Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

18 січня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком позивачем [PERSON] шляхом визнання [PERSON], 1979 р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] внаслідок відсутності його понад встановлені строки. Вимоги мотивує тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.2009 р. належить житловий будинок за адресою [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. За проханням [PERSON] він ([PERSON]) зареєстрував відповідача за вказаною адресою, так як відповідачу необхідно було мати реєстрацію за будь-якою адресою. Однак відповідач в належному позивачу житловому будинку не проживав взагалі. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом - житловим будинком по [ADDRESS], так як відповідач протягом тривалого часу без поважних причин не проживає у спірному будинку. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, справа розглядається в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.2009 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2017 р. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до довідки виконавчого комітету Бугруватської сільської ради № 18 від 04.01.2017 р. в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч.2 ст.405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини. Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім'ї власника житла - [PERSON], крім того, встановлено, що договір найму житлового приміщення відповідачем з власником житла не укладався. Також судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин у будинку по [ADDRESS] не проживає більше одного року. Дана обставина підтверджується довідкою Бугруватської сільської ради № 19 від 04.01.2017 р. відповідно до якої [PERSON] з 07.09.2008 р. зареєстрований в будинку [ADDRESS], але фактично за даною адресою на даний час не проживає і не проживав. Згідно ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин був відсутнім і не проживав у будинку [ADDRESS], він не є членом сім'ї власника спірного будинку - [PERSON], а тому втратив право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved