Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] вказував, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 25.07.2014 року. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивував тим, що у сім'ї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, втрачені один до одного почуття любові, взаєморозуміння, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Відповідачка чинить дії, що йдуть врозріз з поняттям сім'ї та інтересам сім'ї, не надає підтримки у тяжких життєвих обставинах, повністю усунулась від ведення домашнього господарства, створює йому (позивачу) перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж, у зв'язку з чим він (позивач) звернувся до суду з позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи за його відсутності у найкоротші строки. Наполягає на розірванні шлюбу з [PERSON], посилаючись на неможливе примирення та збереження шлюбу, який шкідливо впливає як на його права так і на права їх малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала суду заяву, в якій просить повести розгляд справи у її відсутності. Крім того надала письмові заперечення на позовну заяву [PERSON], в яких зазначає, що причини розірвання шлюбу, які зазначає позивач у своїй позовній заяві є неправдивими та вигаданими. Сімейні стосунки між нею та позивачем припинились наприкінці грудня 2016 року з вини саме [PERSON] Не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON] однак тільки з підстав зазначених нею у письмових запереченнях. Судові витрати просить покласти на позивача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2014 року. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Сторони з грудня 2016 року припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Незважаючи на різні погляди сторін щодо причин, які стали підставою для подання позову про розірвання шлюбу, наведені сторонами обставини свідчать, що їх сім'я розпалася, спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї є неможливим, а тому суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу буде суперечити моралі і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя, виховання дітей, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені [PERSON] та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved