Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

18 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна, буд. 1/А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 17.01.2017 р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні прокурор та адвокат заперечував проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 17.01.2017 р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням директора [PERSON] КЗ «Верхньодніпровського дитячого будинку-інтерната № 2 Дніпропетровської обласної ради». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого контакт формальний. На питання відповідає стисло, не завжди по суті. Мова бідна, косноязична. Кривляється. Стверджує, що чує чужі думки «дівчаток в вечорі». До чогось прислухається. Мислення конкретне. Говорить, що все набридло. Не заперечує свою поведінку. [PERSON] було поставлено попередній діагноз легка розумова відсталість зумовлена невстановленими причинами зі значними порушеннями поведінки та емоцій, психотичними (галюцинаторними) включеннями. Згідно приписів ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу, наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації хворого. Оскільки, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року [PERSON], був визнаний недієздатним а обовязки опікуна над ним було покладено на адміністрацію КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2» ДОР». За таких обставин, [PERSON] не потребує примусового лікування у вищезазначеній психіатричній лікарні. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а саме СПРАВА «[PERSON] УКРАЇНИ» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Outcome: dismissed