Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

18.05.2015 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 17.04.2013 р. відповідач взяв у позивача в борг 55\~200,00 (пятдесят пять тисяч двісті) доларів США строком на 2 (два) роки, тобто до 17.04.2015 р. про що відповідач надав позивачу розписку. Після сплину строку повернення боргу, відповідач не повернув вказану суму боргу, тому позивач змушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися.\~\~\~\~\~\~ 30.06.2015 р. позивач звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі. 30.06.2015 р. від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до копії розписки від 17.04.2013 р., [PERSON] (а. с. 6 - 7) взяв у [PERSON] (а. с. 5) в борг 55\~200,00 (пятдесят пять тисяч двісті) доларів США та зобов'язався повернути гроші до 17.04.2015 р. (а. с. 4). Згідно розписки від 17.04.2013 р., відповідач отримав обумовлену суму грошей та зобовязався її повернути у відповідні строки, але в порушення зазначених умов, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Таким чином суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з борговими зобов'язаннями і це підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному\~Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог\~ст. 1 ЦПК України\~являється завданням цивільного судочинства. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України,\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно до п. 3\~ст. 10 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до\~ст. 11 ЦПК України\~розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання договору позики та його умов, позивачем надана вищезазначена розписка позичальника [PERSON], яка посвідчує передання йому позикодавцем [PERSON] зазначеної грошової суми. Таким чином, у суду не виникає сумнівів щодо отримання відповідачем вищезазначеної суми грошових коштів. Положеннями\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно із ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання по поверненню позики не виконав та не здійснив повернення позики у встановлений договором строк, тобто до 17.04.2015 р., у зв'язку з чим допустив наявну заборгованість, що є підставою для стягнення з нього вказаної суми коштів на користь [PERSON] Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз'яснено, що оскільки згідно з ч. 1\~ст. 192 ЦПК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум, суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 02.07.2015 р. на день ухвалення рішення Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США дорівнюють 2 100,6373 грн. Отже, приймаючи до уваги офіційний курс долара США до української гривні на день ухвалення рішення, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики на загальну суму 1\~159\~551,79 (один мільйон сто пятдесят девять тисяч пятсот пятдесят одна) гривня 79 копійок (55 200х21,006373=1\~159\~551,79 грн.), що за курсом НБУ еквівалентно 55\~200,00 доларів США. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 452,64 (чотириста пятдесят дві) гривні 64 копійки.

Outcome: approved