overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

18.12.2018 р. [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24.09.2010 р. В період шлюбу у них [INFO]народився син - [PERSON] Шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені з середини 2018 р., сумісне життя не склалося, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. За позовом [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою судді від 18.01.2019 р. було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13.02.2019 р. 13.02.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 18.03.2019 р. Позивач в поданій до суду заяві просить розглядати справу без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України розгляд справи було проведено за відсутності відповідача. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки бажання [PERSON] розірвати шлюб відповідає її інтересам. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

18.12.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття, оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обовязку надавати щомісячне утримання їх спільній неповнолітній дитині. Позивачка до суду не з`явилась, письмово просила справу розглянути без неї, позовні вимоги задовільнити в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч.\~5 ст.\~128 ЦПК України він був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином (а.с.16, 19). З урахуванням позиції позивача та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обовязку надавати щомісячне утримання неповнолітній дитині. Зазначені правовідносини регулюються: - ст. ст. 180, 181 п.3, ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; в разі ухиляння батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - ст. 192 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обовязку надавати щомісячне утримання неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], хоча має таку можливість, то задля захисту законних інтересів дитини аліменти в розмірі 2500 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття, необхідно стягувати з відповідача починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття дитини, - в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

18.12.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, з грудня 2016р. з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, майнового спору немає, дітей в цьому шлюбі не має, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач письмово просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити (а.с. 3). Відповідач вимоги позову визнала повністю, письмово просила розглянути справу без неї, вважала за необхідне після розірвання шлюбу змінити прізвище на [PERSON]. (а.с.15). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням позицій учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких міркувань. Доведено, що визначені ст.ст. 51, 55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають вони разом протягом останнього часу, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні передбачені ст.ст. 51, 55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси, разом вони не підтримують подружніх стосунків з грудня 2016 року, на розірванні шлюбу наполягають і строку для примирення не вимагають, то суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

18.12.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, із серпня 2018 р. з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, неповнолітня дитини проживатиме з позивачкою, спірного майна в них не має. Позивач письмово просила розглянути справу у її відсутність, позов задовольнити, після розірвання шлюбу обрала прізвище « [PERSON] » (а.с.30). Відповідач письмово просив розглянути справу у його відсутність, вимоги позову визнає, не заперечує проти їх задоволення (а.с.31-32). Відповідно до положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що визначені ст.ст. 51,55 СК України взаємні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають разом із серпня 2018 р., миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні передбачені ст.ст.51,55 СК України взаємні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, разом вони не проживають із серпня 2018 р., суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь [PERSON] , 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

18.12.2018р. заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності його померлій матері [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №005246, виданий на імя [PERSON], посилаючись на те, що в указаному державному акті помилково зазначено імя та по батькові його матері «Аксенія Улянівна» замість «Ксенія Ульянівна». Дана обставина унеможливлює оформлення заявником спадщини у встановленому законом порядку, у звязку з чим він звернувся до суду з цією заявою. Заявник в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.19). Представник заінтересованої особи Савранської РДА в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій не заперечує проти вимог заявника, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.15). Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що різниця в написанні імені та по батькові померлої матері заявника в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №005246 «Аксенія Улянівна» від імені та по батькові, які вказані у свідоцтві про смерть серії І-ЖД №274375, «Ксенія Ульянівна», сталася внаслідок недоліків перекладу цього імені та по батькові з російської мови на українську.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

18.12.2018р. заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності її померлому батькові [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №030790, виданий на імя [PERSON], посилаючись на те, що в указаному державному акті помилково зазначено по батькові її батька «Прокопович» замість «Прокофійович». Дана обставина унеможливлює оформлення заявником спадщини у встановленому законом порядку, у звязку з чим вона звернулася до суду з цією заявою. Заявник в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.25). Представник заінтересованої особи Савранської РДА в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій не заперечує проти вимог заявника, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.21). Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що різниця в написанні по батькові померлого батька заявника в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД №030790 «Прокопович» від по батькові, яке вказане у свідоцтві про смерть серії І-ЖД №313016, «Прокофійович», сталася внаслідок недоліків перекладу по батькові з російської мови на українську.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

18.12.2018 року [PERSON] (далі заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що вона є дочкою [PERSON], який помер 15.08.1982 року, та [PERSON], яка померла 22.02.1988 року. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що в свідоцтві про народження, складеному російською, невірно вказано прізвище її батьків «Соробогатько» замість «Скоробагатько», що натепер унеможливлює отримання нею дублікатів свідоцтв про смерть батьків і потребує встановлення факту родинних відносин. У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні; представник заінтересованої особи не зявився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Заявник народилася 16.10.1973 року в місті Чернігові (а.с. 4); у свідоцтві про народження заявника, складеному російською, батьком заявника записаний «Скоробогатько Николай Андреевич», а матірю «Скоробогатько Антонина Андреевна» (а.с. 10); в звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] заявник змінила своє дівоче прізвище «Скоробогатько» на прізвище чоловіка «Красавчикова». Як убачається з приєднаних до справи копій свідоцтв про смерть, які складені російською (а.с. 8, 9), 15.08.1982 року помер [PERSON], а 22.02.1988 року померла [PERSON]. Таким чином, написання російською прізвища батьків заявника у свідоцтві про її народження (Скоробогатько), та написання російською прізвища батьків заявника в свідоцтвах про їхню смерть ([PERSON]) відрізняється. Суд констатує, що співпадання інших елементів власного імя вказаних осіб і знаходження свідоцтв про їхню смерть у заявника в сукупності підтверджують той факт, що [PERSON], який помер 15.08.1982 року, та [PERSON], яка померла 22.02.1988 року, є батьками заявника. Оскільки наявна невідповідність у написанні прізвища батьків заявника в свідоцтві про її народження та в свідоцтвах про смерть батьків заявника унеможливлює отримання заявником дублікатів свідоцтв про смерть батьків, права заявника підлягають захистові в судовому порядку шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. За таких обставин, подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

18.12.2018 року [PERSON] звернувся до Балтського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право на житло. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстровано відповідача [PERSON], який з 24.06.2004 року в даному будинку не проживає. Добровільно знятись з реєстраційного обліку він не бажає, внаслідок чого створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження будинком. Посилаючись на викладене, він просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування належним йому будинком. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, в зв'язку з чим відповідно до ст. 280 ЦПК України судом застосовано заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач являється власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями домової книги, рішення №330 від 27.09.1973 року про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.09.1973 року, технічного паспорту. [PERSON] в цьому будинку не проживає з 24.06.2004 року, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців, проводиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не є співвласником частини будинку, понад шість місяців без поважних причин не проживає у даному будинку, тому слід відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

18.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 17 квітня 2010 року у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис №27. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх сина [PERSON],\~[INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться та спільно не проживають. Позивач в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.22). Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про визнання позову, та з проханням розглянути справу без її участі (а.с.21). Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17\~квітня 2010\~року у\~Щербанівській сільській\~раді Полтавського\~району Полтавської\~області,\~актовий запис\~№27 (а.с.5). Від спільного\~подружнього життя\~сторони мають неповнолітніх сина [PERSON],\~[INFO] (а.с.6) та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, та інтересам їх дитини, сімя фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

18.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 30.09.1999 року він уклав шлюб з відповідачкою, від шлюбу в них дітей немає. Спільне життя не склалось через несумісність характерів та поглядів на життя, через що постійно виникали сварки, що призвело до припинення сімейно-шлюбних відносин. Вони проживають окремо понад 8 років, спільного господарства не ведуть. У звязку з тим, що відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС, він змушений звернутись до суду. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, тому позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, строк на примирення просить не надавати, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30.09.1999 року Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №395. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на життя, разом не проживають. Частиною 1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що з часу звернення до суду позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечила проти розірвання шлюбу, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, приходить до висновку, що підстав для збереження сімї не вбачається, і шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

18.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що 06.07.2012 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 216. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON] [INFO] . Подружні відносини не підтримують з 2018 року, примирення та збереження сім`ї неможливе. Ухвалою суду від 10.01.2019 року провадження по справі було відкрито. У судове засідання позивач не з`явилась, 18.01.2019 року надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.07.2012 року сторони зареєстрували шлюб про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 216. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON] [INFO] . Згідно ч. 1ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Сторони з 2018 року припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved