Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

17 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом про стягнення аліментів на час навчання їх спільної дитини [PERSON] з відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він навчається та потребує матеріальної допомоги. Зазначала, що навчання вимагає значних витрат, її доходів не вистачає для того щоб достатньо його забезпечувати. Посилаючись на наведені обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно до закінчення навчання [PERSON] чи до досягнення ним 23-річного віку. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справу шляхом надсилання за допомоги поштового зв'язку судової повістки, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітній син, донька продовжують навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати його до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON] та мешкає з ним разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Судом достовірно встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова від 23 січня 1998 року, за актовим записом №250, серія [NUMBER] (а.с.8). З Довідки №5703, виданої Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого Інститутом підготовки кадрів для органів юстиції України, вбачається, що [PERSON] є студентом 1-го курсу 7 групи Інституту підготовки кадрів для органів юстиції, денне відділення, бюджетна форма навчання. Відповідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів дитини, саме платник аліментів зобов'язаний доводи перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Як вбачається з матеріалів справи судом не встановлено, що відповідач є непрацездатною особою та що не має можливості надавати допомогу своїй дитині до закінчення ним навчання саме в розмірі, в якому просить позивач. За приписами ст. 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, судом встановлено, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, заявленому позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що відповідач офіційно працевлаштований, то на користь позивача з відповідача належить стягнути аліменти на утримання [PERSON] у період навчання, оскільки [PERSON] продовжує навчатися, та з урахуванням того, що він є студентом денного відділення, що в свою чергу унеможливлює влаштування його на роботу на повний робочий день, суд вважає, що розмір аліментів, який просить позивач є достатнім для стягнення з відповідача. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити і стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду, але не більше як до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 коп.

Outcome: approved