Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

17 жовтня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 квітня 2017 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], вона є власником житлового приміщення трикімнатної квартири [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON], з яким позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та [PERSON] Олександрович, який на час укладання договору купівлі продажу не був знятий з реєстрації. [PERSON] фактично з 2012 року у вказаній квартирі не проживає. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного житлового будинку, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі(а.с.12), підтримала заявлені позовні вимоги, наполягає на їхньому повному задоволенні. Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи (а.с.19); але відповідач в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю(а.с.15). Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі(а.с.13). Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось згідно зі\~ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі під № 1157, та посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 26 квітня 2017 року за № 1219464314133, [PERSON] придбала у власність квартиру,розташовану за адресою: [ADDRESS].(а.с.4, 5). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 25.10.2017 року адміністратором відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради [PERSON], у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 6). Крім того, наявність відомостей про реєстрацію у вказаній квартирі [PERSON] підтверджується інформацією, наданою 25 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с.21) Відповідач за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно (а.с.17). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 26 квітня 2017 року у позивачки виникло право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 26.04.2017 року, зареєстрованого в реєстрі під № 1157, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше чотирьох років відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved