Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

19.02.2019 року представник позивача подав до суду позовну заяву в якій просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2012 року у розмірі 16 072 грн. 42 коп. і сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача, вказав, що 20.02.2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Оскільки відповідач умови кредитного договору не виконував за ним перед банком виникла сума заборгованості, яка станом на 13.01.2019 року становить в загальному розмірі 16 072 грн. 42 коп., яка складається з наступного: 5229 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 3 510 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6091 грн. 08 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 741 грн. 54 коп. - штраф (процентна складова). В добровільному порядку відповідач не погашає наявну заборгованість. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.02.2019 року позовна заява прийнята та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. Представник позивача Савіхіна А.М. , що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 15.03.2019 року, 02.04.2019 року, 24.04.2019 року, 20.05.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу, яка вказана в позовній заяві та підтверджено Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, які повернулися до суду без вручення з відміткою працівника поштового відділення - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», що підтверджується довідкою Укрпошти, форма 20. Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, відповідач повідомлявся в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, на підставі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ст. ст. 128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином. Відповідач з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, чи з відзивом на позов до суду не звертався. Заяв, клопотань та заперечень суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, таким чином відповідач уклав договір про надання банківських послуг, а саме, отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, отримавши в користування доступ до кредитних коштів, [PERSON] свої зобов`язання з погашення кредиту та відсотків за його використання належним чином не виконує. Вказані обставини встановлені судом на підставі наданої позивачем копії заяви, підписаної 20.02.2012 року [PERSON] , з якої вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку за тарифом обслуговування «Універсальна». Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором б/н від 20.02.2012 року підтверджується наданим позивачем розрахунком, з якого вбачається, що за період з 21.03.2017 року по 13.01.2019 року заборгованість [PERSON] становить в загальному розмірі 16 072 грн. 42 коп., яка складається з наступного: 5 229 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 3 510 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 091 грн. 08 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 741 грн. 54 коп. - штраф (процентна складова). В добровільному порядку відповідач не погашає наявну заборгованість. Відтак, встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами виник спір з правовідносин зобов`язального характеру, для вирішення якого підлягають застосуванню положення Книги П`ятої Цивільного Кодексу України, зокрема, Глави 48, 49, параграф 2 Глави 71 та умови кредитного договору, укладеного між сторонами. Аргументи позивача, викладені на обґрунтування наявності підстав для задоволення позову, підтверджуються наданим суду копіями заяви, підписаної 20.02. 2012 року [PERSON] , що свідчить про волевиявлення відповідача на отримання кредитного ліміту, та розрахунком заборгованості, який підтверджує, як отримання і використання відповідачем кредитних коштів, так і наявність заборгованості з погашення кредиту та відсотків за його використання. Право позивача на встановлення і зміну розміру кредитного ліміту визначено п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на що [PERSON] надав свою згоду при укладенні договору, зокрема на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відтак, суд приходить до висновку, що встановлені вище обставини свідчать про порушення [PERSON] , прав позивача на належне виконання боржником своїх зобов`язань. Для захисту порушеного права позивача суд застосовує наступні норми права. Частину 1 ст. 526 ЦК України, якою встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частину 1 ст. 546 ЦК України, якою встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - частина 1 ст. 610 ЦК України. За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено Договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 5 229 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 3 510 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 091 грн. 08 коп. - заборгованість за пенею. Поряд з цим, аргументи позивача, викладені на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 741 грн. 54 коп. є безпідставними з наступних причин. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З кредитного договору вбачається, що умовами даного договору передбачено два види цивільно-правової відповідальності на випадок неналежного виконання грошового зобов`язання - пеня та штраф. Положеннями статті 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відтак, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 741 грн. 54 коп. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у Постановах від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15) та від 11.10.2017 (справа №347/1910/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання нею зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає також стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 1772 грн. 51 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 546, 549, 610, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial