overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

17 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на його утримання в добровільному порядку не надає, є працездатною особою, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач в надісланому запереченні не заперечує проти виплати аліментів, зазначив, що не ухиляєиться від сплати аліментів, в лютому 2017 року подав за місцем роботи заяву про утримання аліментів на дитину в розмірі 1/4 частка, тому заперечує щодо стягнення судових витрат, просив розглянути справу без його участі. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії І-ФП № 194653 від 03.02.2014 року (а.с. 6), підтверджується, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно довідок виконавчого комітету Тридубської сільської ради від 01.02.2017 року за вих. № 173 та № 174 (а.с. 4-5) неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні матері [PERSON] Відповідач проживає окремо від дитини. Як вказала позивач в судовому засіданні матеріальної допомоги на утримання дитини з часу припинення подружніх стосунків відповідач в добровільному порядку не надавав, лише після пред'явлення позову в суд в лютому 2017 року написав заяву в бехгалтерію за місцем роботи про утримання аліментів, тому наполягає на примусовому стягненні аліментів. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від заробітку (доходу) і (або) в твердій грошовій сумі з того із батьків, який зобовязаний сплачувати аліменти. Як передбачено ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком коли розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі. При визначенні способу виконання обовязку утримувати дитину, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище не тільки дитини, а й відповідача, який є працездатним, має постійне місце роботи, отримує регулярно заробітну плату,стан здоровя його задовільний, інших утриманців не має, тому суд вважає можливим стягнення аліментів з відповідача в частці від заробітку (доходу) щомісячно в розмірі 1/4. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені витрати за надання юридичної допомоги в сумі 400 грн. та в дохід держави 640 грн. судового збору, заперечення відповідача щодо судових витрат, суд не приймає до уваги, як безпідставні .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

17 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01 серпня 1994 року Плотьянською сільською радою Рибницького району, за актовим записом № 5, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії CS-V № 1297056. У позові вона зазначила, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у звязку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

17 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], ? з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до набуття дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просила розглянути без її участі. Представник відповідача до суду не з'явився, надав до суду заяу, у якій позовні вимоги позивача визнає частково, справу просив розглянути без участі відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі з 23.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина, [PERSON], [INFO], та доньку, [PERSON], [INFO]. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.08.2016 року у справі № 509/2258/16 -ц, з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] у розмірі ? частини доходу та на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх видів його місячного заробітку. В данний період позивачка обмежена в грошових коштах, яких не вистачає на утримання малолітніх дітей (придбання одягу, продуктів харчування, ліків та багато іншого), а також сплачувати комунальні послуги за житло де вона проживає разом з дітьми. Домовленості між позивачкою та відповідачем відносно його участі в утриманні дитини не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і/або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 того ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка ,дружини, батьків,дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.08.2016р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його місячного заробітку на утримання сина [PERSON], а також аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини усіх видів його місячного заробітку, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/12 частини усіх видів його місячного заробітку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

17 лютого 2017 року до Любешівського районного суду з позовом звернулась [PERSON], просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1600 гривень щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають двоє малолітніх дітей. [PERSON] участі в їх утриманні не бере. Оскільки відповідач не має регулярного офіційного доходу, [PERSON] просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, додала, що проживає окремо з відповідачем, діти знаходяться на її утриманні. [PERSON] будь-якої допомоги не надає. Стан здоров'я дітей добрий. Рівень доходів позивача складає 2651 гривень щомісячно (соціальна допомога при народженні дітей). Позивачу відомо, що відповідач періодично виїжджає на заробітки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, заявив, що може сплачувати на утримання двох дітей по 400 гривень щомісячно. При визначенні розміру аліментів просить суд врахувати, що він не працевлаштований, хворіє на ревматизм. На запитання суду відповідач вказав, що періодично їздить на заробітки, інших утриманців він не має. Дослідивши подані докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов таких висновків. Сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двоє синів: [PERSON] та [PERSON], які народилися 21 січня 2014 року. Відповідач визнає, що діти у цей час проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Рівень доходів позивача у грошовій формі становить 2651 гривні на місяць. Відповідач має нерегулярні заробітки, інших утриманців у нього не має. [PERSON] хворіє на ревматизм, однак доказів того, що він у зв'язку з цим несе якісь витрати, суду не подано. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України (далі СК) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень частини 1 статті 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною 1 статті 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи дослідженні у судовому засіданні обставини в їх сукупності, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

17 лютого 2017 року до суду надійшла заява завідувача 4 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева [PERSON] про визнання доцільною госпіталізації та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO], заява обґрунтована тим, що 15.02.2017 року об 13 годині 45 хвилин на стаціонарне лікування до ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева за направленням лікаря-психіатра Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату та за заявою опікуна [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, загострення, була госпіталізована [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим просили суд визнати доцільною госпіталізацію та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева Задорожна Н.Є. заяву підтримала та просила задовольнити. Хвора [PERSON] не була доставлена в судове засідання. Прокурор Мушук Т.В. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши думку представника ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева Задорожну Н.Є. та прокурора Мушук Т.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.02.2017 року об 13 годині 45 хвилин на стаціонарне лікування до ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева за направленням лікаря-психіатра Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату та за заявою опікуна [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, загострення, була госпіталізована [PERSON], [INFO]. 16.02.2017 року висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] встановлено клінічний діагноз: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, помірно виражений дефект особистості змішаного типу, загострення. Рішенням Автозаводського суду м.Кременчука від 24.10.2002 року визнано [PERSON], [INFO] недієздатною. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовного госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе госпіталізувати недієздатну [PERSON], [INFO] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

17 лютого 2017 року до суду надійшла заява лікаря 4 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева [PERSON] про визнання доцільною госпіталізації та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO], заява обґрунтована тим, що 15.02.2017 року об 13 годині 25 хвилин на стаціонарне лікування до ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева за направленням лікаря-психіатра Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату та за заявою опікуна [PERSON] була направлена недієздатна [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, стадія загострення. У зв'язку з чим просили суд визнати доцільною госпіталізацію та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити. Хвора [PERSON] не була доставлена в судове засідання. Прокурор Мушук Т.В. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши думку представника ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] та прокурора Мушук Т.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 1515.02.2017 року об 13 годині 25 хвилин на стаціонарне лікування до ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева за направленням лікаря-психіатра Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату та за заявою опікуна [PERSON] була направлена недієздатна [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, стадія загострення.. 16.02.2017 року висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] встановлено клінічний діагноз: шизофренія, параноїдна форма, параноїчний синдром, епізодичний перебіг з дефектом особистості змішаного типу, стадія загостренні. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.03.2010 року визнано [PERSON], [INFO] недієздатною. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовного госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе госпіталізувати недієздатну [PERSON], [INFO] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

17 лютого 2017 року заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначає, що рішенням Камінь-Каширського районного суду від 11 липня 2016 року частково задоволено позов [PERSON] до Камінь-Каширського дошкільного навчального закладу №3 «Казка» (далі ДНЗ), яким [PERSON] поновлено на посаді кухаря вказаного закладу, стягнуто в її користь із цього закладу 4080,05 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 551,20 грн. судових витрат, стягнуто із ДНЗ в дохід держави 1102,40 грн. судового збору, в решті позову відмовлено, рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання, у позові відділу освіти Камінь-Каширської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. Рішення 01 серпня 2016 року набрало законної сили. На виконання вказаного рішення наказом завідувача ДНЗ [PERSON] [PERSON] поновлено на посаді кухаря з 05 квітня 2016 року, згідно розрахунково-платіжної відомості за серпень 2016 року по ДНЗ та особового рахунку за 2016 рік виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4080,05 грн. Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, на завідувача ДНЗ [PERSON], яку призначено на вказану посаду наказом завідуючого відділом освіти №4 від 12 січня 1995 року, як на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, покладається обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну установі в розмірі 4080,05 грн. Відповідач добровільно відшкодовувати витрати, понесені відділом освіти внаслідок поновлення на роботі незаконно звільненого кухаря відмовляється, заходи щодо такого відшкодування не вживалися. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

17 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровський р-н, с. Ювілейне, вул. Совхозна, 44/76. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.03.2017 р. о 13 год. 14 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.03.2017 р. о 13 год. 14 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий усвідомленість не порушена. Напружений, тривожний. В розмову вступає неохоче. На запитання відповідає з роздратуванням, зі злобою, невдоволенням. В процесі розмови заявляє «у меня «голосов» нет, это брат придумал». Висловлює маячні ідеї відносини на адресу брата та матері, погрожує їм фізичною расправою. Заявляє «мне разрешили пить чифир и употреблять наркотики блатные из Америки, и мы все в прокуратуре заметем». Мислення паралогічне, непослідовне. Повністю свої хворобливі переживання не розкриває. Критика до свого стану грубо порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

17 лютого 2017 року заявники звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження, про розірвання шлюбу. 22 лютого 2017 року суддею Голосіївського районного суду міста Києва було відкрито провадження за вказаною заявою та призначено судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва. У своїй заяві зазначили, що шлюб між ними був зареєстрований 17 жовтня 2001 року Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 2001 року жовтня місяця 17 числа зроблено запис за № 1356. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки у шлюбу не склались. Протягом року до подачі заяви до суду не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Прийшли до висновку про необхідність розірвання шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Заявники надіслали до суду листи у яких просили суд слухати справу за їх відсутності та вимоги заяви задовольнити. Заінтересована особа - Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не забезпечила явку свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Вимоги заяви про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей була підтримані в адресованих суду письмових заявах, що свідчить про відповідність дійсній волі дружини і чоловіка. Також, як зазначили заявники у спільній заяві, у разі задоволення їх заяви, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви.

Outcome: approved