Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

18.08.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності на 1/2 частку у спільному майні. Мотивує свої вимоги тим, що 15.10.2010 року уклали з відповідачкою шлюб. В період шлюбу 16.02.2011 року, за спільні кошти придбали автомобіль «Daewoo Nexia» 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. За рішенням Южноукраїнського міського суду від 04.03.2013 року, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу виникло питання з приводу визнання права власності на спірний автомобіль. Рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2014 року за ним та відповідачкою було визнано право власності по 1/2 частці автомобіля «Daewoo Nexia» 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Проте відповідач перешкоджає йому у користуванні автомобілем, який фактично не експлуатується і через це приходить в негодність. Просить припинити за [PERSON] право власності на 1/2 частку спірного автомобілю, виплативши їй компенсацію в сумі 15 000 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду та визнати за ним право власності на автомобіль Daewoo Nexia» 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. В судове засідання сторони не з'явились, направили суду письмові заяви в яких просять розглянути справу без їхньої участі. Позивач зазначає, що підтримує позовні вимоги, відповідач вказує, що визнає позов. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою участників процесу в судове засідання фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до представлених копій документів, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 04.03.2013 року (а.с. 10). У період шлюбу сторанами було придбано автомобіль Daewoo Nexia» 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п. 22), що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За домовленістю сторін вартість транспортного засобу становить 30 000 грн.. Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Кошти в сумі 15 000 грн. були внесені позивачем на депозитний рахунок суду, згідно квитанції № 43632925, від 19.09.2014 року, для компенсації вартості автомобіля (а.с. 21). За таких обставин, враховуючи, що сторони не дійшли домовленості з приводу спільного користування та володіння автомобілем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved