Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

19.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 21.09.2015 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Проте спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та побут, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Зазначає, що з вересня 2020 року шлюбні відносини з відповідачем припинили, а тому просить про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказав, що підтримує позовні вимоги, відповідач зазначила, що визнає позов та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . На примирення сторони не згодні. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням того, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 21.08.2015 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального\~ управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 194 (а.с. 3). Сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.5,\~ 6). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористався таким правом та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. На підставі ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позиції сторін, суд вважає, що подальше збереження сім`ї є недоцільним, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінювала прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON] . Таким чином, у відповідності до ст. 113 СК України, відповідачу [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не ставиться питання про відшкодування судового збору то, судовий збір сплачений ним при зверненні до суду в сумі 908.00 грн., (а.с. 1), стягненню з відповідача на його користь, не підлягає. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved