Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

17 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та встановлення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Із матір'ю дитини - [PERSON] вони розлучені. Після розлучення донька залишилась проживати разом із своєю матір'ю. На підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року позивач постійно сплачував аліменти на доньку як на картковий рахунок її матері, так і поштою на адрес її проживання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. 24 травня 2013 року відповідач вийшла заміж та змінила прізвище на «[PERSON]». У червні 2014 року позивач надав нотаріально посвідчений письмовий дозвіл на виїзд дитини до АР Крим РФ до дитячого табору «Артек» у супроводженні відповідача та бабусі дитини. Строк дії заяви був визначений до 1 вересня 2014 року, однак відповідачка із донькою своєчасно не повернулися до місця проживання.. Позивач не знав куди та яким чином відправляти гроші на утримання дитини на території Росії, оскільки дитину весь час перевозили з одного міста до іншого, де конкретно знаходиться донька він не знав, тому з листопада 2014 року аліменти не сплачував. Слов'янським міськрайонним судом Донецької області розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON], яка являється матір'ю відповідача та бабусею дитини, про позбавлення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO], однак рішенням суду від 01 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. На відміну від відповідача яка невідомо де проживає та чим займається, позивач постійно проживає у м. Слов'янську, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, сім'ю та упорядковане житло. На його вимогу у лютому 2016 року донька повернулася із Росії та стала проживає у його сім'ї. Вважає, що оскільки відповідачка не проживала разом із дитиною, ще коли донька проживала у невідомій йому родині, а з лютого 2016 року проживає у його сім'ї, то його слід звільнити від сплати заборгованості, яка утворилася по аліментах за період з 08 жовтня 2014 року по теперішній час, а також припинити стягнення по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, оскільки на сьогодні відповідачка не піклується про дитину, дитина з нею не проживає, натомість саме він утримує дитину. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року позовні вимоги [PERSON] в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилась у період до 08 жовтня 2014 року були залишені без розгляду. Ухвалою суду від 09 листопада 2016 року за заявою [PERSON] були залишені вимоги про визначення місця проживання дитини із ним без розгляду. 20 жовтня 2016 року [PERSON] вступила у справу, як особа, яка заявляє самостійні вимоги та звернулась із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] в якій просила визначити місце проживання її онуки [PERSON], [INFO], разом із нею. В обґрунтування позову зазначила, що на сьогодні онука проживає із нею, оскільки у батька вона не може дійти спільної мови із мачухою, а матір [PERSON] виїхала у Російську Федерацію, де у неї відсутні умови для того, щоб дитина проживала разом із нею. До того ж [PERSON] має певні проблеми із вживанням спиртних напоїв, перебуває на обліку у наркодиспансері. В судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати заборгованості по аліментах наполягав з підстав наведених у позові. Зокрема зазначив, що у період, коли його колишня дружина [PERSON] проживала у російській Федерації, то дочка проживала у її якихось родичів, отже фактично вона дитину не утримувала. Наведена обставина підтверджується копією розпорядження № 486-4р від 17 вересня 2015 року «Про встановлення попередньої опіки над неповнолітньою [PERSON], [INFO]»., з якого видно, що [PERSON] не утримує дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. В обґрунтування такої думки, зазначив, що дійсно мати дитини [PERSON] на сьогодні залишила постійне місце проживання, на території РФ у неї немає житла, вона офіційно не працевлаштована, згідно із розпорядженням № 486-4р від 17 вересня 2015 року від виховання дитини самоусунулася, її не утримує, отже на сьогодні дитина не може залишатися із матір'ю. Щодо проживання у його родині, то він визнає, що дійсно дочка певний час проживала у його родині, однак у дитини стався конфлікт із його другою дружиною. Визнав, що була ситуація, коли він навіть розстався із своєю другою дружини із-за дочки. Визнав, що він працює повний робочий день, у нього бувають командировки, коли його друга дружина та дочка залишаються разом у будинку, і дитина відчуває психологічний дискомфорт. Також повідомив суду, що він поважає волю своєї дочки, яка у судовому засіданні висловила бажання залишитися проживати із бабусею [PERSON], що і стало підставою залишення його позову без розгляду. В судовому засіданні малолітня [PERSON], у присутності представника органу опіки та піклування Шевченка М.В., інші родичі були із зала судового засідання видалені, у судовому засіданні від 16 вересня 2016 року пояснила, що дійсно був період коли вона проживала у своєї родички у м. Орел РФ, регулярно їздила у Москву, до мами та бабусі, які там працювали. Там їй дуже сподобалося, вона гарно вчилася, все було добре. Потім вона повернулася у м. Слов'янськ, тому що на цьому наполіг її батько, та стала проживати у його родині. Спочатку було також добре, але потім у них із мачухою почалися сварки. Вона її почала оскорбляти, звинувачувати в тому, що коли вона до них переїхала, то зіпсувала її життя та життя її батькові. Дійсно вона стала гірше вчитися, тому що вона у м. Слов'янську навчається у школі із досить навантаженою програмою, на відміну від тієї школи, де вона навчалася у м. Орел, тому,коли приїхала у м. Слов'янськ, то їй тяжко було наздогнати її однокласників. Також там оцінювання йшло по п'ятибальній системі, на відміну від 12-ї, яка наразі існує в України. Вона звичайно бажала б жити із матір'ю, однак розуміє, що сьогодні це неможливо. Визнає, що у її матері є проблеми із алкоголем. Вона розуміє, що на сьогодні її бабуся по матері [PERSON] також часто їздить на заробітку за кордон, а чоловік [PERSON], до якого вона ставиться як до рідного дідуся, і який ставиться до неї, як до рідної онуки, не є її родичем, отже вона не може з ними проживати. Разом з тим, у батька сталася тяжка психологічна атмосфера, у якій їй неможливо проживати, до того ж батько буває у командировках, внаслідок чого вона часто залишається із мачухою віч-на-віч. Отже на сьогодні, є лише бабуся по батьку [PERSON], у якій їй добре, з якою вони мають спільну мову, якій вона допомагає, і яка нею піклується, тому вважає, що саме з нею вона б бажала проживати. Зазначила, що вона з лютого 2016 року проживала у батька, потім у травні 2016 року приїхала мати, вона стала проживати із нею та бабусею, потім на канікулах проживала спочатку у свого дідуся -чоловіка бабусі по лінії матері, потім у бабусі по лінії батька, потім знову у батька. В судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] свій позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Будучи допитаною як свідок у судовому засіданні від 16 вересня 2016 року показала, що дійсно сталася така ситуація, що її син [PERSON] забрав дочку до себе на проживання, оскільки її невістка [PERSON] виїхала до РФ, та невідомо де вона там проживає, які у неї умови, крім того вони дізналися, що дитина проживала у якихось далеких родичів без матері. Сьогодні батько утримує дитину, займається її вихованням. Онука до неї часто приходить, а також залишається у неї ночувати, влітку проживала у неї. У неї з онукою добрі стосунки, вона її слухається, допомагає по господарству, не буває у них конфліктів. Зауважила, що будинок, у якому проживає її син із другою дружиною, вона віддала, щоб там проживали її діти, а тепер виявилося, що її рідній онуці там місця немає, отже не заперечує, щоб дитина проживала із нею, і вважає, що так буде найкраще для дитини. На сьогодні дитина проживає із нею. Відповідачка [PERSON] з'явилася у попереднє судове засідання, де заперечила проти його задоволення. Втім, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності. В письмових поясненнях вказала, що не заперечує проти припинення стягнення аліментів з позивача починаючи з лютого 2016 року. Щодо вимоги позивача в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, то необхідно відмовити. А також просила суд, при вирішенні вимоги щодо встановлення місця проживання дитини, врахувати всі свідомі обставини, ступінь духовної та емоційної близькості з дитиною кожного з батьків, інтереси дитини, а також бажання самої дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні від 07 вересня 2016 року повідомила, що дійсно її онука [PERSON] проживала разом із її донькою [PERSON], у зв'язку із проведенням АТО на території м. Слов'янська, вони зі згоди позивача виїхали до Криму, а потім виїхала до РФ, де вона та її дочка у Москві знайшли роботу. У зв'язку з тим, що там були певні складнощі із реєстрацією та оформленням документів, то дитина дійсно певний час проживала разом із нею у м. Орел, а також у їх родичів. В цей час її дочка працювала у Москві, у зв'язку і специфікою роботи, вона працювала у сім'ї, вона дійсно не могла проживати із дитиною, однак, коли у її дочки траплявся вільний час, вони проводили його разом. До того ж, оскільки саме [PERSON] працювала, саме вона утримувала дочку, повністю її одягала, обувала, давала кошти на харчування. Позивач в цей час аліменти не сплачував, при цьому достеменно знав де вони знаходяться, і як з ними зв'язатися. Дійсно нею подавався позов про позбавлення батьківських прав до суду, однак вона його подавала лише з метою отримання грошей на дитину, тому що певний період була ситуація, коли дочка підшукувала іншу роботу, а позивач аліменти на онуку не сплачував. На сьогодні дійсно ситуація так5а, що [PERSON] немає куди забрати дитину, оскільки вона має роботу, однак є певні проблеми із житлом. Вона особисто також позбавлена можливості взяти дитину до себе, тому що вона часто їздить на заробітки за кордон. Також зазначила, що дитина в травні проживала із матір'ю та у неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є дружиною [PERSON] Дійсно вона не бажала та не бажає, щоб [PERSON] проживала у їх сім'ї. Спочатку дівчинку всі шкодували, а потім з'ясувалося, що вона не бажає виконувати роботу по дому, слідкувати за собою, не має будь-якої мети у житті. До того ж на її особисту думку, дитина знаходиться під впливом матері та бабусі з боку матері, які спеціально настроюють дитину проти неї. Отже, коли її чоловік у від'їзді, то дитина повністю її ігнорує, внаслідок того, що її всі почали шкодувати, вона взагалі перестала виконувати будь-які обов'язки по дому, на такому елементарному рівні - як прибрати після себе, та дотримуватися особистої гігієни. Вважає, що саме коли дитина проживала із своєю матір'ю, вона стала рости як бур'ян при дорозі, а коли вже попала у їх сім'ю, то не могла звикнути до того, що від неї стали вимагати дотримуватися певних правил поведінки. Вона слухається лише її чоловіка, а він буває часто у командировках, отже тоді на дівчинку ніякого впливу немає. Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Шевченко М.В., який діє на підставі довіреності № 29/01-820 від 30 червня 2016 року (а.с. 32), у судовому засіданні повідомив, що дійсно спочатку органом опіки та піклування був зроблений висновок про залишення дитини із батьком, однак при розгляді справи у судовому засіданні, було з'ясовано, що дитина не може проживати у сім'ї батька, у зв'язку із напруженою психологічною обстановкою. Так у судовому засіданні достовірно встановлено, що у дитини та мачухи склалися непрості стосунки, фактично йдеться про конфлікт дитини та мачухи. За таких обставин, було скликано комісію, вислухані учасники справи, досліджені умови проживання [PERSON], та був зроблений новий висновок, саме якого притримується орган опіки та піклування, та саме який вважає за доцільне прийняти судові при вирішенні спору. Згідно із цим висновком, дитину слід залишити на проживання її бабусі [PERSON]. До такого висновку орган опіки та піклування прийшов після заслуховування всіх учасників судового розгляду, дослідження матеріальних та побутових умови [PERSON], її відносин із онукою. Вважає, що на сьогодні недоцільно визначати місце проживання дитини із жодним із батьків, і, оскільки [PERSON] виявила бажання взяти на проживання дитину до себе, то слід визначити місце проживання дитини із бабусею [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, думку дитини, свідків, думку щодо розв'язання позову представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а позовну заяву [PERSON] про встановлення місця проживання дитини слід задовольнити. Так у судовому засіданні було достовірно встановлено, що дійсно, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину, доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.8). 12 липня 2011 року їх шлюб було розірвано. 24 травня 2013 року відповідач вийшла заміж та змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно із виконавчим листом № 2-4397-2004, виданого на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2004 року позивач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON], на утримання не повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, щомісячно, до повноліття дитини (а.с. 9). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року, в задоволенні позову [PERSON], яка являється матір'ю відповідача та бабусею дитини, про позбавлення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO] - відмовлено (а.с. 11-13). Відповідно довідки Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 від 07 червня 2016 року за № 115, дитина - [PERSON], [INFO], дійсно навчається в 7-М класі зазначеної школи. (а.с. 14). Згідно із характеристикою Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 від 08 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], навчалася у даному закладі з 01 вересня 2009 року до шостого класу. У 2015-2016 навчальному році тимчасово навчалась у іншому навчальному закладі та повернулась до навчання до Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 з лютого 2016 року. Дитина проживає у повній родині з лютого 2016 року, але не з рідною матір'ю, тому що рідна матір, [PERSON], проживає за межами країни, постійного місця проживання не має. Батько дівчинки приділяє багато уваги її вихованню та навчанню, сумлінно відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу. Родина благонадійна та педагогічно компетентна. За час проживання з батьком дитина стала більш охайною, доглянутою, стала приділяти більше уваги навчанню та спілкуванню з однолітками. За час навчання у школі [PERSON] проявила себе ученицею з середніми здібностями, доброю поведінкою, має зацікавленість до підвищення власного навчального рівня. У класному колективі користується певним авторитетом, має друзів, до її думки дослуховуються однокласники. Бере участь в житті класу, громадські доручення виконує відповідально, працелюбна. Виявляє зацікавленість до музики, спілкування з учнями школи. Рівень самооцінки адекватний, але не завжди реально оцінює свої здібності, під час знижуючи їх. Піддається педагогічному впливу з боку вчителів та батьків, адекватно сприймає зауваження, своєчасно на них реагує (а.с. 15). Згідно із довідкою про доходи та характеристикою Приватного підприємства «АВТО-ПАРТНЕР» від 18 грудня 2015 року, позивач [PERSON], з 01 вересня 2014 року працює у в ПП «АВТО-ПАРТНЕР» на посаді водія транспортних засобів. Зарекомендував себе грамотним спеціалістом, роботу виконує в строк, порушень трудової дисципліни не було. Спиртні напої не вживає. Загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 січня 2016 року по травень 2016 року, за винятком утримань склала 9280 грн. 00 коп. (а.с. 6-7). Відповідно листа КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» № 2/117-16 від 22 липня 2016 року [PERSON], [INFO] на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікаря - нарколога не перебуває (а.с. 49). Відповідно листа КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» № 2/117-16 від 22 липня 2016 року [PERSON], [INFO] перебуває на диспансерному обліку у лікаря - нарколога з січня 2013 року (а.с.48). Відповідно листа КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов'янська» № 1373 від 29 липня 2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за наданням стаціонарної та амбулаторної допомоги не звертались. На обліку у лікаря-психіатра не перебувають (а.с. 52). Як видно із повідомлення ПП «Партнер», отриманого на запит суду, [PERSON] працює у ПП «Партнер» з 01 вересня 2014 року водієм автотранспортних засобів. Основний графік його роботи складає з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Субота та неділя - вихідні. Графік відряджень складає у 2015 році: січень - травень включно відряджень не має. Червень - 4 відрядження по 2 дні; липень - 4 відрядження по 2 дні; серпень - 4 відрядження по 2 дні; вересень - 4 відрядження по 2 дні;жовтень - 4 відрядження по 2 дні; листопад-грудень - відряджень не має. Графік відряджень у 2016 році складає: січень - 3 відрядження по 2 дні; лютий - 3 відрядження по 2 дні; квітень - червень відряджень не було. Липень - 4 відрядження по 2 дні в Слов'янському районі. Серпень - 4 відрядження по 2 дні в Слов'янському районі. За відсутності рейсів, виконує технічні роботи з ремонту автомобілів на СТО, що належить ПП «Партнер». Згідно із заявою [PERSON] до начальника служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, позивач заявив, що не заперечую проти того, щоб його донька [PERSON] проживала разом із його матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно із заявою малолітньої [PERSON] до начальника служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, вона бажає проживати разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки в неї склалися неприязні стосунки із її мачухою [PERSON]. Відповідно акту обстеження умов проживання складеного начальником та заступником начальника Служби у справах дітей Слов'янської міської ради [PERSON] та [PERSON], було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], за наслідками чого було встановлено, що умови проживання за вказаною адресою задовільні, в кімнатах є необхідні меблі та побутова техніка. У дитини є окрема кімната обладнана меблями для дитини відповідного віку. Відведене місце для виконання домашніх завдань. Стосунки , традиції сім'ї теплі та дружні. В родині присутні взаєморозуміння та повага. Згідно із громадською характеристикою комітету мікрорайону «Лиманы», [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею, зокрема, мешкає її онука [PERSON], [INFO]. Батько дівчинки [PERSON] проживає в іншій родині та ставить питання про влаштування доньки [PERSON] до інтернату. [PERSON], порядна людина, добра, чуйна, сусіди про неї відгукуються позитивно. Вона завжди прийде на допомогу тому хто потребує, вважають, що їй можна та необхідно довірити опіку. Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визначення місця проживання дитини, від 20 липня 2016 року № 29/01-1013, проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом із батьком, [PERSON],[INFO], необхідно для повноцінного розвитку та вирішення подальшої долі дитини (а.с. 17, 62-64). Згідно із висновком органу опіки та піклування № 29/01-2387 від 13 жовтня 2016 року, встановлено, що під час розгляду справи про визначення місця проживання у суді, дитина не бажає проживати із батьком, оскільки у неї конфлікт із мачухою. Ця обставина знайшла своє підтвердження у показаннях [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, при дослідженні умов проживання, характеристики бабусі [PERSON], її бажання, доцільно визначити місце проживання дитини [PERSON] із її бабусею [PERSON] Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. . Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Відповідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Суд приймає до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 12 Конвенції, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз зазначених вище норм законодавства України та змісту Конвенції про права дитини, дозволяє дійти висновку, що при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При вирішенні спору про місце проживання [PERSON], суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймає до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, її думку щодо вирішення спору, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування від № 29/01-2387 від 13 жовтня 2016 року, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батьків із дитиною. Суд приймає до уваги доводи представника органу опіки та піклування щодо неврахування висновку органу опіки та піклування від 20 липня 2016 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що проживання із матір'ю дитини на теперішній час неможливе, оскільки мати дитини за своїм постійним місцем проживання не мешкає, виїхала у Російську Федерацію, де не має постійного місця проживання, реєстрації, офіційно не працевлаштована. Суд також приходить до висновку, що проживання дитини із батьком на теперішній час також неможливе, оскільки батько проживає у другому шлюбі, і у дитини склалися конфліктні відносини із мачухою, і оскільки батько дитини часто буває у відрядженнях, то для дитини в такому випадку в сім'ї батька утворилася напружена психологічна атмосфера, в якій дитина відчуває себе некомфортно, що у її віці (підлітковий період) може негативно вплинути на її подальший розвиток, до того ж як видно із показань другої дружини батька дитини [PERSON], вона не має наміру якимось чином уладнати конфліктну ситуацію, як доросла людина з певним життєвим досвідом, а лише бажає, щоб дочка позивача у їх сім'ї не проживала та не бувала. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на теперішній час жоден із батьків не може створити дитині [PERSON] належних умов для виховання та розвитку, а тому на вимогу бабусі [PERSON], з врахуванням висновку органу опіки та піклування від 13 жовтня 2016 року, врахуванням думки самої дитини, вважає, що дитину слід передати її бабусі [PERSON] та визначити місце проживання дитини із нею. Вирішуючи позов в частині припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд приходить до такого висновку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач повинен за виконавчим листом сплачувати на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1/6 частини заробітку доходу. Позов в частини звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася за період до 08 жовтня 2014 року залишений судом без розгляду. Отже суд розглядає позов у межах звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 08 жовтня 2014 року по теперішній час, оскільки як достовірно встановлено у судовому засіданні, позивач, вважаючи, що дитина проживала із ним, була на його утриманні, а мати не проживала із дитиною, аліменти на утримання дитини не сплачував. Згідно із нормами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України Статтею 188 СК України, передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Приписами ст. 190 СК України, передбачено підстави припинення сплати аліментів, за якими, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Аналіз згаданих статей СК України, Конституції України, Міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано ВР України, дозволяє дійти до висновку, що обов'язок утримання дитини носить імперативний характер, і СК України передбачені лише дві підстави, коли батьків може бути звільнено від такого обов'язку, або такий обов'язок може бути припинений: Коли дохід дитини набагато перевищує дохід батьків Коли є підстави для укладення договору про передання у власність дитині нерухомого майна, та такий договір укладений, сплата аліментів може бути припинена. Інших підстав, для звільнення, або припинення сплати аліментів СК України не передбачено. За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи позивача в тій їх частині, що оскільки дитина не проживає із матір'ю, то в такому випадку, є всі підстави для звільнення його від сплати від аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], оскільки у судовому засіданні не встановлено наявність будь-якого доходу у дитини, а та обставина, що дитина на сьогодні не проживає із матір'ю, не є підставою, за яким законом передбачено припинення стягнення аліментів на утримання дитини. При цьому суд зазначає, що у даному випадку, аліменти є цільовим стягненням, отже, якщо позивач вважає, що мається нецільове витрачання аліментів, які він повинен сплачувати на дитину, то це не позбавляє його права звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Крім того, особа яка постійно проживає із дитиною, утримує її, може звернутися із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, то слід зазначити, що за нормами СК України, передбачено підстави, за якими боржника може бути звільнено від сплати заборгованості по аліментам. Так, за змістом ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так підставами звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач вказує на ту обставину, що дитина станом на з 08 жовтня 2014 року по лютий 2016 року не проживала із відповідачкою [PERSON], а з лютого 2016 року проживає із ним. За таких обставин, вважає, що оскільки відповідачка не проживала із дитиною та не утримувала її, що підтверджується розпорядженням № 486-4р від 17 вересня 2015 року, а також оскільки дитина проживала із ним з лютого 2016 року, у зв'язку з чим повністю перебувала на його утриманні, він вважає, що слід звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з 08 жовтня 2014 року по теперішній час. Аналізуючи доводи позивача, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено істотних обставин, за яких його могло бути звільнено від сплати заборгованості по аліментам. Так, доводи позивача щодо того, що оскільки [PERSON] не проживала та не піклувалася про дитину у період з 08 жовтня 2014 року по лютий 2016 року, а тому він повинен бути звільнений від сплати аліментів на її користь, на утримання дитини, суд не приймає до уваги, оскільки, у судовому засіданні та обставина, що відповідачка [PERSON] не виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні та спростована висновками рішення суду за яким у позові про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовлено, а також показаннями [PERSON] у судовому засіданні, яка ствердила, що мати її постійно утримувала, вона працювала, і у вільний час вони зустрічалися, показаннями свідка [PERSON], яка також ствердила, що коли дитина перебувала у РФ, саме [PERSON] її утримувала. Щодо представленого у судове засіданні розпорядження № 486-4р від 17 вересня 2015 року, то суд ставиться до нього критично, оскільки відомості, викладені у ньому не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані показаннями малолітньої [PERSON] та свідка [PERSON]. Крім того, суд зазначає, що та обставина, що мати дитини не утримувала дитину та не проживала із нею - не є істотною обставиною у сенсі ст. 197 СК України, яка б слугувала підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з 08 жовтня 2014 року по лютий 2016 року, адже за цей період часу позивач попри всі вказані доводи повинен був утримувати дитину, оскільки це його прямий обов'язок, визначений СК України. Щодо доводів позивача в тій їх частині, що дитина проживала постійно із ним у період з лютого 2016 року, то суд також не може прийняти такі доводи як істотні обставини звільнення від сплати аліментів, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, дитина у період з 16 лютого 2016 року постійно із батьком не проживала. На ці обставини вказують свідки [PERSON], [PERSON], дитина [PERSON], [PERSON], та цю обставину у судовому засіданні визнав і сам позивач. Так як видно із показань вказаних свідків, дитина певний період часу проживала із батьком, потім приїхала мати у травні 2016 року, і вона стала проживати із матір'ю, потім проживала у одної бабусі, потім у іншої, також проживала у дідуся, на теперішній час дитина проживає у бабусі [PERSON]. Аналіз показань згаданих свідків, у сукупності із тією обставиною, що суд прийшов до висновку про доцільність передання дитини бабусі [PERSON], не дають підстав достеменно стверджувати, що дитина проживала постійно разом із батьком. До того ж, на думку суду, така обставина, як постійне проживання разом із дитиною, сама по собі не є доказом утримання дитини, є лише припущенням з приводу того що дитина перебуває на утриманні особи, з якою проживає, а тому може бути розцінена судом як доказ утримання тільки у сукупності із іншими доказами по справі. Суд зазначає, що на пропозицію суду в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння його права та можливість проведення відповідних процесуальних дій щодо отримання доказів по справі, позивач наполягав на вирішенні справи за наявних у ній доказів, та зазначив, що та обставина, що дитина перебуває з 01 лютого 2016 року на його утриманні, підтверджується лише тим, що дитина з ним проживає, і він її утримує, а доказами звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період з 08 жовтня 2014 року є розпорядження, згідно із яким встановлено, що відповідачка [PERSON] із дитиною не проживала, її не утримувала. З огляду на такі обставини, позивачем не представлено жодного доказу, відносно того, що ним самостійно здійснювалися витрати на утримання дитини, не представлено розміру щомісячних витрат на дитину та доказів, які б ці обставини стверджували, а також що такі витрати щонайменш дорівнюють розміру заборгованості по аліментах, яка також суду не надана. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, та відповідних їм доказів, враховуючи, що аліменти на утримання дитини мають за своєю суттю цільове призначення, - утримання дитини, - судом не встановлено істотних обставин, за яких позивач може бути звільнений від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із викладеним, враховуючи, що у позові [PERSON] до [PERSON] відмовлено у повному обсязі, а позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задоволений, суд приходить до висновку, що з відповідачів у дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved