Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

18 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] щодо розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 04 вересня 2010 року відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з березня 2015 року і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через подружню зраду з його боку. З березня 2015 року позивач жодної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні, викладеним нею у позовній заяві. Додатково пояснила, що шлюб розриває вперше, збереження сімї вважає неможливим оскільки чоловік на даний час проживає з іншою жінкою, їх спільна неповнолітня донька має задовільний стан здоровя та після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею. На даний час відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, яка такого утримання потребує. Після розірвання шлюбу просила залишити за собою прізвище «Романко». Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заперечував, що причиною розірвання шлюбу стала подружня зрада, але підтвердив факт проживання на даний час з іншою жінкою. Причиною розриву сімейній відносин називає постійні сімейні сварки на побутовому ґрунті. Не заперечує щодо проживання дитини разом з матірю за умови надання останньою можливості спілкування батька з дитиною. Згоден виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі зазначеному в позовній заяві, але на даний час не має для цього можливості через відсутність роботи. Стан його здоровя, задовільний, інших утриманців він не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Безручко) [PERSON] та відповідач [PERSON] 04 вересня 2010 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 072434, виданим у день укладення шлюбу відділом РАЦС Шишацького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 31 (а.с. 11). Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-КЕ № 129235, виданим відділом ДРАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області 23 лютого 2011 року, актовий запис № 9 (а.с. 6). Судом встановлено, що шлюб сторони розривають вперше, з березня поточного року проживають окремо один від одного. Ними досягнуто домовленість щодо проживання спільної дитини разом з матірю (позивачем). Відповідач погоджується на виплату аліментів для утримання неповнолітньої дитини у зазначеному позивачем розмірі. Судом встановлено, що у відповідача немає інших дітей, непрацездатних членів сімї чи близьких родичів, які перебувають на його утриманні. Скарг на стан здоровя від нього не надходило. Відповідач має майнові претензії до позивача, які планує реалізувати в окремому порядку після розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, а неповнолітня дитина, яка проживає разом з позивачем потребує належного утримання від обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В той же час позовні вимоги про стягнення аліментів з березня 2015 року не можуть бути задоволені судом. Так, згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи те, що такі докази суду позивачем надані не були, суд вважає необхідним стягувати аліменти з дня подання позовної заяви, а саме з 18 травня 2015 року. На прохання позивача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище «Романко». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та повністю покладає їх на відповідача. Судові витрати по справі понесені позивачем становлять 243,60 грн. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу (а.с.10), але враховуючи, що вказані витрати були компенсовані позивачу відповідачем до винесення судового рішення, що підтверджується поясненнями сторін, додатково стягувати їх з останнього суд вважає недоцільним. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судових витрат в частині позовних вимог про стягнення аліментів, судовий збір в цій частині підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial