Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

17 червня 2015 року представник позивача звернулася до суду з даним позовом обґрунтовуючи його вказує, що Софіївською районною Радою народних депутатів Софївського району Дніпропетровської області відповідно до рішення від 02 листопада 1995 року №5-VI/ХХІІ було безоплатно передано у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Запорізьке» земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. 25 березня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству «Запорізьке» був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього державного акту були членами колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» для одержання земельного паю. До вказаного вище списку, що додавався до Державного акту на право власності на землю, під номером 77 була включена мати позивача [PERSON]-[PERSON], яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» на момент одержання Державного акту на право колективної власності на землю, що підтверджується довідкою №1237 від 29 листопада 2013 року виданою відділом Держземагенції у Софіївському районі. Цією ж довідкою засвідчено, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала. В зв'язку з цим, колективне сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» здійснило паювання землі, яка належить йому на праві колективної власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» без виділення земельної ділянки в натурі. Розмір земельної частки (паю) обчислювався комісією, яка була утворена колективним сільськогосподарським підприємством «Запорізьке» шляхом прийняття відповідного рішення було затверджене Софіївською районною державною адміністрацією. Згідно розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації від 07.05.1997 року № 177-р «Про затвердження розрахунків по земельному паю КСП «Запорізьке» середній розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «Запорізьке» становить 8,18 в умовних кадастрових гектарах та вартістю 29492 грн. У спадкодавця - матері позивача [PERSON] право на пай виник з моменту одержання колективним сільськогосподарським підприємством «Запорізьке» пенсіонеркою якого вона являлась, Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 25 березня 1996 року. Мати позивача - [PERSON] з 1938 по 02 жовтня 1975 року працювала у колгоспі ім. Петровського, який 30.01.1993 року було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Запоірзьке», членства в якому [PERSON] автоматично набула, будучи колгоспним пенсіонером. [PERSON] набула право на земельну частку (пай) в розмірі 8,18 в умовних кадастрових гектарах по бувшому КСП «Запорізьке» Софіївського району вартістю 29492 грн, але отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) не встигла, так як померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з права померлої на земельну частку (пай) в розмірі 8,18 в умовних кадастрових гектарах по бувшому КСП «Запорізьке» Софіївського району вартістю 29492 грн. За свого життя [PERSON] не склала заповіт, а отже [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. В зв'язку з тим, що позивачу нічого не було відомо про спадкове майно, що являється поважною причиною пропуску звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року позивачу було визначено додатковий строк -три місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] 19 березня 2014 року [PERSON] як представник позивача за довіреністю звернулась до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу з заявою про видачу на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], але приватним нотаріусом Кот Л. І. в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. В нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом позивач не може із-за відсутності документа, що підтверджує це право -сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на ім'я спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом що посвідчує право власності є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Так, 29 травня 2014 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в розмірі 8,18 умовних кадастрових гектара вартістю 29492 грн. із земель державного резервного фонду, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області внаслідок належності такого права на момент відкриття спадщини померлій [INFO] [PERSON]. Після отримання судового рішення, представник позивача [PERSON] усно звернулась до Софіївської селищної ради з проханням надати викопіювання земельної ділянки колишнього КСП «Запорізьке» на території Софіївської селищної ради на земельні частки (паї). Де розмір земельної частки (паю) складає 8,18 умовних кадастрових гектарах, але представнику позивача було повідомлено, та повідомлено, що вільних земель на території селищної ради нема, але потрібно провести перевірку наявності правовстановлюючих документів у власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) і таким чином виявити вільні земельні ділянки. Та на час винесення судового рішення вільних ділянок не має, що є порушенням ст. 124 Конституції України, рішення суду обов'язкове для виконання на всій території України. Для того, щоб зареєструвати в установленому законом порядку належну [PERSON] земельної ділянки, необхідно виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для ведення товарного сільськогосподарського товариства на території Сфоіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Для цього необхідно отримати викопіювання земельної ділянки зі схемою поділу колишнього КСП «Запорізьке» на території Софіївської селищної ради на земельні частки (паї), де розмір земельної частки (паю) становить 8,18 в умовних кадастрових гектарах. 05 лютого 2015 року представник позивача звернулась до Софіївського селищного голови з заявою про викопіювання земельної ділянки зі схеми поділу колишнього КСП «Запорізьке» на території Софіївської селищної ради на земельні частки (паї), де розмір земельної частки (паю) складає 8,18 в умовних кадастрових гектарах. Однак в задоволенні прохання було відмовлено, у зв'язку з тим, що вільних земель колективної власності по КСП «Запорізьке» немає. 12.03.2015 року представник позивача звернулась до Софіївської районної державної адміністрації з заявою про винесення розпорядження про виділення [PERSON] земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель колективної власності сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» Софіївського району . 08.04.2015 року Софіївська районна державна адміністрація надала відповідь, у якій зазначено, що відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України дані повноваження не відносяться до компетенції Софіївської райдержадміністрації. Додатково повідомили, що рішення суду не відповідає звернення громадян в частині, що стосується категорії земельної ділянки. З цих підстав представник позивача вважає, що відмовп Софіївської районної державної адміністрації необґрунтованою. У зв'язку з тим, що землі передані КСП «Запорізьке», у тому числі й землі, що розпайовані між членами цього КСП, не відносяться до земель державної власності знаходяться на території Софіївської селищної ради, але за межами населеного пункту, а тому рішення про виділення земельної частки (паю) в натурі повинна приймати Софіївська районна державна адміністрація. Представник позивача [PERSON] належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилась, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник відповідача Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Альохіна В. В., надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує, просить долучити до матеріалів справи копії листів сільських та селищних рад щодо відсутності земель для виділення в натурі. Представник третьої особи - Дерземагенства у Софіївському районі району [PERSON] проти позову заперечує, просить суд розглядати справу без її участі, про що надала заяву. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому на підставі викладеного, обставини, які були встановленні судовим рішенням від 29 травня 2014 року за позовною заявою представника позивача [PERSON] до Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, відділ Державного земельного агентства у Софіївському районі, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. На підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2014 року [PERSON] набув право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] (а.с. 8-9). 05 лютого 2015 року представник позивача звернулась до Софіївського селищного голови з заявою про викопіювання земельної ділянки зі схеми поділу колишнього КСП «Запорізьке» на території Софіївської селищної ради на земельні частки (паї), де розмір земельної частки (паю) складає 8,18 в умовних кадастрових гектарах. 11 лютого 2015 року Софіївська селищна рада повідомила, що надати викопіювання земельних ділянок зі схеми поділу колишнього КСП «Запорізьке» на території Софіївської селищної ради на земельну частку (пай) неможливо, так як вільних земель колективної власності по даному колективному підприємстві немає (а.с. 12). 12.03.2015 року представник позивача звернулась до Софіївської районної державної адміністрації з заявою про винесення розпорядження про виділення [PERSON] земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель колективної власності сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» Софіївського району . 08.04.2015 року Софіївська районна державна адміністрація надала відповідь, у якій зазначено, що відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України дані повноваження не відносяться до компетенції Софіївської райдержадміністрації. Додатково повідомили, що рішення суду не відповідає звернення громадян в частині, що стосується категорії земельної ділянки (а.с. 15). Представник Софіївської районної державної адміністрації Альохіна В. В. до справи долучила матеріали, щодо виділення в натурі [PERSON] земельної ділянки. Згідно телефонограми від 03.08.2015 року представник Софіївської районної державної адміністрації звернулась до 12 сільських рад Софіївського району Дніпропетровської області щодо вільних земель колективної власності на територіях сільських рад Софіївського району, земель визнаних як відумерла спадщина, не витребуваних земельних часток (паїв) з подальшою передачею їх позивачу [PERSON], на підставі рішення суду (а.с. 72). Згідно наданих інформацій 12 сільських рад Софіївського району (Софіївська, селищна рада, Девладівська сільська рада, Миколаївська сільська рада, Новоюлівська сільська рада, Нововасилівська сільська рада, Новоолексіївська сільська рада, Марє Дмитрівська сільська рада, Першотравенська сільська рада, Запорізька сільська рада, Ордо-Василівська сільська рада, Жовтнева сільська рада) вільних земель для виділення в натурі (на місцевості) [PERSON] на підставі рішення від 29 травня 2014 року немає (а.с. 74-84) Інших доказів, що стосуються предмету спору сторонами надано не було. Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За нормами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Статтею 121 ЗК України передбачено випадки безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно п.2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 5 Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. За нормою п.7 Указу передбачено, що необхідно установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Статтею ч.3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших,передбачених законом, способів. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай),також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 3 Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про виділення земельної частки (паю) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке», розташованого на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області до задоволення не підлягають, оскільки за позивачем визнано право власності на земельну частку (пай), підтверджень звернення до компетенних органів щодо виконання рішення суду не надано. Суд вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, не прийнявши всіх мір щодо реалізації свого визнаного судом права. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. З огляду на те, що даної норми позивачем при обгрунтуванні позову дотримано не було, то і підстав для його задоволення суд не вбачає. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Outcome: dismissed