Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

17.10.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони по справі з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в послідуючому на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 09.06.2010 року, 09.06.2010 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №80. В результаті укладення шлюбу позивача з [PERSON] 30.03.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 17.10.2019 року, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони по справі з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в послідуючому на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 09.06.2010 року, 09.06.2010 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №80 (а.с.5). В результаті укладення шлюбу позивача з [PERSON] 30.03.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі 30.03.2013 року (а.с.4). Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 22.03.2018 року (а.с.3). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується змістом довідок від 12.06.2018 року №529-626292, №0000240098 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.6, 7). З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає у м. Алушта Автономної Республіки Крим - на території, яка з 20.02.2014 року відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнана тимчасово окупованою. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється молодою людиною працездатного віку, інших утриманців, окрім неповнолітньої дитини сторін, не має, зі слів позивача житлом забезпечений. А тому, з огляду на вищевикладене, є всі достатні підстави для задоволення позовних вимог позивача. В силу ст.141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 550,00 грн., згідно квитанції адвоката Павлової В.Є. №395 від 17.10.2019 року (а.с.8). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави 768,40 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved