Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

18 травня 2015 р. райдержадміністрація звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], 1999 року народження, батько якої помер. Відповідач веде аморальний спосіб життя. Власного житла та постійної роботи не має. Зловживає спиртними напоями, внаслідок чого дитину поміщено до Миколаївського центру соціально-психологічної реабілітації, де перебуває більше ніж рік. За вказаний період часу відповідач жодного разу не відвідала дитину та не поцікавилась її життям. З посиланням на ці обставини, статті 152, 155, 165 і 170 СК України просили відібрати у відповідача дитину без позбавлення батьківських прав і стягнути аліменти на її утримання в розмірі ? частки. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та неодноразово повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, але через представника позивача надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення, а справу просила розглядати за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача і покази свідка, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, [PERSON] (відповідач) і [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. У період подружнього життя у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. [INFO] помер батько дитини - [PERSON]. Судом з'ясовано, що з народження дитини до вказаного часу відповідач неналежно виховує дитину. Зловживає спиртними напоями, не працює і веде аморальний спосіб життя. Власного житла не має, а отже не створено умов для виховання, навчання і проживання дитини. Внаслідок цього реєстрація народження дитини відбулася відповідачкою лише у 2006 році. Дитина часто пропускала уроки в школі, схильна до протиправної поведінки. У результаті цих негативних дій відповідача 24 березня 2014 року [PERSON] поміщена до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради (далі - комунальний заклад), де вона перебуває по цей час. За вказаний період часу відповідач жодного разу не відвідала дитину в цьому закладі, не поцікавилась її життям та здоров'ям. Взагалі не приймає участі в її вихованні та матеріальному утриманні. Викладене підтверджується показами свідка [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та листом комунального закладу. Крім того, дитина відповідача [PERSON] надала Службі у справах дітей Новоодеської райдержадміністрації письмову заяву, в якій не заперечувала щодо притягнення її матері до відповідальності та відібрання її від неї рішенням суду. Вказавши, що мати жодного разу не відвідала її в комунальному закладі і не цікавиться її долею. Новоодеська райдержадміністрація Миколаївської області своїм висновком вважає за доцільне відібрання у відповідача дитини без позбавлення її батьківських прав відносно неї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, а саме, не забезпечує її виховання, харчування, медичного догляду, що негативно може вплинути на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Тривалий час, а саме більше року взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться її навчанням та долею. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності є в причинному зв'язку з винною, пасивною поведінкою відповідача [PERSON] і розцінюється судом як ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування нею своїми обов'язками, а тому суд вбачає правові підстави щодо відібрання у неї дитини без позбавлення її батьківських прав. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, не надає допомоги на її утримання. Позивач вимагає допомоги на утримання дитини від відповідача за рішенням суду у розмірі ? частки від всіх видів заробітку. Суд на підставі статей 181-183 СК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 18 травня 2015 року і на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць. З відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved