Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

18.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . 16 квітня 2013 року за її [PERSON] згодою у вищевказаному будинку була зареєстрована громадянка [PERSON] , яка на той час була її підопічною. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років і вона виїхала з будинку не повідомивши навіть в якому напрямку. На даний час відповідач не проживає в даному будинку, її особисті речі відсутні, остання не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на неї нараховуються, про що свідчить копія Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем її реєстрації, який підписаний сусідами та завірений печаткою квартального комітету. При неодноразових проханнях позивача добровільно знятись з реєстрації місця проживання [PERSON] , остання відмовлялась. На даний час місце перебування [PERSON] не відоме, її місце проживання позивач не знає, телефонний номер відповідач змінив. У зв`язку з тим, що в будинку зареєстрований відповідач у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача, оформлення субсидії та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні свого права нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа, і тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач не має статусу члена сім`ї власника будинку, проте зареєстрований в даній квартирі, однак там не проживає. Позивач, як власник будинку [ADDRESS] , має право вимагати визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд, визнати [PERSON] [INFO] , такою що втратила право користування будинком [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~у судове\~засідання не\~з`явився\~по невідомій\~суду причині,\~хоча належним\~чином був\~ повідомлений\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Своїм\~правом на\~подання відзиву\~на позовну\~заяву не\~скористався.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом реєстровий № 1724 від 27.12.2012 року та копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 165947 від 25.01.2013 року, [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сімї від 30.10.2019 року виданої квартальним комітетом № 5 Синельниківської міської ради, у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , чоловік - [PERSON] , донька- [PERSON] , підопічні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, як вбачається з акту про відсутність особи за її місцем реєстрації - [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з 17.01.2015 року по теперішній час. Копія рішення виконавчого комітету Широківської селищної ради Дніпропетровської області від 13.01.2012 року, свідчить, про те що, за [PERSON] , [INFO] закріплено право на проживання в будинку по [ADDRESS] , в якому вона була зареєстрована і проживала разом з матір`ю [PERSON] . Згідно ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. У зв`язку з тим, що зазначений Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином,\~з огляду\~на вищевикладене,\~та виходячи\~з того,\~що \~позивач є\~власником зазначеного\~вище будинку,\~а реєстрація\~відповідача в\~ньому створює\~позивачу перешкоди\~у володінні\~ним,\~позовні вимоги\~про усунення\~перешкод у\~здійсненні права\~власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved