Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

17.11.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2013 у справі № 621/3701/13 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягненню дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 2005 року по 2013 рік перебувала у шлюбі з [PERSON] , від яких народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19.08.2013 року по справі № 621/1970/13. 26.12.2013 року Зміївським районним судом Харківської області по справі № 621/3701/13 було прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісяця. Рішення набрало законної сили, в зв`язку з чим Зміївським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист. 15.07.2016 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON] . На даний час розмір аліментів у сумі 400 грн. є недостатнім для утримання дитини, оскільки змінилися обставини за яких аліменти призначалися. Дитина виросла і витрати на утримання дитини значно збільшилися, на час визначення аліментів нашому сину було 8 років, тепер дитині 16 років. Розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини рівень витрат на дитину постійно зростає, дитина потребує значних витрат, які позивач не має можливості забезпечити за власні кошти та за присудженні аліменти. Відповідач, здорова працездатна особа, на момент прийняття рішення про стягнення аліментів він не працював на даний час відповідач працює, але місце його роботи позивачу не відомо, відповідач має у власності квартиру та автомобіль. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області (а.с. 10). З довідки про місце реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в [ADDRESS] (а.с. 13). На підставі виконавчого документа № 621/3701/13-ц від 21.10.2021, виданого Зміївським районним судом Харківської області, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400 грн щомісячно, з послідуючою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29.11.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 04.03.2020 № 682/3112/18 (14-580цс19) Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020, справа № 759/10277/18, провадження № 61-22317св19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість зміни способу стягнення аліментів, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved