Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

19.11.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні будинком, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] . У цьому будинку разом з нею зареєстрований відповідач, який у вказаному будинку не проживав і не проживає та членом сім`ї позивачки не являється. Будь-яких договірних відносин з приводу користування вищевказаним будинком у них не існувало. Факт реєстрації відповідача у даному будинку позбавляє позивачку можливості у повному обсязі реалізувати своє право вільно користуватися та розпоряджатися власним житлом. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 04.12.2020 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 25). Ухвалою суду від 04.01.2021, занесеною до журналу судового засідання, постановлено проводити заочний розгляд справи. Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Позивачка до суду спрямувала заяву про підтримання позову, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житловий будинок від 18.07.2002, виданого на підставі рішення виконкому Великонигірецької сільської ради № 24, житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] (а. с. 9). Житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований у Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] р.№ 2399 та розташований земельній ділянці площею 0,2311, кадастровий номер 1820880901:03:002:8082 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що підтверджується копією реєстраційного напису на правовстановлюючому документі та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1805420802018 сформованого 05.07.2018 (а.с. 9 зворот, 10-11). Відповідно до довідки № 382 від 06.11.2020 виданої Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, рішенням сесії 38 від 27.05.2009 Великонизгірецької сільської ради п`ятого скликання в с. Великі Низгірці номер будинку по [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно копії паспорта [PERSON] та копії картки прописки [PERSON] вбачається, що останній зареєстрований за по [ADDRESS] з 23.08.2013(а.с. 13-15,16). З довідки № 384 від 06.11.2020, виданої виконкомом Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживав та не проживає(а.с. 17). Згідно актів від 11.10.2018, 05.09.2019, 10.11.2020 затверджених в.о. старости Великонизгірецького старостинського округу Семенівської сільської ради Біликом А.А. [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає (а.с. 18, 19, 20). Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. За положеннями статті 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведеної норми випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, лише за умови наявності відповідного договору між ними. Доказів наявності такого договору, укладеного між сторонами не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Оскільки позивачка заперечує проти реєстрації відповідача у належному їй будинку, він не є її членом сім`ї, суд доходить висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Посилання позивачки у позові на положення статей 156 Житлового Кодексу та 405 ЦК України є зайвими, оскільки ці норми не регулюють спірні правовідносини, зважаючи, що доказами, наявними у справі не доводиться, що сторони є членами сім`ї.

Outcome: approved