Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

19 вересня 2016 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Свої вимоги обґрунтував тим, що, відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], у звязку із чим, був відкритий особовий рахунок №981436000024, по якому відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], який повинен був сплачувати дані послуги щомісяця. Однак, оплату за ці послуги відповідач не здійснює, у звязку із чим виникла заборгованість, яку не стягнуто судом та станом на 09.10.2017 року складає 15447 грн. 63 коп. Незважаючи на попередження, відповідачі відмовляються добровільно погасити заборгованість. КП «Дніпроводоканал» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2016р. судовий наказ про стягнення заборгованості було скасовано. Після уточнення позовних вимог просив суд, ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу по оплаті за теплопостачання в розмірі 15447 грн. 63 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн. 03.10.2016 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі (а.с.17). Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав та пояснив, що між відповідачами та позивачем не було укладено договору про надання послуг, а тому вони не є споживачами, крім того в матеріалах справи відсутні докази по сплаті після винесення судового наказу 2015 року, просив розглядати позовні вимоги у часових рамках, визначених ним у вимогах про видачу судового наказу, станом до 01.08.2015 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~Вислухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є відповідальним квартиронаймачем за адресою: [ADDRESS], з яким встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення, відкрито особовий рахунок. Згідно довідки від 15.04.2016 року, виданої КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення, КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], у звязку із чим, був відкритий особовий рахунок №981436000024. Однак, оплату за послуги водопостачання та водовідведення відповідачі не здійснюють, у звязку із чим за період з 01.01.2001 року по 01.10.2017 року виникла заборгованість в розмірі 15447 грн. 63 коп. (а.с.109-113). Відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. В силу ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються ЗУ «Про житлового-комунальні послуги». Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Так, відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» відкрито особовий рахунок, таким чином суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо відсутності договору, а так і договірних відносин між ним та позивачем, оскільки, враховуючи вищенаведене, між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON]. встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч в частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, яка у відповідності до ч.2 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Критично суд ставиться і до посилань відповідачів не те, що вони не користувалися водою, у звязку з чим не повинні сплачувати нараховану заборгованість, з наступних підстав. Відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення), затвердженого Рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3884 від 20.12.2004 року, наймач (власник) квартири (приватного будинку) при тимчасовій відсутності всієї сімї має право на несплату вартості наданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення за умов відключення виробником (надавачем) послуг холодної та гарячої води, опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №82 від 26.02.2013 року було затверджено Порядок звільнення власників квартир та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за послуги холодного і гарячого водопостачання та водовідведення, який передбачає аналогічні підстави звільнення наймача (власника) квартири від оплати послуг водопостачання та водовідведення. При цьому власник квартири повинен надати в районні дільниці КП «Дніпроводоканал» такі документи: заява про відключення холодної і гарячої води та опломбування запірних вентилів із зазначенням періоду тимчасової відсутності; акт КП «Дніпроводоканал» про відключення та опломбування вентилів холодної і гарячої води. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі не зверталися до КП «Дніпроводоканал» із заявами про відключення послуги з водопостачання та опломбування вентиля на вводі у квартиру, тобто мали необмежений доступ до зазначеної услуги. Т.ч. відповідачі не вжили жодних заходів для того, щоб належним чином відмовитися від отримання послуг водопостачання та водовідведення, або встановити лічильник води, а тому, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Що стосується періоду, за який необхідно стягнути заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, то тут суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в жовтні 2015 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, який в подальшому ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2016 року було скасовано (а.с.6). Таким чином в жовтні 2015 року перебіг позовної давності було перервано. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Враховуючи письмові заперечення відповідачів, в яких вони просили застосувати строк позовної давності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у межах позовної давності та стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за теплопостачання за період з жовтня 2012 року по вересень 2017 року в сумі 10044,78 грн. Згідно ст.88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial