Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

17.12.2013 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулось ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказав, що відповідно кредитного договору №DNH4KP41130087 від 09 липня 2006 року [PERSON] отримав споживчий кредит в розмірі 1909,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09.07.2007 року. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 04.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 20888 грн. 32 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 1463,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6723,99 грн., 11230,45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 970,87 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 20888 грн. 32 коп., та судові витрати - судовий збір 229,40грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. При цьому вказує, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредит фізичним особам «Рострочка», «Стандарт», термін позовної давності встановлювався 5 років, а відповідачем здійснювалося погашення кредиту 23.01.2009 року та 23.03.2009 року, які були зараховані на погашення пені. Відповідач [PERSON] не заперечуючи проти наявності у нього частково непогашеного кредиту, вважав що позивач пропустив установлений законом 3 річний строк звернення до суду. Крім того зазначав, що умов договору які б передбачали право на звернення до суду протягом 5 років він не підписував. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4KP41130087 09 липня 2006 року. [PERSON] отримав кредит в розмірі 1909 грн.70 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09.07.2007 року для придбання ТНС у розстрочку, що підтверджується заявою позичальника, в якій зазначено інформацію про придбаний товар (а.с.4). 17.12.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»(правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк» ) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.2). Умови Договору відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок боргу наданий ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.3). Відповідно до наданого розрахунку відповідачем останній раз на погашення кредиту сплачені кошти 23.03.2009 року, які були зараховані Банком на погашення пені, на погашення кредиту зарахування останній раз Банком проведено 09.06.2008 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 3 ст. 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Частиною 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Із наданого позивачем розрахунку боргу вбачається, що відповідачем останній раз на погашення кредиту сплачені кошти 23.03.2009 року, які були зараховані Банком на погашення пені. На погашення кредиту зарахування останній раз Банком проведено 09.06.2008 року У свою чергу ПАТ КБ «ПриватБанк»» звернувся до суду з даним позовом у грудні 2013 року після спливу більш ніж 4 років з моменту закінчення строку коли Банк дізнався про порушення свого права на стягнення неустойки , тобто з пропуском спеціальної позовної давності та більш ніж 5 років з моменту порушення свого права на отримання коштів на погашення заборгованості по кредиту та відсотків. Таким чином, із - за спливу річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, що за своєю правовою природою є безумовною, банк втратив право вимагати у відповідача сплату неустойки за неналежне виконання умов договору. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду заперечуючи проти позову послався на сплив позовної давності, що є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд зазначає, що згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (а.с.5-8), встановлена позовна давність по вимогам про стягненню кредиту, відсотків, винагороди, неустойки пені за Договором («Розстрочка») встановлена тривалістю 5 років. Однак як стверджував в ході судового розгляду відповідач [PERSON], вказані Умови йому при укладенні договору не надавалися, що об'єктивно підтверджується відсутністю підпису останнього на вказаному документі, що свідчить про відсутність домовленості між сторонами про вказані умови договору. Оскільки судом встановлено, що вимоги ПАТ КБ «Приват Банк», позивача по справі, заявлені після сплину строку позовної давності встановленого законом, про застосування якого заявив відповідач, тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідачів на його користь.

Outcome: dismissed