Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

18 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що на праві власності має житловий будинок № 42 по вул. В.Лободи ( до перейменування Червонофлотській) в смт.Березнегувате Миколаївської області. Відповідач у 2008 року зареєструвався у її будинку як наймач, але з липня цього ж року виїхав, та в смт.Березнегувате не проживає. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди для здійснення права власності на будинок, а саме розпорядження ним, позивачка просила суд визнати відповідача таким що втратив право користування належним їй будинком по вул. В.Лободи,42 в смт.Березнегувате Миколаївської області. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про право власності виданого 28.01.2005 року виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради, убачається що позивачка є власником житлового будинку № 42 по вул. Червонофлотській в смт.Березнегувате Миколаївської області (а.с.6). Право власності на який було зареєстровано Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 09.02.2005 року (а.с.7). За рішенням Березнегуватської селищної ради від 13 листопада 2015 року № 6 «Про перейменування площі, вулиць та провулків розташованих на території Березнегуватської селищної ради» вул. Червонофлотську було перейменовано на вул. [PERSON] (а.с.9). З довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області слідує, що у вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача, як наймача житлового будинку. Однак з акта обстеження місця проживання слідує що відповідач зареєстрований у [INFO], але за вказаною адресою не проживає ( а.с.8,10). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~закріплено принцип\~\~непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним\~\~йому майном, на\~\~власний розсуд\~\~ вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дає підстави вважати, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом предявлення вимоги про визнання особи такою,що втратила право користування житловим будинком. В силу норм ст.71 ЖК України відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком позивачки, оскільки він не проживає у ньому понад строки встановлені житловим законодавством, а саме більше дев'яти років, вибув на інше місце проживання, реєстрація його місця проживання у [INFO], створює позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном. На підставі викладеного вище, суд доходить висновку що позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved