Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

19 лютого 2018 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] Посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], на утримання якої з відповідача на її користь було стягнуто аліменти. Проте, у зв'язку великими витратами на лікування малолітньої дитини, визначений розмір аліментів є недостатнім. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання малолітньої доньки в розмірі 5 011 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Посилався на те, що з його заробітної плати утримуються аліменти на дітей за двома виконавчим листами, а саме на сина від першого та на доньку від другого шлюбу. Посилається також на те, що з його заробітної плати лише з вересня 2017 року по лютий 2018 року, в рахунок сплати аліментів було утримано на користь позивача - 8 396 грн. 83 коп. Крім того, відповідач зазначає, що перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки знаходився на амбулаторному лікуванні з 28.11.2017 р. по 05.12.2017 р. та з 05.12.2017 р. по 17.12.2017 р. на стаціонарному з діагнозом захворювання калькульозний холецистит, холедохолитиаз у стадії загострення середньої тяжкості, механічна жовтуха, що потребує хірургічного втручання, у зв'язку із нестачею коштів було виписано зі стаціонарного лікування без поліпшення. Також зазначає, що позивачем не надано доказів того, що у м. Миколаєві відсутні медичні заклади, які діагностують та лікують хворобу доньки, медична документація не відповідає вимогам закону, а фіскальні чеки, які долучені до матеріалів справи не пов'язані з лікуванням та діагностованою хворобою доньки, її хвороба згідно висновків не являється хронічним захворюванням, а пов'язана з фізіологічним розвитком дитини. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона вказує, що поїздка до м. Харкова для лікування дитини не являється її примхою, а лікування та діагностика дитини допоможуть з часом увійти у свою вікову категорію. Вислухавши пояснення, дослідивши надані докази, суд виходить з такого. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Відповідно до Довідки ЖКП ММР «Бриз» №430 від 08.02.2018 року неповнолітня [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] із матір'ю [PERSON]. Відповідно до наказу Э.NK-ПО-2017-16552348(16552347) від 13.12.2017 року виданого ПАТ КБ « Приватбанк» [PERSON] з 24.12.2017 року по 24.12.2018 року на 365 календарних днів перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6 років. Відповідно до Довідки № 12-6 від 06.12.2017року [PERSON], [INFO], з 24.12.2017 року потребує домашнього догляду. Відповідно до Виписки №112 виданої Міською дитячою поліклінікою № 3 м. Миколаєва вбачається, що [PERSON] в 2017 році призначалися рецепти щодо лікування із визначенням вартості медикаментів. Проте, дана виписка не відповідає формі, яка встановлена Наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2017р., та не може судом братись до уваги, оскільки вона не свідчить про те, що позивач дійсно придбавала призначені ліки за вказаною ціною. Згідно з Консультативними висновками спеціаліста від 14.03.2017 р., 04.06.2017 р., 11.09.2017 р. вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в ДУ «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України» у дитячого гінеколога з діагнозом передчасний статевий розвиток, лактозна непереносимість та потребує лікуванню згідно з рецепту. Наступний огляд в лікарні призначений на березень-квітень 2018 року. Також позивачем були долучені до матеріалів справи довідки про стан здоров'я дитини. 11 грудня 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 10.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття. За період з січня 2017 року по грудень 2017 року , згідно вимог позивача, нею було витрачено на лікування [PERSON], за призначенням лікарів педіатра та терапевта та отримання аналізів на лікування у гастроентеролога - 4 097,21 грн., квитки на проїзд до м. Харкова - 1 847 грн. 50 коп., аналізи та призначення лікування - 4 077,69 грн. Проте, дані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи квитанціями, згідно яких за період з січня 2017 року по грудень 2017 року нею було витрачено на лікування [PERSON], за призначенням лікарів педіатра та терапевта для отримання аналіз на лікування у гастроентеролога - 3 679 грн.,45 коп. квитки на проїзд до м. Харкова - 1 326 грн. 95 коп., аналізи та призначення лікування - 2 032 грн. Таким чином, позивачем за період з січня 2017 року по грудень 2017 року було понесено витрат на лікування доньки в розмірі 7 038 грн. 40 коп., отже, з урахуванням доведеної частини позову, ? частку витрат складає 3 519 грн. 20 коп. Також позивач долучено до матеріалів справи копії квитанцій, з яких не вбачається, що саме було придбано та на яку суму. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разові, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Відповідно до постанови пленуму судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-1296цс15 від 24 лютого 2016 року, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Суд не може погодитись із доводами відповідача стосовно необгрунтованого обрання медичного закладу для лікування доньки за межами Миколаєва, оскільки цей заклад було обрано за направленням та рекомендацією лікаря, з огляду на діагноз. Щодо незадовільного матеріального становища відповідача, необхідно зазначити, що позивач перебуває у відпустці по уходу за дитиною до досягнення нею 6 років , до 25.12.2018 року, через що не отримує іншої матеріальної допомоги, окрім аліментів, отже потребує додаткової допомоги на лікування доньки. Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги, що батьки несуть рівні обов'язки щодо утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, але підлягають стягненню в межах доведеної суми. Згідно ст. 141 ЦПК України витрати відбуваються за рахунок держави.

Outcome: partial