Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

19.07.2021 до Погребищенського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Антонюк Я.В., заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Вимоги заяви мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 18.12.2018 [PERSON] добровільно надала нотаріально завірену заяву, згідно з якою вона дає свою згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина [PERSON] за місцем реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] . Також 22.12.2018 [PERSON] добровільно надала нотаріальну завірену заяву, якою надає свою згоду на виховання сина [PERSON] особисто батьком [PERSON] . На даний час малолітній [PERSON] проживає та перебуває лише на утриманні батька. Станом на сьогоднішній день [PERSON] разом із сином [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] малолітнім сином не цікавиться, не приймає участі у його вихованні та розвитку, відносно заявника [PERSON] вчиняє домашнє (фізичне, психологічне та економічне) насильство, з приводу вчинення якого заявник неодноразово звертався до органів Національної поліції за місцем реєстрації як своєї, так і [PERSON] . Так, заявник стверджує, що у лютому 2018 року [PERSON] нанесла йому тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів по обличчю та нозі, внаслідок чого такі тілесні ушкодження були видимі. Окрім того, в грудні 2018 року перебуваючи в перинатальному центрі в м. Житомирі [PERSON] нанесла заявнику тілесні ушкодження шляхом завдання ударів по тілу. У результаті вказаних злочинних дій [PERSON] умисно заподіяла [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці правого колінного суглобу. В 2018 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] знову нанесла заявнику тілесні ушкодження. Відомості про даний факт були внесені до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №12019060020000372. Зі слів [PERSON] 18.02.2019 за місцем його проживання разом із сином у м. Житомир приїхала [PERSON] разом зі своєю мамою ( [PERSON] ), а також невідомим чоловіком на автомобілі Мерседес, д/н [NUMBER] . Пізніше було встановлено, що вказаний чоловік на автомобілі Мерседес (д/н [NUMBER] ) являється громадянином [PERSON] , який представившись надав для ознайомлення дозвіл № [NUMBER] на пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями. При цьому, було наглядно зрозуміло, що у спеціальній сумці-кобурі, розміщеній на грудній частині куртки [PERSON] , наявний пістолет або інша вогнепальна зброя. Під час спілкування [PERSON] ( [ADDRESS] ) пояснив, що він прибув до м. Житомира на прохання [PERSON] та її матері з метою «спілкування з заявником». При цьому, [PERSON] активно вимагав, щоб [PERSON] негайно спустився з квартири та поспілкувався з ним на вулиці. При цьому [PERSON] залишив для заявника номер свого телефону мобільного зв`язку ( [NUMBER] ). У подальшому [PERSON] встановив, що в той же день [PERSON] вже телефонував з вказаного номеру на його телефон: [NUMBER] . Це в свою чергу підтверджує те, що [PERSON] надає номер телефону заявника стороннім особам з метою вчинення відносно нього насильницьких дій та доведення своїх злочинних намірів. Після цього, [PERSON] у супроводі своєї матері ( [PERSON] ) та [PERSON] намагалась потрапити до кв. [ADDRESS] , де перебував малолітній син [PERSON] . [PERSON] мав при собі зброю, що створювало додаткову небезпеку для життя та здоров`я малолітнього [PERSON] . По даному факту інформацію було внесено до ЄРДР і розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019060020000989 за ч.1 ст.129 КК України (погроза вбивством). [PERSON] вважає, що [PERSON] виношує план позбавити його життя, викрасти силовим способом малолітнього сина [PERSON] , успадкувати нерухомість та грошові кошти, оскільки [PERSON] неодноразово говорила заявнику, що вб`є його, тому він вважає, що 18.02.2019 вона приїхала саме з цією метою. З метою захисту себе та сина [PERSON] заявником було укладено угоду про надання послуг з особистої охорони з ТОВ «Еліт-Сервіс» ( захист здійснював тілоохоронець [PERSON] ), однак [PERSON] шляхом несанкціонованого доступу до поштової скриньки заявника, дістала доступ до інформації, що через неї проходить ( в т.ч. конфіденційне спілкування з адвокатом та вказаною охоронною компанією). Знаючи їх контактні дані, [PERSON] вирішила вести переговори із тілоохоронцем [PERSON] , при цьому пропонуючи йому увійти з нею в злочинну змову щодо фізичного насильницького викрадення у заявника сина [PERSON] . Заявник стверджує, що вказані факти є непоодинокими та відбуваються систематично. Також заявник стверджує, що Печерським УП ГУНП у м. Києві підготовлено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №1201910060005493 від 13.12.2019 р. за ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 125 КК України. У рамках такого кримінального провадження [PERSON] підозрюється, що протягом тривалого часу вона підсипала в їжу та напої [PERSON] невідому отруйну речовину з метою заподіяння шкоди здоров`ю. Щодо вчинення [PERSON] економічного насильства, то заявник зауважує, що він євласником декількох дороговартісних об`єктів нерухомості на території України, зокрема квартир за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , а [PERSON] протягом всього часу спілкування із заявником, спільного проживання та перебування ними у шлюбі шляхом зловживання його довірою систематично заволодівала належним майном та грошовими коштами, а також вчиняла тиск та шантаж на нього. Впродовж лютого 2020 року [PERSON] вимагала грошові кошти або цінні речі, погрожуючи життю та здоров`ю [PERSON] . Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020060020000939. Крім цього [PERSON] вчиняє домашнє психологічне насильство відносно заявника, оскільки на початку січня 2019 на своїй сторінці в мережі Фейсбук під ніком « [PERSON] » (дівоче прізвище дружини - [PERSON] ) виклала пости, що були спрямовані на приниження національної честі та гідності заявника. Оскільки [PERSON] не видаляла зі своєї сторінки такі пости, то заявник був змушений звернутися до адміністрації мережі Фейсбук і вони самі активно видалили такі пости, а потім взагалі закрили сторінки заінтересованої особи. Психологічне насилля відносно [PERSON] здійснюється також способом подання до правоохоронних органів заяв про вчинення ним злочинів. Враховуючи викладене, заявник вимушений звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального напису. 19.07.2021 у справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання по справі на 21.07.2021. 20.07.2021 на електронну пошту суду надійшло клопотання від [PERSON] про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебуває за кордоном. Також [PERSON] подано відзив на заяву про видачу обмежувального припису. Відповідно до приписів ч.4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана одночасно з надісланням відзиву до суду. Зважаючи на те, що всупереч вимогам п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України до відзиву не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, то суд не бере до уваги заперечення, що містяться у відзиві. Зважаючи на клопотання заінтересованої особи, розгляд справи перенесено на 27.07.2021. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Антонюк Я.В. вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, в судовому засіданні долучив письмові докази, а саме: висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , та роздруківки матеріалів з інтернет-сайтів, що вказують на аморальну поведінку [PERSON] . Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату та час проведення судового засідання була повідомлена, що підтверджується довідкою про доставку смс-сповіщення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт проживання заявника разом із малолітнім сином в с. Плисків. Вказав, що [PERSON] разом із сином [PERSON] час від часу приїздить до нього на оздоровлення та проживає на території Погребищенської МТГ. Вказав, що матір хлопчика [PERSON] не цікавиться його розвитком та вихованням, натомість веде аморальний спосіб життя та «займається не тим, чим повинна займатися порядна жінка». Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягаєдо часткового задоволення за наступних підстав. Судом безперечно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 14.10.2017 зареєстрували шлюб у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті, про що складено відповідний актовий запис № 3327 (а.с. 16). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 15). 18.12.2018 [PERSON] добровільно надала нотаріально завірену заяву, згідно з якою вона дає свою згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації батька дитини - [PERSON] [ADDRESS] (заява, а.с. 12). 22.12.2018 [PERSON] добровільно надала нотаріальну завірену заяву, якою надала згоду на виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] його батьком [PERSON] (заява, а.с. 11). Згідно висновку Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування від 19.02.2020 відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, неможливості утримувати дитину чи приділяти увагу її вихованню, навчанню чи духовному розвитку, а відтак визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 45-48 ). Крім цього, 29.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за №12020060020000939 відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 189 КК України. Відповідно до витягу з ЄРДР впродовж лютого 2020 [PERSON] вимагає грошові кошти або цінні речі, погрожуючи життю та здоров`ю [PERSON] (витяг з ЄРДР, а.с. 13). 24.01.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за №12019060020000372 відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України. Відповідно до витягу з ЄРДР в грудні 2018 за адресою [ADDRESS] [PERSON] нанесла тілесні ушкодження [PERSON] (витяг з ЄРДР, а.с. 14). 24.06.2020 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за факт заподіяння [PERSON] тілесного ушкодження у вигляді синця в ділянці правого колінного суглобу (повідомлення про підозру, а.с. 17-18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Орuz V. Тurkеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши у сукупності докази того, що заявник піддавався фізичному, економічному та психологічному домашньому насильству з боку [PERSON] , зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій протягом тривалого часу, та оцінивши ризики продовження у майбутньому, а також враховуючи аморальну поведінку матері дитини, суд доходить висновку, що заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити частково. Видати обмежувальний припис терміном на шість місяців стосовно [PERSON] , яким визначити такі заходи тимчасового обмеження її прав, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] із малолітнім сином - [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань менше 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] із малолітнім сином - [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Водночас, враховуючи принцип дотримання прав та інтересів дітей і батьків, з метою недопущення обмеження права [PERSON] як матері спільного із заявником сина у реалізації своїх прав відносно нього, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви в частині вимог щодо обмеження спілкування [PERSON] з малолітнім сином. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial