Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.10.1995 року вона вступила до шлюбу з [PERSON] з яким проживали разом до 13 травня 1999 року, коли шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні і проживає разом з нею. Відповідач виплачував аліменти до досягнення дитиною повноліття. На даний момент навчається у ТМТ ЗНТУ. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на теперішній час у нього не має можливості сплачувати аліменти на час навчання повнолітньої доньки, оскільки він працює, але його заробіток невеликий, 1500 грн., на його утриманні перебуває неповнолітній син, [PERSON] та дружина, яка ніде не працює. У зв`язку з тяжким економічним становищем в країні та зростаючими цінами більша частина зарплати йде на сплату комунальних послуг. Сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі. Крім того, зазначив, що [PERSON] навчається за місцем проживання в Токмацькому механічному технікумі ЗНТУ, перебуває на повному державному утриманні та отримує стипендію, матеріальних витрат на оплату навчання, проживання та проїзд не має. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 27 від 13 травня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14 березня 2006 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На теперішній час [PERSON] навчається на IV курсі денного відділення Токмацького механічного технікуму ЗНТУ першого рівня акредитації, перебуває на повному державному утриманні та отримує стипендію, що підтверджується довідкою № 28 від 11 грудня 2014 року. [PERSON] , проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 07 грудня 2014 року та довідкою від 29 грудня 2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. За роз`ясненнями, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Проте ст. 199 СК України не містить прямого припису про стягнення аліментів. Неодмінною умовою для цього має бути потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі та спроможність особи, з якої стягуються аліменти, надавати таку допомогу. Судом з`ясовано, що відповідач з 28.09.2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Дружина відповідача не працює. Відповідач працює в ТОВ «УКРЛАН» оператором та отримує заробітну плату, яка після утримання податків, складає близько 1500 грн. На його утриманні перебуває неповнолітній син та дружина. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 27, ч.1 ст. 60 позивач не надала суду доказів на підтвердження обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги та обставин, які, відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України є підставою для виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дітей. Так, позивачем не зазначено та не надано суду доказів, які б підтверджували, що донька несе будь-які витрати, пов`язані з навчанням, потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, а також, що відповідач може надавати таку допомогу. Всупереч цього відповідачем надано копію свідоцтва про народження іншої дитини, яка знаходиться на його утриманні - [PERSON] , [INFO] . Також позивачем не обґрунтовано розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача. Законодавець не пов`язує виникнення обов`язку у батька утримувати повнолітню дитину з наявністю хронічної хвороби, яка наявна у повнолітньої доньки. З огляду на вказані обставини суд не бере до уваги довідку від 29 грудня 2014 року про наявність хронічного захворювання у [PERSON] . Суд також не бере до уваги довідку № 131/ос від 19 грудня 2014 року про те, що чоловік позивача, [PERSON] перебуває на військовій службі у Збройних Силах України на посаді офіцера відділення персоналу [INFO] , оскільки вона не стосується предмету доказування. Предметом доказування у вказаних правовідносинах є: наявність правовідносин між повнолітніми дітьми і відповідачем; непрацездатність повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням; потреба у матеріальній допомозі; рівень забезпеченості кожного з батьків і дітей, що претендують на отримання аліментів; наявність у батьків або дітей майна, що приносить постійний дохід; наявність у дітей інших осіб, які зобов`язані надавати їм утримання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи позицію Верховного Суду України викладену в ухвалі від 17 березня 2010 року у справі № 6-24335св08 де зазначено, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Тому виходячи зі встановлених дійсних обставин справи та вимог закону, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed