Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

17 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася з вказаним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2012 року між нею та ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива» був укладений договір № 03/24/5/297 про відкриття банківського рахунку, згідно якого позивачу відкрито банком поточний рахунок [NUMBER], операції за якими можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу (СПЗ), який видано позивачу. Пунктом 7.5. договору передбачено, що клієнт за допомогою спеціального платіжного засобу має право отримувати готівкові кошти в касах банків, пунктах видачі готівки і банкоматах, проводити оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу. Станом на 16.10.2014 року залишок коштів на поточному рахунку позивача [NUMBER]складав 11664,28 доларів США, що підтверджується випискою банку від 16.10.2014 року. Позивач 16.10.2014 року звернулася до відповідача з заявою про отримання коштів, і Банк зобов'язаний був видати грошові кошти по картці позивача в день його звернення до банку. Однак банк свої обов'язки по договору не виконав, фінансові послуги не надав, в зв'язку з чим позивач вимушена була звертатися до суду з позовом про примусове стягнення коштів. Під час розгляду справи Банк виплатив частину коштів позивачу у сумі 1000 доларів США, а залишок коштів у сумі 10664 доларів США було стягнуто за рішенням суду від 05.12.2014 року. Стягнення здійснювалось ВДВС Печерського РУЮ м. Києва. Кошти отримані позивачем 05.06.2015 року. Позивач зазначає, що так як кошти були повернуті несвоєчасно, і затримка виплати коштів тривала з 17.10.2014 року по 04.06.2015 року, то позивач вимагає відшкодування (згідно наданого розрахунку) інфляційних збитків у розмірі в сумі 95 181,90 грн., сплати трьох процентів річних у розмірі 4505,96 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України, та неустойки (пені) в сумі 164 472,47 грн. (що становить 10% від суми розрахунку повного розміру пені) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову. В письмових запереченнях Банк зазначає, що виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.06.2015 року прийнято рішення № 121 про запровадження з 24.06.2015 року по 23.09.2015 року тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». Згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 03 жовтня 2012 року між нею та ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива» був укладений договір № 03/24/5/297 про відкриття банківського рахунку, згідно якого позивачу відкрито банком поточний рахунок [NUMBER], операції за якими можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу (СПЗ), який видано позивачу та видано СПЗ [NUMBER] (а.с.9-10). Пунктом 3.1 договору встановлено, що Картрахунок клієнта обслуговується в режимі функціонування поточного рахунку. У відповідності до 7.1.2. Закону України «Про платіжні системи» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Пунктом 1.37 Закону України «Про платіжні системи» встановлено, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Як вбачається з виписки по рахунку [NUMBER], станом на 15.10.2014 року залишок суми на рахунку складав 11664,28 доларів США (а.с. 14). Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2014 року позивач звернулася до Банку з заявою про видачу їй готівкою коштів з поточного рахунку в сумі 11664,28 доларів (а.с.13). Частина коштів в сумі 1000 доларів США була виплачена Банком позивачу 29.10.2014 року (а.с.16). Решту коштів Банк в добровільному порядку позивачу не виплатив. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.12.2014 року було стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] суму коштів в розмірі 10664 долари США. Рішення набрало законно сили. (а.с.16-17). Як вбачається з інформації про виконавче провадження, постанова про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повним виконанням рішення суду винесена 10.06.2015 року. (а.с.18-21). Кошти позивач отримав 05.06.2015 року, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Згідно ч.ч. 1, 2. ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Аналогічне положення передбачене і умовами Договору, за яким (пункт 7.1) клієнт має право безперешкодно розпоряджатись коштами на картрахунку (а.с.10). Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою правління Національного банку України № 408 від 23 червня 2015 року ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонду) № 1211 від 23.06.2015 року у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» строком з 03 березня по 24 червня 2015 року по 23 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію. Пунктом 7.5. Договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива», передбачено, що клієнт за допомогою спеціального платіжного засобу має право отримувати готівкові кошти в касах банків, пунктах видачі готівки і банкоматах, проводити оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу. Пунктом 4.8 Договору передбачено, що за вказівкою Клієнта банк зобов'язаний виплатити залишок коштів на картрахунку готівкою або шляхом переказу їх на інших рахунок після проведення повного розрахунку у випадку припинення, розірвання цього договору або закінчення строку дії СПЗ у порядку, встановленому п.п. 10.4-10.5 цього Договору. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Договір про відкриття поточного рахунку положень щодо сплати процентів не містить, а в п. 8.3 Договору зазначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Банком і клієнтом цього Договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (а.с.9), то відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми. Суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних за період з 17.10.2014 року по 05.06.2015 року, наданим позивачем, так як позивачем враховано, що право вимоги виникло з 17.10.2014 року, частина коштів в сумі 1000 доларів США була банком виплачена 29.10.2014 року, а залишок коштів в сумі 10 664 долари США стягнуто за рішенням суду і отримано позивачем 05.06.2015 року. Таким чином, з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 4 505,96 грн. Водночас, вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків задоволенню не підлягають з таких підстав. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, але унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову щодо стягнення індексу інфляції за вказаним договором банківського рахунку не ґрунтуються на законі. Також суд вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягненні пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, виходячи з положень ст. 1066 ЦК України, договір банківського рахунка є договором про надання послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пунктом 22 ст. 1 цього ж Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Аналіз перелічених правових норм з урахуванням роз'яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», дає підстави для висновку, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», поряд з іншим, належать і відносини, які виникають при укладенні договору банківського рахунка. Частиною ж 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Оскільки неустойки укладеним між сторонами договором банківського рахунка фізичної особи з випуском платіжної картки не передбачено, має застосовуватися розмір пені, визначений законом. До того ж, за п. 8.3 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Виходячи з вищевказаної норми Закону, за період з 17.10. 2014 року по 04.06.2015 року, із розрахунку 3% за кожен день прострочення пеня становить 1 644 724, 76 грн. Однак, враховуючи, що дана сума неустойки є дуже значною і позивач просить стягнути лише 10% від вказаної суми, то з Банку на користь позивача підлягає стягненню 164 472,47 грн. пені, тобто в межах заявлених позовних вимог. Щодо заперечень відповідача в частині посилання на норму ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд вважає таке заперечення необґрунтованим з таких підстав. Згідно з ч. ч. 1, 3-5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закону) Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом урегулювання. Абзацом 1 ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно ч. 5 ст. 36 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. У п. 1 ч. 5, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону зазначено, що обмеження відносно задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. З метою забезпечення виконання зазначених вище зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків - не пізніше двох місяців (ч. 3 ст. 36 Закону). За пунктом 4 ст. 2 Закону вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Пунктами 1-3 частини 2 ст. 37 Закону унормовано, що уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. З матеріалів справи вбачається, що право вимоги на стягнення інфляційних втрат та 3% річних згідно ст.625 ЦК у позивача виникло з 17 жовтня 2014 року, кошти з Банку стягнуто в примусовому порядку та отримано позивачем 05 червня 2015 року, тоді як тимчасову адміністрацію в Банку введено 24 червня 2015 року, тобто позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які мали місце до введення тимчасової адміністрації. Ураховуючи, що відповідно п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час дії тимчасової адміністрації нарахування неустойки та інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань банку перед кредиторами не здійснюється, та враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які мали місце до введення тимчасової адміністрації (за період з 17.10.2014 року по 06.06.2015 року), то суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період, який тривав до введення тимчасової адміністрації банку. Та обставина, що рішення суду ухвалюється під час дії в Банку тимчасової адміністрації, не впливає на права Банку і дає можливість захистити інтереси іншої сторони - власника грошових коштів, оскільки суми завданих збитків, які Банк зобов'язаний сплатити кредиторам за грошовими зобов'язаннями можуть бути пред'явлені до виконання стягувачем після закінчення дії мораторію та під час процедури ліквідації Банку. Крім того, суд враховує, що нарахування неустойки здійснено до початку введення в Банку тимчасової адміністрації. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. Так, суд задовольнив позов частково на суму 168 978, 43 грн., та враховуючи, що ставка судового збору за вимогами майнового характеру становить 1% від ціни позову, то відповідно розмір судового збору становить 1689,78 грн. (168 978, 43 грн. * 1%)

Outcome: partial