Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення порядку спілкування з малолітньою дитиною. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що позивач з відповідачем 28 червня 2008 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2010 року шлюб укладений між позивачем та відповідачем був розірваний. У зв'язку з тим, що на даний час між позивачем та відповідачем виник спір щодо участі батька у вихованні доньки та проведення з нею часу, оскільки відповідач не дає можливості спілкуватися батьку з дитиною, [PERSON] змушений був звернутись до суду з даним позовом та просити суд зобовязати відповідача надати дні спілкування з донькою один раз на тиждень у пятницю з 15:00 години до 20:00 години та в день народження доньки, перші три місяці в присутності відповідача, наступні роки без її присутності. (а.с. 2,3). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнив, а саме: просив надати час для спілкування з дитиною у середу з 15-00 години до 19-00 години, в пятницю з 15-00 години до 20-00 години та в день народження доньки, перші три місяці в присутності відповідача, наступні роки без її присутності. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради у судовому засіданні пояснила, що при винесені рішення покладається на розсуд суду. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, за необхідне позов задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а. с. 4). З листа заступника голови Виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради від 25 вересня 2014 року за вих. № Л-09/578, адресованого [PERSON], вбачається, що мати [PERSON], [PERSON], категорично проти Вашого спілкування з дитиною, та не бажає вирішувати питання визначення порядку Вашої участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], інакше, ніж в судовому порядку (а. с. 5). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами\~ СК України,\~ Закону України Про охорону дитинства. Так, відповідно до\~ ст.141 СК України\~ мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з\~ ст.153 СК України\~ мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Нормою\~ ст.15 Закону України Про охорону дитинства визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями\~ ст.157 СК України\~ передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно\~ з ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до\~ ст.155 СК України\~ батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття. 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно, а спілкування з дитиною є одночасно правом та обовязком того з батьків, хто проживає окремо. При цьому той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому у спілкуванні з нею, а останній за наявності таких перешкод має право звернутися до суду з позовом про їх усунення. За таким позовом суд визначає спосіб участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків та інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що, оскільки сторони не дійшли спільної домовленості з питань спілкування та виховання дитини, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог [PERSON], з огляду на що вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі шляхом визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, тобто суд вважає за можливе встановити батьку такий спосіб виховання та спілкування з малолітньою [PERSON] кожної середи з 15.00 до 19.00 годин, кожного пятниці з 15.00 до 20.00 годин та в день народження доньки, перші три місяці в присутності [PERSON], наступні роки без її присутності. На підставі викладеного,

Outcome: approved