Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

19.05.2014 р. КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого відшкодування(а.с.2-3), мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідач з 08.09.2009 р. працює у позивача водієм тролейбусу. 02.08.2012 р. при виконанні трудових обов'язків відповідач здійснив наїзд на [PERSON], в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18.12.2013 р. з КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 10000 грн.. Зазначена сума була виплачена у повному обсязі. Посилаючись на ст.ст. 22, 1191 ЦК України, просили стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого відшкодування в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами(а.с.22). Суд вирішує справу у відсутність представника позивача. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково та пояснив, що згідно вимог ст. 132 КЗпП України він повинен нести відповідальність у розмірі свого середнього місячного заробітку. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 02.08.2012 р. отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості внаслідок ДТП, що сталося з вини відповідача, який працює водієм тролейбусу в КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Це підтверджується вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.01.2013 р., який в частині стягнення з КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь потерпілої матеріальних збитків та моральної шкоди було скасовано(а.с.5-10). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18.12.2013 р. з КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, зокрема, було на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в розмірі 10000 грн.(а.с.11-13). Вказана сума відповідно до платіжного доручення № 24665 від 22.04.2014 р. була перерахована в Деснянський відділ ДВС ЧМУЮ в рахунок виплати моральної шкоди на користь [PERSON](а.с.14). Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку; матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі організації, у випадку, коли шкода завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. з наступними змінами, зокрема, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП). Одночасне застосування положень ст. 1191 ЦК України та норм трудового законодавства в частині повної матеріальної відповідальності не суперечить змісту зазначених правових норм. Враховуючи вищевикладене з відповідача (заперечення якого не ґрунтуються на законі) на користь позивача необхідно стягнути виплачене останнім відшкодування в розмірі 10000 грн. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 243,60 грн.(а.с.1), які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved