Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

18 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що має спільну з відповідачем малолітню дитину, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка доглядає дитину, потребує матеріальної допомоги. З посиланням на ст. 180-182, 185, 191 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, а також аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні представник позивача адвокат Глигач А.С. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги визнає частково: в частині сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частин заробітку. В іншій частині позову просив відмовити, оскільки сплачує аліменти за рішенням суду в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання старшої дитини - [PERSON] , 2014 р.н., а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у розмірі, який визначила позивачка, а також на її утримання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №02-13/781 від 05.08.2020. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За частиною першою ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У своїх запереченнях відповідач посилався на те, що він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання старшого сина [PERSON] , 2014 р.н., а тому не має можливості сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2020 р.н. у розмірі 1/4 частини заробітку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Заперечення відповідача на те, що позивачка матеріально більш забезпечена, суд не приймає, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень не надав. Наявність у позивача земельної ділянки та надані відповідачем фотознімки сільськогосподарської продукції не свідчать про отримання позивачем доходу, та не є визначальним фактором для визначення розміру аліментів. Враховуючи викладене, дослідивши зібрані у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що відповідач участь в утриманні малолітнього [PERSON] , 2020 р.н., не приймає, кошти на його утримання не надає, з урахуванням того, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, з якою постійно проживає, відповідач має на утриманні сина [PERSON] , 2014 р.н., працездатний, враховуючи засади розумності та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку, визначивши розмір аліментів - 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1000 грн щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: approved