Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

17 жовтня 2018 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 01 березня 1987 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. На даний час сторони припинили спільно вести господарство, оскільки за час перебування у шлюбі постійно виникали непорозуміння та сварки через різний погляд на життя та різні життєві цінності, пріоритети, цілі. Відновлювати шлюбні стосунки не бажають, в зв`язку із чим позивач прохає суд даний шлюб розірвати. Ухвалою 28 січня 2019 року задоволено клопотання [PERSON] щодо надання строку для примирення та зупинено провадження по справі на три місяці. Ухвалою 02 травня 2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов прохав задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні позов визнала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 01 березня 1987 року у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 4. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки за час, що наданий для примирення, сторони не примирились та припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вище викладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а сторони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивача слід надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] , сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 705 (сімсот п`ять) гривень, а також стягнути із [PERSON] на користь держави 63,40 (шістдесят три гривні сорок копійок) гривень судового збору.

Outcome: approved