Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

17 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання її втратившею право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року, зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 12 березня 2004 року за № 5009169. У вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина [PERSON] відповідачка по справі, шлюб з якою було розірвано рішенням Зарічного районного суду міста суми 18 грудня 2013 року. З листопада 2013 року, зібравши усі свої речі, відповідачка виїхала з Маріуполя до своїх родичів в місто Суми, де проживає за адресою: [INFO], де їй належить частина квартири на праві приватної власності. Повертатися до міста Маріуполя відповідачка не має наміру, проти зняття її з реєстрації не заперечує, однак приїжджати з цією метою до міста Маріуполя не бажає. Її особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі вона не здійснює. Просили позов задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, та надала пояснення аналогічні викладеним у позовні заяві. Просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи повідомлена двічі про день та час розгляду справи за адресою фактичного проживання, до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. У звязку з наведеним, суд розглядає справу у відсутності відповідачки на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам по справі [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 січня 1998 року Управлінням міського майна, зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 12 березня 2004 року (а.с. 3,4). З копії особистого рахунку, виданого 09 листопада 2016 року ПП «Ваш двір» вбачається, що в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими квартиронаймач [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], та невістка [PERSON] (а.с.6). На підставі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 18 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 7). З акту ЖСН «Жемчужний» від 14 листопада 2016 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка з 2013 року за даною адресою не проживає (а.с.5). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивачі проживають у [INFO], колишня дружина [PERSON] [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі біля 8 років, після розірвання відносин між нею та чоловіком, вона поїхала у місто Суми разом з сином до своїх батьків, особистих речей її у квартирі немає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є її співвласником, на користування цим жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому жилому приміщенні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником квартири або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прописали у належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] невістку та дружину, відповідно, яка не проживає в зазначеній квартирі понад рік, не використовує зазначене жиле приміщення за його призначенням, не сплачує комунальні платежі, а тому суд вважає, що вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилою площею у спірній квартирі. Аналізуючи вищевикладене суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившею право користування жилим приміщенням квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved