overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, мотивуючи свій позов тим, що 14.09.2002 року між нею та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. 30.05.2006 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. По домовленості між ними дочка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. Між нею та відповідачем на сьогоднішній день не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Після розірвання шлюбу відповідач взагалі не приймає участі в утриманні дитини. Вважає, що на дитину потрібно стягувати аліменти в розмірі ? частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менша ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно повідомляє, що відповідач працює та має постійне джерело доходів. З метою розвитку своїх танцювальних здібностей їхня донька з 01.10.2009 року навчається в Полтавській міській школі мистецтв «Мала академія мистецтв» імені [PERSON] в контингенті учнів 6 класу хореографічного відділення, що підтверджується відповідною довідкою із вказаного закладу. За 6 років відвідування занять [PERSON] має досягнення у танцювальних конкурсах. Крім того, позивач в позові вказувала, що враховуючи відсутність спільної домовленості з відповідачем про розмір участі у додаткових витратах на дитину та з урахуванням того, що з 01.10.2009 року по 28.02.2015 року нею витрачено 3\~200 грн. на оплату навчання в Полтавській міській школі мистецтв «Мала академія мистецтв» імені [PERSON], та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. З 23 серпня 2008 року позивач перебуває в офіційному шлюбі з відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було зроблено актовий запис №159. Від спільного шлюбу у сторін є малолітній син - [PERSON], [INFO]. Але спільне життя у сторін не склалося. В січні 2015 року позивачка разом з сином, вимушено виїхала на інше тимчасове місце проживання, де проживає і до теперішнього часу. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач надає незначну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Дитина знаходиться на утриманні та вихованні позивача, але коштів для виховання малолітнього сина недостатньо. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та на підставі ст.ст. 180,182,183 ,191 СК України підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 23.08.2008 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають одну малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] Дитина проживає з позивачем, повністю перебуває на її утриманні. Відповідач надає незначну матеріальну допомогу, однак доходів позивача та зазначеної допомоги не вистачає на забезпечення дитини всім необхідним. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, матеріальне становище відповідача, фізично здоровий, інших утриманців не має, а також беручи до уваги те, що відповідач позов визнав повністю, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача про розірвання шлюбу. Вони зареєстрували шлюб 26 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 147, також зазначив, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння та сварками. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], дитина мешкає з позивачем. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] з'явилась в судове засідання, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 147, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.8 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.7) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння та сварки. Сторони до примирення не прийшли, з січня 2015 року мешкають окремо, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що після смерті 13 липня 2014 року матері [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на грошові вклади, які зберігаються в Ощадбанку на рахунку №015660 та № 15696. Згідно заповіту [PERSON] спадкоємцями належного їй майна є всі її діти, тобто він та відповідачі по справі. Встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини пропустив, оскільки вважав, що зберігаючи правовстановлюючі документи є власником спадкового майна. Просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснив, що строк подачі нотаріусу заяви для прийняття спадщини пропустив на чотири дні. Просить позов задовольнити. Відповідачі позов визнали, не заперечують проти надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, про що подали до суду відповідні заяви, де просять справу розглянути без їх участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судом установлено та стверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 6), що 13 липня 2014 року після смерті [PERSON], відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України, відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входять грошові вклади, які зберігаються в Ощадбанку на рахунку №015660 та № 15696 (а.с. 9). Своїм заповітом (а.с. 8) [PERSON] все своє майно заповіла в рівних частинах своїм дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер 22 жовтня 2014 року (свідоцтво про смерть (а.с. 7). В силу ст. 1223 ч. ч. 1, 3 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у згаданий строк після смерті [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 11). Згідно ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач строк подачі заяви пропустив на чотири дні, оскільки не знав законодавства і вважав, що шляхом збереження правовстановлюючих документів на спадкове майно, прийняв спадщину. Зважаючи на ці обставини суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і що йому слід визначити додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дніпрогаз» про визнання незаконним відключення квартири від газопостачання, зобов'язання підключити квартиру до газопостачання, визнання незаконним та скасування боргу, зобов'язання розрахувати оплату за газопостачання з урахуванням пільги, відшкодування моральної шкоди (а.с.а.с. 2, 3). 05 червня 2015 року судом було ухвалене рішення про задоволення позову у частині вимог про зобов'язання відповідача відносити газопостачання квартири позивача, відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Рішення було оскаржено відповідачем, і залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2015 року (а.с.а.с. 124 - 129, 160, 161). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.а.с. 190, 191). 06 липня 2017 року суд ухвалив рішення про відмову позивачеві у позові (а.с.а.с. 207, 207). 02 серпня 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат, пов'язаних з оскарженням рішення від 05.06.2015 року в апеляційному та касаційному порядку. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану заяву. Позивач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, оскаржуючи рішення від 05.06.2015 року в апеляційному та касаційному порядку, сплатив судовий збір загальною сумою 499,38 грн. (а.с.а.с. 140, 166). Між тим, суд при ухваленні рішення про відмову у позові не розпорядився судовими витратами відповідача у порядку статті 88 ЦПК. Таким чином, суд, ухвалюючи рішення, не виконав приписів приведеної норми, що вплинуло на повноту рішення та обумовило необхідність ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

17 квітня 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і вони в даний час проживають окремо. Як зазначає позивач в позові спільне життя сторін не склалося через відсутність поваги, різні характери, погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши сторони вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з відповідачем - [PERSON] перебуває в шлюбі, зареєстрованому 16 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 52, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2013 року (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 29.03.2013 року (а.с.5). Дитина на даний час проживає разом з позивачем і після розлучення залишиться також з нею, про що між сторонами було досягнуто згоди в судовому засіданні. Шлюб сторін виявився невдалим через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різні характери та погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Фактично сім'я сторін розпалася, шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, а отже сенсу підтримувати сімейні відносини - немає. Майновий спір між сторонами - відсутній. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню відповідно до ст. 112 СК України, так як подальше життя подружжя у шлюбі буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

17 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 17 вересня 2007 року, який було зареєстровано Кіндрашівською сільською радою Купянського району Харківської області, за актовим записом № 12. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Останнім часом між нею та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сімї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Майнового спору між ними немає. Позивачка в судове засідання не зявилася по заяві про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Петракова». Також просить розглядати справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. На його адресу судом направлялась судова повістка, яка повернута до суду з відміткою: «за зазначеною адресою не проживає». У відповідності до п.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 вересня 2007 року, який було зареєстровано Кіндрашівською сільською радою Купянського району Харківської області, за актовим записом № 12 (а.с. 3). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сімя фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, майновий спір відсутній, в звязку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а також інтересам, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

17 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 02.09.2006 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] З 2012 року сторони припинили спільне життя, у звязку з відсутністю взаєморозуміння по більшості питань, що стосуються сімейного життя та взаємовідносин подружжя, відносини мі ними погіршилися. Спільного господарства не ведуть. Донька мешкає з позивачкою. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити у повному обсязі, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Бруно». Була не проти винесення по справі заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився за невідомою суду причиною, про час слухання повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.09.2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, актовий запис № 1237, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 050782. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

17 квітня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 21 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 243, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, різними поглядами на життя. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 243, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.3). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дарницького районного управління юстиції у м.Києві (а.с.4) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, різними поглядами на поглядами на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved