Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~17 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] обєднаної територіальної громади Словянського району про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на право на земельну ділянку (пай), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 1996 року в с. Сергіївка Словянського району Донецької області померла рідна сестра бабусі позивача [PERSON] [PERSON], яка доводилася двоюрідною бабусею позивачу. [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Краматорське» в с. Сергіївка Словянського району та останнім членом колгоспного двору. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Краматорське» в с. Сергіївка Словянського району розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 20\~301 гривень, а також на одяг, предмети побуту та домашнього вжитку. При зверненні позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку із тим, що [PERSON] не є спадкоємцем згідно ст.ст. 529-532 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, спадщина ніким не прийнята в шестимісячний термін згідно ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР. Позивач зазначає, що в її двоюрідної бабусі [PERSON] спадкоємців першої черги за законом не було, вона була бездітна, її чоловік помер. Єдиним спадкоємцем другої черги за законом була рідна сестра [PERSON] бабуся позивача [PERSON], яка померла 20 березня 1993 року. Оскільки інших родичів у померлої немає, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за правом представлення після померлої бабусі, вона у відповідності з вимогами ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та користування належним померлій майном, однак через не підтвердження родинних звязків із двоюрідною бабусею, нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, тому просить позов задовольнити, оскільки вона позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачу для вирішення питання про прийняття спадщини після померлої [PERSON], тому просить суд встановити факт, що померла 05 листопада 1996 року [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON] є рідною сестрою бабусі позивача [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], [INFO], та є двоюрідною бабусею [PERSON]; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої 05 листопада 1996 року [PERSON], шляхом володіння належним їй майном, а саме предметами побуту та одягу, до спливу шестимісячного терміну з дня смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на право на земельну ділянку (пай), розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій 05 листопада 1996 року [PERSON], вартість якого на теперішній час становить 164\~429,38 гривень. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі Ордеру від 17 серпня 2018 року, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до судового засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу слухати без її участі (а.с.34). Представник відповідача [PERSON] обєднаної територіальної громади Словянського району про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, із позовними вимогами згоден у повному обсязі (а.с.33). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 257 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року (ст. 71 ЦК України в ред. 1963 року) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. [PERSON] померла 05 листопада 1996 року, з позовом до суду позивач звернулася лише у серпні 2018 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Через недоведеність родинних стосунків з померлою двоюрідною бабусею та необхідність їх судового підтвердження, позивач своєчасно не звернулася до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску нею строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред. 1963 року чи ЦК України в ред. 2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 14 п. 1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 05 травня 1997 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР). Підставою для задоволення свого позову [PERSON] у позовній заяві вказала фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, здійснений одразу після смерті [PERSON]. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно довідки № 6 від 26 квітня 2018 року, виданої Свято-Сергіївським жіночим монастирем, [PERSON] (що перебувала у шлюбі під прізвищем [PERSON]) [PERSON] народилась 22 липня 1907 року у с. Сергіївка Словянського району Донецької області. Запис про її народження було здійснено в храмі преподобного [PERSON] сповідника, єпископа Парийського, що був розташований на території с. Сергіївка Словянського району Донецької області, який у 1930 році було знищено (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АВ № 210051 від 17 лютого 1969 року, виданого районним ЗАГС Словянського району Донецької області, 09 березня 1914 року народилась [PERSON] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 785529 від 16 листопада 1959 року, виданого Сергіївським сільським ЗАГС м. Краматорська, 20 жовтня 1959 року народилась [PERSON] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-НО № 286308 від 16 серпня 1980 року, виданого Сергіївською сільською радою Словянського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] уклади шлюб 16 серпня 1980 року та після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Толмачова» (а.с.16). Згідно свідоцтва про смерть серії ІІ-НО № 035598 від 27 квітня 2018 року, виданого Словянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] територіального управління юстиції у Донецькій області, 24 грудня 1985 року помер батько позивача - [PERSON] (а.с.17). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартість якого становила 20\~301 гривню, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0062789 від 01 березня 1996 року, виданого на підставі рішення Словянської райдержадміністрації від 31 жовтня 1996 року (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІ-ФП № 410069 від 20 березня 1993 року, виданого Мирновською сільською радою Сімферопольського району Республіки Крим, 20 березня 1993 року померла бабуся позивача - [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 267889 від 07 квітня 1998 року, виданого Словянським районним ЗАГС Сергіївської сільської ради Донецької області, 05 листопада 1996 року померла [PERSON] (а.с.10). Як слідує з довідки від 15 червня 2018 року, виданої [PERSON] сільською радою Словянського району Донецької області, за адресою Словянський район, с. Сергіївка, вул. Підгорна, буд. 28 були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який доводився сином [PERSON]. Згідно погосподарських книг з 1986 року по 1996 рік в будинку, який знаходиться за адресою Словянський район, с. Сергіївка, вул. Підгорна, буд. 26 була зареєстрована та проживала [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], яка проживала в даному будинку з 1986 року по день смерті 05 листопада 1996 рік (а.с.14). Відповідно до довідки від 03 травня 2018 року, виданої Міськрайонним управлінням у Словянському районі та м. Словянську [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області, вартість земельної частки (паю) розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0062789 колишнього КСП «Краматорський» на території Сергіївської сільської ради Словянського району, виданого [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 164\~429,38 гривень (а.с.19). Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої словянського державної нотаріальної контори Донецької області від 31 січня 2018 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку із тим, що [PERSON] не є спадкоємцем згідно ст.ст. 529-532 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, спадщина ніким не прийнята в шестимісячний термін згідно ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР (а.с.21). [PERSON] територіального управління юстиції у Донецькій області від 25 квітня 2018 року позивачу було розяснено питання щодо спадкування за правом представлення (а.с.22-24). Судом встановлено, що позивач після смерті [PERSON] здійснила її поховання, забрала речі, що належали померлій, а саме постільні приналежності, посуд, одяг, що за змістом п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК України є свідченням прийняття позивачем спадщини померлої [PERSON]. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24 червня 1983 року, (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Згідно відповіді державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 02 жовтня 2018 року, після смерті [PERSON], померлої 05 листопада 1996 року, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась (а.с.37-38). Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті двоюрідної бабусі [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки за нормами ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлої двоюрідної бабусі.

Outcome: approved