Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

18.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ фірма «СТРОН» м. Гайсин, просила скасувати наказ від 19.05.2014 року про звільнення її посади завідувача - провізор аптеки у зв'язку із виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та поновити її на роботі із стягненням заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Вказувала, що при прийнятті відповідачем рішення про звільнення її з займаної посади не враховано, що вона отримала повну вищу освіту за спеціальністю фармація і здобула кваліфікацію провізор, має безперервний стаж роботи з 01.02.2010 року на посаді фармацевта, з 01.03.2011 року в ТОВ « Строн», а з 13.03.2011 року переведена на посаду завідувача - провізора аптеки, в період з 17.02.2014 року по 20.03.2014 року пройшла навчання з підвищення кваліфікації. Під час судового розгляду, 22.10.2014 року, позивачка змінила розмір позовних вимог. Просила визнати протиправним та скасувати наказ від 19.05.2014 року про звільнення її з посади завідувача - провізора аптеки у зв'язку із виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення її з посади завідувача - провізора аптеки на підставі ст. 38 КЗпП України з 31.08.2013 року, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.05.2014 року по 31.08.2014 року в сумі 6202 грн. 98 коп. На обґрунтування змінених вимог позову вказувала, що з 01.03.2011 року була прийнята на роботу на посаду фармацевта ТОВ фірма «Строн», 13.03.2011 року за пропозицією відповідача, якому було відомо про її кваліфікаційний рівень та стаж роботи за фахом, була переведена на посаду завідувача - провізора аптеки. В період з 17.02.2014 року по 20.03.2014 року вона з відома відповідача пройшла навчання з підвищення кваліфікації в «Інституті підвищення кваліфікації спеціалістів фармації» і отримала відповідне посвідчення та сертифікат за спеціальністю «організація і управління фармацією, що не було враховано при звільненні її з роботи з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; при звільненні її з роботи не пропонувалось вільно вибрати порядок звільнення, не пропонувалось перевестись на іншу посаду; у зв'язку із наявністю у трудовій книжці запису про підстави звільнення вона змогла працевлаштуватись за спеціальністю тільки 01.09.2014 року в ТОВ «Єврофарм-Вінниця». В судовому засіданні позивачка вимагала задовольнити вимоги її позову. В своїх доводах про неправильність звільнення її з роботи з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, посилалась на викладені в позовній заяві обставини, а також вказувала на те, що відповідачем не враховувалось, що вона працювала на посаді завідувача - провізора аптеки понад три роки, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась; що викладені 18.03.2014 року приписи, якими було зобов'язано ТОВ фірму «Строн» усунути порушення Ліцензійних умов господарювання, в тому числі в строк до 18.06.2014 року вирішити питання про її кваліфікаційний рівень у зв'язку із зайняттям посади і відсутністю спеціалізації за фахом «організація та управління фармацією» нею на час звільнення виконано; при прийнятті відповідачем рішення про звільнення їй не пропонувалось перевестись на посаду фармацевта, хоча була така можливість. Представник відповідача вимоги позову не визнав, пояснив, що відповідач діяв відповідно до припису Державної служби з лікарських засобів у Вінницькій області про встановлення плановою перевіркою 17.03.2014 року факту невідповідності освіти та кваліфікації [PERSON] займаній посаді завідувача - провізора аптеки ТОВ «СТРОН». У своїх доводах про законність звільнення позивачки з роботи посилався на те, що у позивачки [PERSON] на час звільнення з роботи був недостатній стаж роботи та було відсутнє посвідчення про присвоєння категорії зі спеціальності «організація і управління фармацією»; питання про переведення [PERSON] на іншу посаду не розглядалось за відсутністю вільних посад у штатному розписі, які б могла вона зайняти відповідно до рівня кваліфікації. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] вимоги позову вважала безпідставними, вказувала, що на рішення при звільнення [PERSON] з займаної посади завідувача аптеки ТОВ «СТРОН» прийняла для усунення порушень законодавства, виявлених перевіркою; позивачка на час звільнення з роботи не повідомляла про проходження навчання з підвищення кваліфікаційного рівня за спеціальністю. Заслухавши сторони, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких міркувань. Встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала на посаді фармацевта ТОВ фірма «СТРОН» з 01.03.2011 року, з 13.02.2012 року переведена на посаду завідувача -провізора аптеки №1, що визнається сторонами та стверджується наказами ТОВ фірма «СТРОН» та записами трудової книжки [PERSON] (а.с. 10-13, 23-24). За актом перевірки №32/2-00 та розпорядженням Державної служби з лікарських засобів у Вінницькій області від 18.03.2014 року було встановлено, що [PERSON], яка обіймає посаду завідувача - провізора аптеки №1, не відповідає кваліфікаційним вимогам, відсутня спеціалізація за фахом «організація і управління фармацією»; визнано необхідним, кваліфікаційний рівень [PERSON], яка обіймає посаду завідувача - провізора аптеки №1, привести у відповідність до вимог, зазначених у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров'я (а.с.26-35). Наказом директора ТОВ фірма «СТРОН» № 9 від 19.05.2014 року [PERSON] звільнена з роботи з посади завідувача - провізора з 19.05.2014 року, у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді, внаслідок відсутньої спеціалізації за фахом «Організація та управління фармацією», п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 25). За довідкою про зарплату [PERSON] нараховано зарплату за березень в сумі 3000 грн., відпрацьовано 20 днів, за квітень 3014 грн. 62 коп. відпрацьовано 21 день та за травень 1578 грн. 95 коп. відпрацьовано 10 днів (а.с.76). Сторонами визнається, що в ТОВ фірма «СТРОН» на час звільнення [PERSON] профспілкова організація не створена, тому питання про отримання відповідної згоди на звільнення не вирішувалось. [PERSON] відповідно до диплома спеціаліста у 2010 році закінчила Вінницький національний медичний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Фармація» та здобула кваліфікацію провізор (а.с.6). За посвідченням до диплому, виданим 20.03.2014 року, [PERSON] пройшла підвищення кваліфікації зі спеціалізації «сучасні аспекти організації роботи фармацевтичних підприємств та контролю якості лікарських засобів» (а.с.7). 31.01.2011 року [PERSON] атестувалась в атестаційній комісії при Вінницькому медичному університеті і їй присвоєно звання провізора - спеціаліста за спеціальністю загальна фармація, про що видано сертифікат № [NUMBER] дійсний до 31.01.2016 року (а.с.9). Відповідно до сертифіката № 34 провізора -спеціаліста, виданого 31.03.2014 року Національним фармацевтичним університетом, [PERSON] атестувалась і їй присвоєно фах провізора спеціаліста за спеціальністю «Організація і управління фармацією», сертифікат дійсний до 31.03.2019 року (а.с.8). За штатним розписом ТОВ фірма «СТРОН» введеним в дію з 08.01.2014 року аптека має посади завідувача та фармацевта в кількості чотирьох штатних одиниць (а.с.78). За наданою відповідачем копією заяви до ТОВ фірма «СТРОН» 16.05.2014 року була подана заява від фармацевта [PERSON] про звільнення з роботи за згодою сторін (а.с.95). Відповідно до інформації ТОВ фірма «СТРОН», наданої до центру зайнятості 09.04.2014 року, посада фармацевта була вакантною до 08.07.2014 року (а.с.97). Згідно повідомлення Гайсинського районного центру зайнятості [PERSON], перебувала на обліку з 22.05.2014 року по 31.08.2014 року та отримала допомогу по безробіттю в розмірі 4359 грн. 42 коп. (а.с.91). Наказом №70/ос від 01.09.2014 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду заступника завідуючої аптекою №6 ТОВ «Єврофарм-Вінниця» з 01.09.2014 року (а.с.98). Спірні правовідносини регулюються: - п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за якою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи; - ст. 43 КЗпП України, за змістом якої розірвання трудового договору з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе за попередньою згодою профспілкового органу, профспілкового органу членом якої є працівник; - ст. 233, 234 КЗпП України визначають, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, суду в у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; - ст. 235 КЗпП України, за якою у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до роз'яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судоми трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Сукупний аналіз встановлених судом обставин та норм права, що регулюють правовідносини між сторонами свідчать, що незважаючи на формальну дотриманість вимог закону про працю щодо процедури звільнення [PERSON], з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнення є неправильним. Встановлені обставини свідчать, що станом на 18.03.2014 року організацією, яка здійснювала перевірку дотримання законодавства в ТОВ фірма «СТРОН» було доведено відповідачу до відома, що [PERSON], яка обіймає посаду завідувача - провізора аптеки №1, не відповідає кваліфікаційним вимогам, у неї відсутня спеціалізація за фахом «організація і управління фармацією». Станом на 19.05.2014 року, на час винесення відповідачем наказу про звільнення позивачки з займаної посади, [PERSON] пройшла кваліфікаційне навчання та атестувалась, їй було присвоєно фах провізора - спеціаліста за спеціальністю «Організація і управління фармацією», що не було враховано відповідачем. Доводи відповідача про відсутність можливості перевести [PERSON], на іншу посаду спростовуються наданими сторонами доказами про наявність в ТОВ фірма «СТРОН» станом на 19.05.2014 року вакансії за посадою фармацевта у позивачки відповідного фаху та кваліфікаційного рівня за цією спеціальністю. Ці обставини свідчать, що звільнення [PERSON] з роботи з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено з порушенням встановленого порядку звільнення, тому звільнення з роботи є неправильним і незаконним. На час розгляду справи [PERSON] працевлаштувалась на іншу роботу. Тому необхідно визнати її звільнення з роботи неправильним, та визнати звільненою з роботи з посади завідувача -провізора аптеки № 1 ТОВ фірма «СТРОН» м. Гайсин за власним бажанням, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 31.08.2014 року, з часу працевлаштування. Час вимушеного прогулу складає 72 дні, розрахунковий одноденний заробіток [PERSON] згідно довідки про зарплату і відпрацьований час у березні і квітні складає 146 грн. 70 коп. ( 6014,62 / 72 дні), тому середній заробіток за час вимушеного прогулу який підлягає стягненню становить 10562 грн. 40 коп. ( 72х146,70 ). За вирахуванням з втраченого заробітку суми коштів виплачених позивачці, як допомога по безробіттю, в розмірі 4359 грн. 42 коп., стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає втрачений заробіток в сумі 6202 грн. 98 коп. Вимоги позову про скасування наказу про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача винести наказ про звільнення з підстав передбачених ч. 1 ст. 38 КЗпП України є безпідставними з огляду на зміну формулювання підстав та часу звільнення позивачки з роботи. З задоволенням вимог позову відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 1800 грн., які підтверджуються наданою квитанцією та на користь держави витрати на оплату судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial