Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

19.08.2019 позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що 10.01.2002 уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у них народилось троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Близько двох місяців вони припинили шлюбні стосунки, вести спільне господарство, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Спільне життя з відповідачем не склалось через розходження поглядів на сімейне життя та обов`язки. На підставі такого в сім`ї відбувалися суперечки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Позивачка у вступному слові позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті і змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просила задоволити. Прізвище набуте в шлюбі просила змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідач позов визнав. Вислухавши вступне слово сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано у відділі РАГСу Дрогобицького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис за №01. У даному шлюбі народилось троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час сторони прийшли до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не підтримує шлюбних відносин, не веде спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як у позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved