Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

18.11.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування, який в послідуючому уточнила, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті лишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, господарських будівель, а саме: сараю літ. «Б», сараю літ. «В», погреба літ. «в», вбиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Ж», огорожі № 1, колодязю № 2, воріт № 3, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки загальною площею 0,6053 га, з якої земельна ділянка площею 0,1155 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельні ділянки площею 0,2416 га і 0,2482 га, що призначені для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: с. Пологи Новосанжарського району Полтавської області. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , яка від належної їй частки спадкового майна відмовилася на користь позивачки. На даний час [PERSON] бажає визнати право власності на спадкове майно після померлого батька [PERSON] , що і змусило її звернутися до суду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.12.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 13.08.2020 року, вбачається, що по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, та господарські будівлі і споруди, а саме: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «в», вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Ж», огорожа № 1, колодязь № 2, ворота № 3, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , позивач по справі (а.с. 17-21). З довідки виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 2135 від 04.06.2020 року вбачається, що за [PERSON] згідно погосподарської книги № 4, номер об`єкта по господарського обліку [NUMBER] числиться домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка загальною площею 0,57 га, в тому числі для обслуговування будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,32 га, не приватизована (а.с. 25). Згідно виписки із погосподарської книги № 4 села Пологи, особовий рахунок [NUMBER] , головою домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Станом на 01.01.1995 року в особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,57 га, в тому числі з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га (а.с. 22). З кадастрових планів земельних ділянок вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,6053 га, яка складається з земельної ділянки площею 0,1155 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельних ділянок площею 0,2416 га і 0,2482 га, що розташовані за адресою: с. Пологи Новосанжарського району Полтавської області і призначені для ведення особистого селянського господарства. Рішенням чотирнадцятої сесії Пологівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області двадцять першого скликання від 31.03.1994 року [PERSON] було передано для приватизації земельну ділянку площею 0,41 га, що розміщена в с. Пологи Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку - 0,10 га та для ведення підсобного господарства - 0,31 га (а.с. 26, 27). Однак, за час свого життя [PERSON] не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на власне ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку. [PERSON] є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.08.1988 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.09.1993 року та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.11.2012 року відповідно (а.с. 14-16). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 2133 від 04.06.2020 року [PERSON] на день смерті проживав в с. Пологи Новосанжарського району Полтавської області разом із донькою [PERSON] та дружиною [PERSON] і вів з ними спільне господарство (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.12.1995 року (а.с. 12). З повідомлення Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області № 1301/01-16 від 10.12.2020 року вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 291/2001 та видані свідоцтва про право на спадщину від 11.06.2001 року (а.с. 35, 36). З свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 11.06.2001 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1178, вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] його дружина [PERSON] успадкувала спадщину у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,30 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Більшовик» на території Пологівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, про що внесено зміни до сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до письмової заяви від 20.01.2021 року [PERSON] позов [PERSON] визнає повністю та не заперечує проти задоволення її уточнюючих позовних вимог. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Згідно з п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved