Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

18 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням даної квартири, зняття його з реєстрації за даною адресою та виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення. (а.с. 2-3) 03 лютого 2014 року позивач подав заяву про уточнення позову, де просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з неї без надання іншого житлового приміщення.(а.с. 24) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 03 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та зняття з реєстрації місця проживання залишені без розгляду з підстав п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. (а.с. 35) В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги уточненої позовної заяви та пояснив суду, що [PERSON] є власником вищезазначеної квартири, однак не може в повній мірі реалізувати свої права власника щодо користування та розпорядження нерухомим майном, так як за вказаною адресою проживає відповідач. На час придбання квартири він був обізнаний про факт реєстрації у ній відповідача, проте продавець запевнив, що [PERSON] в добровільному порядку зніметься з реєстрації та залишить квартиру, проте цього не відбулося. Після набуття права власності на це житло за заявою позивача відповідач був знятий з реєстрації , однак дотепер [PERSON] з квартири не виїжджає, у ній знаходяться його речі, тому позивач не може вселитися у власну квартиру та використовувати її на свій розсуд. Просить суд усунути перешкоди у користуванні [PERSON] своєю власністю та виселити відповідача з квартири. Відповідач в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами не погодився, свої заперечення обґрунтовував тим, що він проживає у спірній квартирі з 1994 року, куди вселився як член сім'ї власника. Квартира належала його бабі, потім матері, згодом сестрі, яка і продала її позивачеві. Вважає, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користуватися цим приміщенням, [PERSON] купив квартиру , знаючи що він там проживає, тому не має права ставити питання про його виселення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі Договору купівлі - продажу квартири від 22 жовтня 2013 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3002759 , позивач є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.5,7) Довідкою Світловодського КП «Житлосвіт 2012» від 22 жовтня 2013 року підтверджується, що на час набуття позивачем права власності на дане нерухоме майно, в квартирі був зареєстрований відповідач. (а.с. 6) 28 січня 2014 року за заявою [PERSON] як власника житла, [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією заяви позивача та довідкою КП «Житлосвіт 2012» від 28 січня 2014 року. (а.с. 26, 27) Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Як встановлено судом раніше, [PERSON] є сторонньою особою для власника житла [PERSON], в квартирі не зареєстрований. В даному випадку існують правовідносини, які виникли між власником та членом сім'ї колишнього власника житла. Право [PERSON] на користування спірною квартирою припинено внаслідок зняття його з реєстрації у цій квартирі та переходу до [PERSON] права власності на неї. Продовжуючи користуватися квартирою не будучи зареєстрованим у ній, не маючи на неї права власності та не будучи членом сім'ї власника , відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні ним належного йому права власності, чим порушує його майнові права. Доводи відповідача з посиланням на положення ч. 4 ст. 156 ЖК України щодо того, що оскільки відповідач вселився у квартиру правомірно, то припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування займаним приміщенням, не містять під собою правового підґрунтя, оскільки в даному випадку має місце не припинення сімейних відносин з власником житла, а зміна власника житла, при цьому відповідач є членом сім'ї колишнього власника і положення ч. 4 ст. 156 ЖК України на ці правовідносини не поширюються. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що права [PERSON] , як власника майна, підлягають захисту, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. За правилами ч. 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» , виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. З підстав ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивачеві за рахунок відповідача слід відшкодувати понесені ним судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved