Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

17 листопада 2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON], звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про примусовий обмін житлового приміщення мотивуючи свої вимоги наступними обставинами. З відповідачкою у справі [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу він домовився з [PERSON] про обмін жилими приміщеннями, а саме належними їм частками житлових приміщень по вул. Кронштадтській, б. 69, кв. 46, Червоногвардійського району м. Макіївка, Донецької області, та по вул. Тухачевського, б. 16, кв. 3 Червоногвардійського району, м. Макіївка, Донецької області. Кожен здійснив оцінку житла після розлучення, але відповідачка без будь-яких причин передумала. Ним було направлено відповідачці письмова пропозиція про обмін та договірна угода, які нею були отримані, але залишені без відповіді. Протягом усього часу після розлучення він пропонував відповідачці різні варіанти обміну, але жоден з них [PERSON] не влаштовував, окрім варіанту викладеному у договірній угоді, але який також у нотаріальному порядку зареєстрований не був, оскільки відповідачка не надала відповідь на письмові пропозиції. Тому він вважає, що наявні підстави для звернення до суду з цим позовом про примусовий обмін жилими приміщеннями. На підставі цього, посилаючись на ст. 80 Житлового кодексу України, просив суд припинити правовідносини на частку власності відповідачки за адресою вул. Кронштадтська, б. 69, кв. 46, Червоногвардійського району м. Макіївка, Донецької області у примусовому порядку з передачею права власності на цю частку позивачу. В свою чергу позивач передає відповідачці належну йому на праві власності частку жилого приміщення по вул. Тухачевського, б. 16, кв. 3 Червоногвардійського району, м. Макіївка, Донецької області. Згідно із\~ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції»\~розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам. Зокрема, для справ, підсудних Червоногвардійському районному суду міста Макіївки Донецької області, визначена підсудність Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області. За таких обставин позовна заява [PERSON] підлягає розгляду Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не зявились, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, письмові пояснення та також письмовий виступ у судових дебатах (т.2, а.с. 196-199). В зазначених документах позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, вважав їх такими, що повністю відповідають вимогам законодавства та підтверджені наданими доказами у справі. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, у тому числі публікаціями на сайті Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та шляхом публікації оголошення в офіційному виданні газеті «Урядовий курєр» (т.2, а.с. 195, 202-204). Відомостей про причини неявки вказані особи не повідомили, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, зважаючи на відсутність заперечень з боку позивача та його представника проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З огляду на це, на підставі\~ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого набули права власності на частки у жилих квартирах по вул. Кронштадтській, б. 69, кв. 46, Червоногвардійського району м. Макіївка, Донецької області, та по вул. Тухачевського, б. 16, кв. 3 Червоногвардійського району, м. Макіївка, Донецької області. Так, позивачу [PERSON] на праві власності належить: 1/2 (одна друга) частка квартири по вул. Тухачевського, б. 16, кв. 3 Червоногвардійського району, м. Макіївка, Донецької області на підставі рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області у цивільній справі №271/2461/13-ц від 26 грудня 2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про визначення частки у спільній власності» (т.1, а.с.128). Право власності позивача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом № 18197487 від 25.02.2014 року (т.1, а.с. 127). При цьому право власності на другу половину квартири по вул. Тухачевського, б. 16, кв. 3 Червоногвардійського району, м. Макіївка, згідно рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївки від 26.12.2013 року не визначено, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 2004 року, виданого Управлінням по обліку, розподілу та приватизації житла м. Макіївка Донецької області на підставі наказу управління від 20.10.2004 р. № 1853, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності сімї [PERSON]: чоловіку (позивачу) [PERSON], дружині (відповідачці) [PERSON] та їх дітям сину (третя особа) [PERSON] та дочці [PERSON], у рівних долях по 1/4 (одній четвертій) частки (т.1, а.с. 118-119). Вказане право власності було зареєстровано у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно згідно витягу № 5685451 від 03.12.2004 року (т.1, а.с. 120). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 27 вересня 2013 року, виданих державним нотаріусом Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі за номерами 2-479 та 2-480, 1/4 (одна четверта частка) у квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON], була розподілена між батьками спадкодавця [PERSON] та [PERSON] у рівних долях по 1/2 (одній другій) частці, або по 1/8 (одній восьмій) частці у цій квартирі (т.1, а.с. 121, 124). Право власності на визначені частки на підставі вказаних свідоцтв було зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за позивачем та відповідачкою, що підтверджується витягами № 10073382 від 27.09.2013 р. та №10074992 від 27.09.2013 р. відповідно (т.1, а.с. 123, 126). Таким чином, частки сторін у праві власності на квартиру [ADDRESS] становлять: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] по 3/8 (три восьмих) частки (1/4 + 1/8 = 3/8), третя особа [PERSON] 1/4 (одна четверта) частка. Позивачем [PERSON] на підтвердження намірів сторін здійснити обмін належними їм частками у вказаних квартирах надані Звіти в стислій формі про оцінку майна від 12.02.2014 року та 13.0212014 року (т.1, а.с. 10-35), а також копія договірної пропозиції та лист, направлені відповідачці [PERSON] з метою здійснення обміну (т.1, а.с.7-9). Відповіді на вказану пропозицію відповідачка не надала, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. У той же час, правова підстава для примусового обміну частками квартир, які перебувають у власності сторін, на яку посилається позивач, - а саме стаття 80 Житлового кодексу України, не може бути застосована до цих правовідносин. Так, відповідно до ст. 80 ЖК України, яка міститься у Главі 2 Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, примусовий обмін жилого приміщення в разі відсутності згоди між членами сімї передбачається відповідно виключно для таких квартир які належать до державного та громадського житлового фонду. Отже під час вирішення цієї справи слід керуватись положеннями Глави 26 Цивільного кодексу України «Право спільної власності», а саме ст.ст. 364-365 Кодексу, оскільки спірні квартири перебувають у спільній частковій власності сторін, що встановлено судом на підставі наданих позивачем правовстановлюючих документів, описаних вище. Так, стаття 364 ЦК України передбачає право співвласника на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (неподілні речі), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згоди. Позивачем [PERSON] вимога про виділ та передачу відповідачці [PERSON] належній йому на праві власності 1/2 (однієї другої) частки жилого приміщення по вул. Тухачевського, б. 16, кв. 3 Червоногвардійського району, м. Макіївка, Донецької області, не заявлялась, крім того суд позбавлений можливості зясувати думку відповідачки з цього приводу, а також її спроможність сплатити таку компенсацію. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Але, фактично ставлячи питання про передачу йому у власність належній відповідачці 3/8 частки квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] перелічені у частині 1 статті 365 ЦК України умови не виконані. Судом встановлено, що вказана квартири належить на праві спільної часткової власності трьом власникам позивачу [PERSON], відповідачці [PERSON] та третій особі [PERSON] Тобто позов про припинення права власності [PERSON] на її частку у цій квартирі повинен був заявлений усіма іншими співвласниками як позивачем [PERSON], так і [PERSON], який є третьою особою у справі і залучення якого до участі у справі у цій якості взагалі викликає заперечення з боку позивача. Доказів про наявність інших, перелічених у ч. 1 ст. 365 ЦК України, умов та підстав позивачем суду не надано. Крім того, ч. 2 ст. 365 ЦК України встановлює, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, що також позивачем [PERSON] не виконано. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з позивача [PERSON] слід стягнути на користь держави судових збір, сплата якого у розмірі, дійсному на час подачі ним позову становила 243,60 грн., позивачу була відстрочена до ухвалення рішення у справі згідно ухвали суду від 08 грудня 2014 року (т.1, а.с.44). На підставі Глави 2 Житлового кодексу України, ст.ст. 364, 365 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved