Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

19 листопада 2020 року до суду звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позову зазначили, що 12 березня 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №415386595, відповідно до умов якого відповідач взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконує. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №415386595. 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20190103, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло в обсязі та на умовах визначених договором права вимоги до позичальників у тому числі права грошової вимоги за кредитним договором №415386595. Позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №415386595 від 12.03.2018 року в розмірі 7999 грн. 90 коп., в тому числі: 5410 грн. - заборгованість за основним договором, 2589 грн. 90 коп. - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 03 грудня 2020 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з наявністю недоліків у її оформленні. 16 грудня 2012 року позивачем було надано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали судді від 03 грудня 2012 року. Ухвалою судді від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи до участі у справі, розгляд справи призначено провести за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» направити до суду копії усіх документів кредитної справи, відкритої стосовно відповідача, реєстраційні та статутні документи позивача, договір переуступки права вимоги (факторингу), документи, що посвідчують особи представників, довіреність. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідач [PERSON] не прибули повторно. Керівництво позивача та відповідач були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом достовірно встановлено, що 12 березня 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №415386595, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5410 грн. зі сплатою 605,90% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів (додаток 1 до кредитного договору). Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконує. 09 травня 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та [PERSON] була укладена додаткова угода про реструктуризацію заборгованості за договором №415386595 від 12 березня 2018 року, в якій сторони домовились про наступне: у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору за зверненням позичальника фінансова установа надала позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості у розмірі 11530 грн. 50 коп. на 28 днів. За умовами цієї додаткової угоди, загальна сума заборгованості вказана у пункті першому є фіксованою, а будь-які нарахування по договору призупиняються. Позичальник повинен був сплатити фінансовій установі суму заборгованості, указану у пункті першому додаткової угоди частками у розмірі не менше ніж 25% від її загальної суми за затвердженим графіком. Пунктом 5 додаткової угоди визначено, що при порушенні позичальником графіку сплата заборгованості, визначеної пунктом третім цієї угоди, дана угода втрачає чинність, а договір продовжує діяти без урахування її умов. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №415386595. 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20190103 та додаткову угоду №2 до договору факторингу №20190103, відповідно до умов яких ТОВ «Таліон плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло в обсязі та на умовах визначених договором права вимоги до позичальників, у тому числі права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №415386595, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 30 січня 2019 року. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №415386595 від 12 березня 2018 року постає, що заборгованість відповідача станом на 31 жовтня 2020 року за кредитом складає 7999 грн. 90 коп., в тому числі: 5410 грн. - заборгованість за основним боргом, 2589 грн. 90 коп. - заборгованість за відсотками. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Відповідно до п.1.2 зазначеного договору, який був підписаний відповідачем, договір діяв з моменту його підписання та становив 30 днів. Позивач не збільшував позовні вимоги. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг фінансової установи) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги частині кредитної заборгованості за договором, посилався на додатки, які згідно з п. 4.1 є невід`ємою частиною договору, зокрема, Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «МАНІВЕО швидка фінансова допомога», графік розрахунків та додаткова угода про реструктуризацію заборгованості. Суд бере до уваги, що договір був укладений сторонами в електронній формі, умови та правила фінансова компанія публікує на своєму офіційному сайті та публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Тобто, умови та правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг клієнтам. Спір щодо розмірів обчислення сум заборгованості між сторонами - відсутній. Отже сума заборгованості за договором про надання банківських послуг, яка була обчислена позивачем, не була спростована відповідачем. Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Крім того суд констатує, що відповідач не заявляла клопотання про призначення і проведення у даній справі відповідної судової економічної експертизи. Звідси суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеним зі стягненням з відповідача заявленої позивачем суми боргу в розмірі 7999 грн. 90 коп. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а також відсутність документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору, а тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Даний позов розглянуто в межах заявлених ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимог.

Outcome: approved