overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] на момент її смерті. Заяву мотивувала тим, що після смерті її матері, [PERSON] вона, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, оскільки на момент смерті постійно проживала з спадкодавцем, та не відмовилася від прийняття спадщини. Проте, нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки її місце реєстрації відмінне від місця проживання померлої [PERSON], тому їй необхідно встановити відповідний факт, від якого залежить виникнення її майнових прав як спадкоємця. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але до суду надійшла заява від її представника в якій вказано, що на вимогах заяви він наполягає та просить справу розглянути у його відсутність та відсутність заявника. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява від Мельниківської сільської ради Смілянського району про визнання заяви та про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд врахувавши думку сторін, висловлену в письмовій формі, письмові пояснення свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.9). Заявник [PERSON] (прізвище змінено після укладення шлюбу(а.с.7)) є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці (а.с.4). Як вбачається з довідки Мельниківської сільської ради Смілянського району № 196 від 1 грудня 2016 року (а.с.10) [PERSON] до дня своєї смерті 16 травня 2011 року була зареєстрована та постійно проживала [INFO]. З нею без реєстрації проживала та вела спільне господарство дочка [PERSON] Як вбачається із письмових пояснень [PERSON], йому достаменно відомо, що [PERSON] постійно проживала разом зі своєю хворою матірю [PERSON] до дня її смерті. За таких обставин, судом достовірно встановлено ту обставину, що [PERSON] постійно проживала разом зі своєю матір'ю [PERSON] по вул. Степанова, 36 в с. Мельниківка Смілянського району, до її смерті 16 травня 2011 року, що обєктивно підтверджується матеріалами справи і письмовими поясненнями [PERSON]. Від факту, про встановлення якого просить заявник, залежить виникнення, зміна або припинення його особистих прав, оскільки встановлення такого факту підтверджує її право на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], встановлення такого факту іншим шляхом неможливо. Враховуючи наведене, заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

19 грудня 2016 року до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.07.2008 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від наведеного шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що спільне життя з відповідачкою неможливе. У судове засідання позивач не зявився, але від неї надійшла заява у якій він просить судове засідання провести без його участі, а за участю свого представника. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить судове засідання провести без його участі. У судове засідання відповідач не зявилася, але надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просить судове засідання провести без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 26 липня 2008 року, їх шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 312. Від наведеного шлюбу у сторін дітей не має. Шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо з 2008 року. Спору про розподіл майна - немає. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Сімейні відносини у них не склалися. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства з 2008 року. За таких обставин, примирення між сторонами неможливе. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. У відповідності із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

19 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Миру 95/17. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.12.2016р. о 22 год. 48 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.12.2016р. о 22 год. 48 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Микульського лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого до госпіталізації спостерігалися судомі напади. Свідомість деліріозно змінена. Відчуває омани сприйняття, до чогось прислуховується, придивляється, щось уявне шукає у речах. Дезорієнтований у місті, календарному часі. Вірно орієнтований в особистості. Під час розмови постійно намагається кудись іти. Настрій нестійкий, роздратований. Встановлену дистанцію не підтримує. Емоційно неадекватний. Мислення непослідовне. На запитання відповідає, часто не в плані заданого. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм, судомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

19 грудня 2016 року заявник звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним її чоловіка [PERSON] У своїй заяві посилається на те, що одружилася з [PERSON] 27 квітня 1991 року. З 2001 року чоловік є інвалідом 2-ої групи, внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду, за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, спілкування, контролювання своєї поведінки. Стверджує, що вказане свідчить про те, що чоловік не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними і може бути визнаний судом недієздатним. У судовому засіданні заявник свою заяву підтримала та просила її задовольнити, а в подальшому просила справу розглядати за її відсутності. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву, в якій вимоги заявника визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За правилами ч. 1 ст. 37 ЦК України над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено наступне. 27 квітня 1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй присвоєно прізвище «Гіржева». Подружжя проживають разом за адресою: Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Армійська, 11. Зі змісту акту освідування (№ 977518) випливає, що [PERSON] з дитинства є інвалідом 2-ої групи, внаслідок психічного розладу. З амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 14.02.2017 р. за № 49 видно, що [PERSON] страждає психічним захворюванням у виді розладу особистості і поведінки органічного ґенеза (церебральний арахноідіт 1972 р.) з епилептиформними поліморфними припадками середньої частоти. Вказане захворювання суттєвим образом впливає на здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради Миколаївської області від 15 грудня 2016 року вирішено клопотати перед Новоодеським районним судом Миколаївської області про призначення заявника опікуном [PERSON] Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для обмеження дієздатності [PERSON], а не визнання його недієздатним, а також встановлення над ним піклування з призначенням піклувальником заявника.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

19 грудня 2016 року заявники звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи заяву тим, що 06 листопада 2004 року вони уклали шлюб, у шлюбі у них народилась донька, [PERSON], [INFO]. У спільній заяві зазначили, що на протязі останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства не видить та проживають окремо один від одного. В судове засідання заявники не з'явились, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримали, просили її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оголосивши заяви сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами суд вважає, що заява подружжя підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 06 листопада 2004 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 619. У шлюбі у подружжя народилась донька, [PERSON], [INFO]. Подружжя 16 грудня 2016 року уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2513. Судом з'ясовано, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Протягом одного місяця знаходження спільної заяви подружжя в суді, сторони не зверталися із заявою про відкликання заяви про розірвання шлюбу. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, спільна заява подружжя про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

19 грудня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав (а.с. 2). Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (про що свідчать поштові повідомлення а.с. 45, 47, 51) відповідач не з`явився до суду, не повідомив про причини неявки. Зясувавши позицію позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення \~з таких міркувань. 28.10.2013р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № б/н, за яким відповідачу був наданий кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 29461.76 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідач станом на 06.12.2016р. заборгував ПАТ КБ «Приватбанк» 29461.76 грн., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 25.05.1994 року, який зареєстрований Степною селищною адміністрацією Тургайської області Республіки Казахстан. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачкою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В свої позовній заяві позивач вказав, що просить розглянути справу без його участі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Вказала, що за наданий судом строк для примирення з позивачем не примирилась. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 25.05.1994 року Степною селищною адміністрацією Тургайської області Республіки Казахстан, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, та його офіційним перекладом, виданим 25.05.1994 року, серія 1-ЮВ № 319158, актовий запис № 9. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2017 року було зупинено провадження по справі, та надано строк для примирення сторін терміном три місяці. В подальшому 26.06.2017 року сторонам було надано додатковий строк для примирення терміном три місяці. Впродовж даного терміну сторони не примирились. Позивач вважає, що збереження сімї є неможливим. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 грудня 2002 року. Вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] вказала, що вони з чоловіком припинили подружнє життя більше року тому, мешкають окремо, не ведуть спільного господарства. Сумісне сімейне життя між ними стало неможливим, у них різні погляди на життя, вона втратила до нього почуття любові, довіри та поваги. В родині часто виникали сварки та скандали. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не згоден з причинами, які вказала [PERSON] у своїй заяві. З 2015 року він працює у м. Полтаві, оскільки в окупованому м. Ясинувата відсутня робота. Кожного місяця він приїздить додому, веде спільне господарство з дружиною, несе витрати по сплаті спільних платежів. Останній раз він приїздив до м. Ясинувата на новорічні свята. В той час дружина заявила йому про своє бажання розлучитися з ним, уходила з дому, залишаючи чоловіка та сина вдома. Вона не бажає виїхати на контрольовану територію України з ним, змінити місце проживання, хоча така можливість існує. [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, хоча й кохає свою дружину. Але він не можу примусити її жити з ним у шлюбі. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. Суд вважає, що зобов'язати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач [PERSON] не змінювала своє прізвище при реєстрації шлюбу, то розгляд цього питання суд вважає недоцільним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 лютого 2011 року. Вони мають двох неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що вони з чоловіком припинили подружнє життя у 2014 році, мешкають за різними адресами, не ведуть спільного господарства. Сімейне життя між ними припинено, у них різні погляди на подружнє життя, вони втратили почуття взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання дітей разом з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, вказала, що з відповідачем вони не мешкають разом з 06 серпня 2014 року, поновлювати подружні стосунки з ним вона не бажає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу, оскільки зберігати його немає сенсу. Не заперечує проти того, щоб діти мешкали з матір'ю. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. Сторони не мешкають разом з 06 серпня 2014 року, тривалий час не підтримують подружні стосунки, спільним побутом та господарством не повязані. Суд вважає, що зобовязати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір'ю, оскільки їх батько проти цього не заперечує. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу.

Outcome: approved