Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

18 липня 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до [PERSON] та [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з позовом про розірвання договору поруки. В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» зазначає, що підставою для розірвання договору поруки є істотна зміна обставин. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» та [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з вимогою визнати поруку припиненою. Ухвалою Бабушкінського райнного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» та [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою об'єднано у одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» до [PERSON] та [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання договору поруки. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив задовольнити первісний позов та відмовити у зустрічній позовній заяві. Представник позивача за зустрічним позовом надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові, вимоги якого підтримав та наполягав на їх задоволенні, проти вимог за первісним позовом заперечив. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив, раніше надав заперечення відповідно до якого просив відмовити позивачу ТОВ «ВП «Агросоюз» у задоволенні позову до [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення договору поруки. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 03 вересня 2010 року між позивачем за первісним позовом та Відкритим акціонерним товариством «Унікредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариством «Укрсоцбанк», укладено Кредитний договір № 126-СВ. З метою забезпечення виконання зобовязань позивача за первісним позовом 06 вересня 2010 року між позивачем за первісним позовом, [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладено Договір поруки №\~126-СВ/SUR-2, відповідно до якого [PERSON] як поручитель зобовязався перед [PERSON] акціонерним товариством «Укрсоцбанк» як кредитором відповідати за виконання позивачем за первісним позовом зобовязань за Кредитним договором. Судом також встановлено, що 18 вересня 2015 р. [PERSON] акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору від 03 вересня 2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №\~2911, укладеного між [PERSON] акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-Союз» було звернено стягнення та зареєстровано право власності на нерухоме майно, передане в іпотеку за Іпотечним договором. Позивач за первісним позовом в обґрунтування позовних вимог вказує, що оскільки його зобовязання за Кредитним договором було припинено шляхом виконання, то є підстави для розірвання Договору поруки у звязку з істотною зміною обставин. Відповідно до ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Позивач за первісним позовом у позовній заяві зазначає, що задоволення вимог [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за Кредитним договором за рахунок предмета іпотеки відповідно до Іпотечного договору та звернення [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з вимогами до [PERSON] є істотною зміною обставин, оскільки: у момент укладання Договору поруки сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; позивач за первісним позовом не міг усунути причини зміни обставин після їх виникнення; виконання [PERSON] умов Договору поруки порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача за первісним позовом того, на що він розраховував при укладенні договору; у Договорі поруки відсутні положення про те, що ризик зміни обставин несе позивач за первісним позовом. Суд, встановивши обставини справи та дослідивши докази, на які посилається позивач за первісним позовом, дійшов до висновку, що в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» слід відмовити. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач за первісним позовом не довів наявність чотирьох умов, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, з настанням яких цивільне законодавство повязує можливість розірвання договору за рішенням суду у звязку з істотною зміною обставин. У звязку з цим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» не підлягають задоволенню. В цей же час позивач за зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог зазначає, що укладенням Додаткової угоди від 09 грудня 2013 року № 11 до Кредитного договору № 126-СВ (надалі Нова редакція) збільшено його обсяг відповідальності за Договором поруки, шляхом збільшення процентної ставки, санкцій, комісій, збільшено підстави дострокової погашення кредиту. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що його обсяг відповідальності було збільшено за рахунок встановлення можливості збільшення відсоткової ставки за частки в доларах США та євро до 17\~% річних, а також встановленню додаткових відсоткових ставок за Гарантії в доларах США (17\~% річних) та Гарантії в євро (16 % річних). Відповідно до в п. 5.2. Нової редакції кредитного договору визначено наступну процентну ставку: Процентна ставка для часток в доларах США та Євро є змінюваною і складається з: маржі 12 (дванадцять) % річних та ставки LIBOR (відповідно до валюти Частки).При цьому максимальний розмір збільшення процентної ставки для частки в доларах США та Євро складає 17 (сімнадцять) % річних. За користування грошовими коштами в євро, що сплачені Банком за рахунок власних коштів бенефіціарам за Гарантіями, які надані за цим договором в євро, позичальник сплачує 17 (сімнадцять) % річнихвід суми, що сплачена банком за такими гарантіями та залишається невідшкодованою позичальником. За користування грошовими коштами в доларах США, що сплачені Банком за рахунок власних коштів бенефіціарам за Гарантіями, які надані за цим договором в доларах США, позичальник сплачує 16 (шістнадцять) % річних від суми, що сплачена Банком за такими гарантіями та залишається невідшкодованою позичальником. В той час як в договорі про внесення змін і доповнень до договору поруки №126-СВ/SUR-2, укладеного 09 грудня 2013 р., позивачем за зустрічним позовом було надано згоду про викладення п. 1.1 договору поруки в іншій редакції, відповідно до якої сторони встановили, що позивач за зустрічним позовом зобовязується сплатити платежі за кредитним договором, зокрема відсотки та встановили що відсоткова ставка для часток в доларах США та Євро складається з: маржі 12 (відсотків) річних та ставки LIBOR (відповідно до валюти частки). Іншої відсоткової ставки для часток в доларах США та євро в Договорі про внесення змін та в договорі поруки передбачено не було. Процентна ставка для часток в доларах США та євро відповідно до змін до договору поруки є фіксованою, в той час як у новій редакції кредитного договору передбачено, що процентна ставка може бути змінено в межах 17 (сімнадцяти) відсотків річних, тобто передбачено можливість збільшення такої ставки до 17(сімнадцяти) відсотків річних. Крім цього, збільшено санкції за недотримання умов щоквартального проведення грошових розрахунків через рахунки Банку, в наслідок чого відбулося збільшення відповідальності позивача за зустрічним позовом. У кредитному договорі у редакції до 09 грудня 2013 року в п. п.f п. 8.2 встановлено зобовязання Позичальника забезпечувати щоквартальне проведення через рахунки, відкриті в Банку, грошових розрахунків Боржника в сумі, пропорційній відношенню кредитного портфелю банку до загального кредитного портфелю Боржника, станом на перше число відповідного календарного місяця. Така ж норма передбачена в п. п. g п. 8.2. нової редакції кредитного договору та доповнена положенням, яке встановлює, що сума таких розрахунків має бути пропорційною, але не менш ніж 32 % . У попередній редакції кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо такий обсяг розрахунків через рахунки, що відкриті в Банку, не буде виконуватись, відсоткова ставка за кредитом буде більше на 2 % річних протягом відповідного періоду невиконання та/або на наступний відсотковий період. В той час, як у Новій редакції кредитного договору за невиконання такої умови передбачено штрафну санкцію у розмірі, що складає 25 % від суми різниці між обсягом розрахунків. На відміну від визначеної в попередній редакції кредитного договору санкції, яка є сталою, у новій редакції кредитного договору розмір санкції є умовним та таким, що залежить від обсягу розрахунків позичальника, тому розмір такої санкції може бути значно більшим, ніж розмір санкції, яка визначена у Попередній редакції кредитного договору. Так, враховуючи те, що відповідно до нової редакції кредитного договору санкція за недотримання умов щоквартального проведення розрахунків становить 25 % відсотків від щонайменше 32 % розрахунків позичальника, тобто щонайменше 8 % від розрахунків позичальника. В той час як за попередньою редакцією кредитного договору за таке порушення позичальник сплачує додатково до відсоткової ставки 2 % річних за період невиконання, тобто 0.5 % від суми кредиту за квартал. Оскільки відсоток від суми кредиту за попередньої редакцією кредитного договору у 16 разів менший, ніж відсоток від суми розрахунків за новою редакцією кредитного договору, то у випадку, якщо сума розрахунків які не були проведені позичальником буде більшою ніж 6.25 % від суми кредиту, то така санкція буде більшою за санкцію, як встановлена попередньою редакцією кредитного договору. Настання цього має високу ймовірність. Тому при такій зміні санкції за невиконання умов щоквартального проведення розрахунків ризики погіршення майнового становища позивача за зустрічним позовом значно зростають. Також збільшення обсягу відповідальності Позичальника відбулось за рахунок встановлення та збільшення комісій, що є за своєю суттю платою за користування кредитом. В п. 6.1-6.4 Нової редакції кредитного договору передбачено комісії за: Акредитивом, до яких входять: комісія за відкриття та обслуговування акредитива, яка складає 3 (три) % річних, але не менше 100.00 (сто) євро, що розраховується від суми зобовязань Банку за акредитивом. Комісія за відстрочений платіж за акредитивом, яка складає 3 (три) % річних, що розраховується від фактичної суми зобовязань банку за відстроченими платежами. Інші комісії за акредитивом, які сплачуються Позичальником відповідно до заяви про відкриття документарного акредитива та договору банківського рахунку. Надання та обслуговування гарантії, яка складає 3 (три) % річних, але не менше гривневого еквіваленту 100 (сто) євро, що розраховуються у валюті відповідної гарантії від суми фактичних зобовязань Банку за гарантією за фактичну кількість календарних днів з дати надання гарантії до дати закінчення закінчення терміну дії гарантії, або повної сплати за нею (в залежності від того, як подія відбудеться раніше ) на базі року, що складається з 360 календарних днів. Інші комісії за гарантіями, які сплачуються Позичальником відповідно до умов заяви про надання гарантії та договору банківського рахунку. В той час як в Попередній редакції кредитного договору вище перераховані комісії не були передбачені. Крім цього, було розширено змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту п. 8.2. Нової редакції кредитного договору передбачає, що якщо у будь-який момент протягом терміну дії договору відбувається суттєва негативна зміна у фінансовому стані будь-якого з Позичальників та/або групи Позичальників, Позичальник зобовязаний на письмову вимогу Банку згідно з умовами, встановленими Банком у такій вимозі, надати Банку в заставу/іпотеку майно (або надати банку інше визначене банком забезпечення), яке задовольнятиме Банк, протягом 10 робочих днів з дати такої вимоги (а для іпотеки протягом 30 робочих днів з дати такої вимоги) або, в разі неможливості з обєктивних причин надати Банку застав/іпотеку (або інше визначене Банком забезпечення), здійснити дострокове погашення кредиту і в такому випадку Кредит повинен бути достроково погашений позичальником протягом 30 робочих днів зі сплатою всіх належних до сплати процентів та інших платежів передбачених договором. Крім цього, п. п. (і) п. 10.1 Попередньої редакції кредитного договору визначено один із випадків невиконання, а саме втрата предмета застави, яка полягає у втраті можливості, із будь-якої причини, звернути стягнення на предмет застави за будь-яким із забезпечувальних документів, або такий предмет застави перестає існувати чи іншим чином стає недоступним для Банку із будь-якої причини; або будь-який Забезпечувальний документ чи будь-яке його положення відкликається, припиняється чи втрачає силу. В Новій редакції кредитного договору такий випадок був замінений на втрату забезпечення. Втрата застави за своїм змістом є вужчою ніж втрата забезпечення, оскільки застава є лише одним із видів забезпечення. Таким чином, така зміна до Кредитного договору збільшила обсяг випадків невиконання, які відповідно до п.п. (іі) п. 10.2 Кредитного договору є підставою для вимоги Банком дострокового погашення кредиту. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що додатковою угодою №\~11 до Кредитного договору № 126-СВ були внесені зміни, що призвели та можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. У п. 2.1. договору поруки передбачено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надає згоду на будь-які інші нові умови кредитного договору автоматично, з моменту їх внесення в кредитний договір та на збільшення обсягу відповідальності поручителя у звязку з такими змінами. Проте суд зазначає, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 5 червня 2013 року (N 6-43цс13). Таким чином, суд погоджується з доводами зустрічного позову, що [PERSON] жодним чином не надавав згоду на зміну зазначених вище умов договору, відповідно до яких було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 лютого 2013 N 6-172цс12, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. З висновків Верховного Суду України від 01.07.2014 року, що викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за І півріччя 2014 року вбачається, що закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Судом встановлено, що додатковою угодою до кредитного договору внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що не спростовано кредитором. Зокрема, даною додаткового угодою було збільшено процентну ставку, санкції, комісії, збільшено підстави дострокової погашення кредиту. Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання). Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (N 6-18цс11, N 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, резюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя). Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (N 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що порука припинилася з 09 грудня 2013 року, оскільки в додатковій Додаткову угоду № 11 до Кредитного договору № 126-СВ від 09 грудня 2013 ркоу, укладеній без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя.

Outcome: approved