Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

17.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги, зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 25.06.2008 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року в розмірі по 300 гривень щомісячно на кожну дитину. Син [PERSON] хворіє та є інвалідом 1-ї групи. У 2013 році він поступив до Барського коледжу транспорту та будівництва Національного транспортного університету, де зараз навчається на другому курсі денного відділення з терміном навчання до 30.06.2017 року, що потребує додаткових витрат. Вона ніде не працює, здійснює догляд за сином-інвалідом, її сім'я немає ніяких доходів, крім пенсії сина, тому вона вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. На даний час її матеріальний стан змінився, вона не може сама забезпечити дітей. Відповідач є фізично здоровим та працездатним, має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, інших осіб на утриманні не має. Просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду від 26.08.2008 р. на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], збільшивши їх, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду від 26.08.2008 року на її користь на утримання дітей та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що відповідач на даний час сплачує щомісячно на її користь на утримання двох дітей по 300 грн. на кожну дитину, проте, цей розмір аліментів менший мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою, а саме: менший 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Так як її та відповідача старший син у 2010 році визнаний інвалідом через короткозорість високого ступеню, то вона не може працювати, доглядає за сином, який, до того ж, навчається. З цих підстав вона не може забезпечити дітям сприятливі умови для проживання, харчування, розвитку, належного медичного забезпечення, так як розмір аліментів, які сплачує відповідач, для цього не достатній. Всі ці обставини ставлять її сім'ю в скрутне матеріальне становище і є підставою для збільшення розміру аліментів. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати щомісячно таку суму аліментів, так як його заробіток не носить стабільного характеру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, просив його задовольнити. Суду пояснив, що згоден на збільшення розміру аліментів, які він сплачує на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду від 26.08.2008 року в твердій грошовій сумі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно. Має змогу сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно. Вирішуючи спір, суд встановив, що позивачка та відповідач перебували в шлюбі, який розірвано 25.06.2008 року. Також, судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). На утримання дітей з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року. Вказаним рішенням суду встановлено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с.13-14). За вказаним рішенням суду 26.08.2008 року видано виконавчий лист (а.с.15). Також, судом встановлено, що діти сторін проживають з позивачкою, знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідками виконкому Шаргородської міської ради від 25.11.2014 року (а.с.11-12). Відповідач заборгованості по аліментах не має, що стверджували сторони в судовому засіданні. Крім того, судом встановлено, що матеріальне становище стягувача аліментів та неповнолітньої дитини змінилося, оскільки 12.05.2010 року син сторін [PERSON] став інвалідом внаслідок короткозорості високого ступеню лівого ока, косоокості, у зв'язку із чим матір здійснює за ним догляд, що вбачається із медичного висновку за №44 від 12.05.2010 року (а.с.9). Також, судом встановлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] у 2013 році вступив до Барського коледжу транспорту та будівництва Національного транспортного університету і зараз навчається на ІІ курсі денного відділення за спеціальністю з кодом 5.05050204 до 30.06.2017 року (а.с.8). До того ж, судом встановлено, що відповідач не працює, стабільного заробітку не має, його дохід складають тимчасові заробітки, як фізична особа-підприємець [PERSON] не зареєстрований, інших осіб на утриманні не має, фізично здоровий та працездатний, що вбачається з показань відповідача в судовому засіданні. Аналіз доказів та пояснень в судовому засіданні сторін переконує суд, що розмір аліментів, які стягнуто з відповідача за рішеннями Шаргородського районного суду Вінницької області і які він реально сплачує на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в сумі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину, є меншим, ніж встановлено ч.2 ст.182 СК України, тоді як матеріальне становище позивачки, а також стан здоров'я дитини сторін - неповнолітнього сина [PERSON] - змінилися, а саме: погіршилися. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON], визначивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину, зазначаючи, що несе більшу частину витрат на утримання дітей, ніж відповідач, що ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони мають спільних дітей - неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], утримання яких є предметом даного спору і на утримання яких з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року; що [PERSON] аліменти на утримання дітей сплачує в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. на кожну дитину на місяць, у зв'язку із чим на позивачку [PERSON], з якою проживають діти, покладено більший обсяг обов'язків по утриманню дітей, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови. Зокрема, як встановлено судом, відповідачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною-інвалідом, а її сім'я утримується лише за рахунок пенсії, що призначена дитині-інваліду. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Оскільки позивачкою наведено обставини щодо зміни її матеріального стану, зокрема погіршення матеріального стану, погіршення здоров'я неповнолітньої дитини сторін - сина [PERSON] та враховуючи, що на час ухвалення рішення Шаргородського районного суду від 26.08.2008 року ці обставини не існували, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: approved