Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

19.12.2013 року (а.с.15а) позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на користь ФОП [PERSON] 9348,03 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої виплатою відшкодування за винні дії працівника [PERSON] та 229,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченої суми судового збору за подання позову. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з 01.12.2010 року по 21.12.2012 року відповідач перебував в трудових відносинах з ФОП [PERSON], працюючи на посаді механіка. 07.12.2010 року, в період перебування в трудових відносинах з ФОП [PERSON], [PERSON] при керуванні транспортним засобом марки ЗАЗ-110557 ЗНГ, державний номер [NUMBER], по проїзній частині автодороги «Кривий Ріг-с. Надеждівка Криворізького району», в районі знаходження с. Золота Поляна, допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу з велосипедом «Україна» під керуванням [PERSON], в результаті чого останній було завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2011 року [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а рішенням цього ж суду від 26.07.2012 року з ФОП [PERSON], як роботодавця [PERSON], було стягнуто на користь [PERSON] 8450 грн. в якості відшкодування моральної шкоди завданої ДТП та 107,30 грн. на користь держави в рахунок відшкодування судового збору. Після набрання вказаним рішенням суду законної сили, він провів виплату стягнених вказаних сум, а також сплатив виконавчий збір у сумі 790,73 грн., тобто фактично протиправними діями [PERSON] роботодавцю ФОП [PERSON] було завдано шкоду на загальну суму 9348,03 грн., яку і просив стягнути, а також просив стягнути суму сплаченого ним судового збору. Позивач до суду не з'явився, відповідно до його заяви позов підтримав та просив його задовольнити (а.с. 30). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, відповідно до його заяви просив справу розглянути за його відсутності, при цьому покладався на розсуд суду (а.с. 29). Оскільки сторони до суду не з'явилися, то відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.12.2010 року було укладено трудовий договір між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (а.с. 25-27) та [PERSON], відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання виконувати роботу фахівця з методів розширення ринку збуту-механіка, а [PERSON] зобов'язався виплачувати йому заробітну плату в розмірі 980 грн. на місяць. Договір було укладено на невизначений строк, що підтверджується трудовим договором від 01.12.2010 року зареєстрованим Жовтневим районним центром зайнятості (а.с. 5). Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним в тому, що 07.12.2010 року, керуючи автомобілем ЗАЗ-110557 ЗНГ р.н. [NUMBER], рухаючись по проїзній частині дороги з м. Кривого Рогу в напрямку с. Надеждівка Криворізького району, в районі с. Золота Поляна, в порушення п. 1.5, 2.3 Б, 12.2, 12.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки і своєчасно не відреагував на її зміни, здійснив наїзд на велосипедистку [PERSON], після чого покинув місце ДТП. В результаті вказаної ДТП [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 286 КК України (а.с. 6-8). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказані факти є встановлені вироком суду, що набрав законної сили і тому доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2012 року встановлено, що в момент ДТП [PERSON] перебував в трудових відносинах з [PERSON], ДТП мало місце в робочий час, власником автомобіля, яким в момент ДТП керував [PERSON] є [PERSON], у зв'язку з чим саме [PERSON] було визнано належним відповідачем по справі та з нього на користь [PERSON] було стягнуто 8450 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 107,03 грн. на користь держави в рахунок сплати судового збору (а.с. 9-12). Вказане рішення суду набрало законної сили 06.08.2012 року, а тому встановлені ним обставини не підлягають доказуванню. [PERSON] в повному обсязі виконав вказане рішення суду, у зв'язку з чим було закрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/420/213/12 від 20.09.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 8450 грн., що підтверджується постановою державного виконавця (а.с. 13). Також [PERSON] було сплачено стягнуту з нього на користь держави суму судового збору в розмірі 107,30 грн. та сплачено 790,73 грн. виконавчого збору, а всього на суму 9348,03 грн., що підтверджується квитанцією від 20.12.2012 року (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Стаття 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При цьому, ст. 130 КЗпП України визначає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Стаття 132 КЗпП України визначає, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Повна матеріальна відповідальність може бути покладена на працівника у випадках визначених ст. 134 КЗпП України, серед яких завдання шкоди діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Оскільки судом встановлено, що в результаті винних, протиправних, переслідуваних у кримінальному порядку, дій [PERSON], які були вчинені ним під час виконання трудових обов'язків, ФОП [PERSON] поніс додаткові затрати, у формі грошових виплат на користь [PERSON] в сумі 8450 грн. та на користь держави в розмірі 107,3 грн., то суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] в повному обсязі, тобто на загальну суму 8557,3 грн., оскільки саме ці суми були стягнуті з [PERSON] за судовим рішенням та підлягали виплаті, а отже становлять реальну, дійсну шкоду завдану [PERSON] Що стосується сплаченої [PERSON] суми виконавчого збору в розмірі 790,73 грн., то вона не є прямою дійсною шкодою в розумінні ст. 130 КЗпП України, оскільки прямо не пов'язана з діями [PERSON], адже у випадку добровільного виконання [PERSON] рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2012 року, тобто до відкриття виконавчого провадження, вказана сума виконавчого збору не стягувалася б. Так згідно зі ст. 28 Закону України «По виконавче провадження», виконавчий збір стягується з боржника у разі невиконання ним рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 ст. 25 Закону для самостійного його виконання, тобто у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку. При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229,40 грн., при цьому позов заявлено на суму 9348,03 грн., з яких задоволенню підлягають вимоги на суму 8557,3 грн., що становить 91,54% заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 209,99 грн. (229,40 грн. х 91,54 % / 100 % = 209,99 грн.).

Outcome: partial