Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

18 червня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи вимоги тим, що з 04 жовтня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1424. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження. Спільне життя із відповідачем не склалось. Сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Дочка проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча за законом зобов`язаний її утримувати. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дочки, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 18). Указаною ухвалою роз`яснено сторонам їхні права та надано сторонам строк для надання заяв, клопотань, відзиву, відповіді на відзив, тощо. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, з урахуванням вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04 жовтня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, про що складено відповідний актовий запис № 1424 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від даного шлюбу у позивача та відповідача народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 08 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м Києві, актовий запис № 3110 (а.с. 7). Із матеріалів справи убачається, що сторони проживають окремо, спільна дочка позивача і відповідача [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю - [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як передбачає ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач просить про стягнення аліментів із відповідача на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки вважає, що саме такий розмір є достатнім для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також, суд враховує, що відповідач не надав суду відзиву проти позову та доказів на спростування обставин, що за своїм матеріальним станом або станом здоров`я він не спроможний утримувати спільну із позивачем доньку. [PERSON] , [INFO] є чоловіком працездатного віку, інших дітей, або непрацездатних осіб, які перебувають на його утриманні судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на означене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, але не більше ніж до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial