. Просить суд відібрати малолітню дитину від батька та передати її матері. 16.09.2019 р. ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні 29.10.2019 року залучено до розгляду справи орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в якості третьої особи. 04.12.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. 12.02.2020 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М., відповідачу відмовлено у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини, та закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: відділ «Служби у справах дітей» Франківського району Управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про відібрання малолітньої дитини та передачу її матері. Призначено справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: відділ «Служби у справах дітей» Франківського району Управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про відібрання малолітньої дитини та передачу її матері, до судового розгляду по суті у відкритих судових засіданнях. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, вказав, що відповідач, не зважаючи на рішення Франківського районного суду міста Львова від 11.12.2017 року у справі №465/1244/17 та рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2018 року у справі №465/1244/17, самовільно забрав у позивача сина, не виконує рішення суду що набрало законної сили та чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Належним чином про день, час та місце розгляду справи повідомлений. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити в повному обсязі. Представник третьої особи, відділу «Служби у справах дітей» Франківського району Управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, у судове засідання не з`явився. Належним чином про день, час та місце розгляду справи повідомлений. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи на які посилаються сторони, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 25.10.2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 11.12.2017 року у справі №465/1244/17, визначено місце проживання дитини [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] - [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] - [INFO] . Постановою Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2018 року у справі №465/1244/17, рішення Франківського районного суду Львівської області залишено без змін. Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу самостійного відібрання дитини батьком від матері, з котрою визначено місце проживання, що підтверджується численними заявами, скаргами за зверненнями в правоохоронні органи, Державну виконавчу службу, Управління юстиції, орган опіки та піклування, та іншими наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Ч.1 ст. 162 СК України передбачає, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до ст.19 цього ж Кодексу, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитино матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. В судовому засіданні встановлено, що після винесенням Франківським судом міста Львова рішення у справі №465/1244/17, котре набрало законної сили 15 травня 2018 року після прийняття постанови Апеляційним судом Львівської області, відповідач його не виконав. Зазначене підтверджується рядом доказів, а саме: Актом обстеження умов проживання від 06.08.2019 року, згідно котрого вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою - [ADDRESS] . За цією адресою проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про факт проживання [PERSON] з відповідачем; Виконавчим листом у справі №465/1244/17, котрий 03.07.2018 р., 25.07.2018 р., 27.02.2019 р. та 23.07.2019 р. повертався стягувачу без прийняття до виконання, відповідно до п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення суду не передбачає заходів примусового виконання рішень; Відповіддю відділу «Служба у справах дітей» Франківського району від 06.08.2019 р. №2608-3396, щодо місця перебування дитини, відповідно до якої громадянка [PERSON] , яка є бабусею дитини повідомила, що станом на сьогодні (05.08.2019 р.), дитина перебуває на відпочинку з батьком [PERSON] Про місце перебування хлопчика, відмовилася надати відповідь; Відповіддю Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.09.2019 року № Ф-9/04/15-19, з котрої вбачається, що у результаті проведення перевірки встановлено, що слідчим відділом Франківського ВП ГУНП у Львівській області відкрито кримінальне провадження №120191400800002544 від 23.09.2019 року за ч.1 ст.382 КК України, та на даний момент триває досудове розслідування. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. ч.1 ст. 162 СК України передбачає, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 259 СК України, брати та сестри мають право на спілкування. Однак, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , котрі є рідними братом та сестрою, позбавлені можливості спілкування між собою. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання про те, що слід відібрати малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] у відповідача [PERSON] , [INFO] , й передати матері [PERSON] , [INFO] . Згідно п.5 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Outcome: approved