Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

18 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] та Полонської міської ради (далі - Рада), в позовній заяві вказала, що вона із відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу проживали з 1996 року до серпня 2006 року в [ADDRESS]. Зареєстрували між собою шлюб 06 серпня 2006 року. 10 січня 2015 року [PERSON] вигнав її з квартири. В жовтні 2015 року вона дізналася про рішення Ради №1287 від 25 жовтня 2006 року про передачу [PERSON] та [PERSON] у приватну власність вказану квартиру. Приватизацію вважає незаконною, були порушені її право на приватизацію, тому що на момент приватизації вона була членом сім»ї і також мала право на приватизацію цієї квартири. Просить поновити строк звернення до суду, скасувати рішення Ради та визнати недійсним свідоцтво [PERSON] та [PERSON] про право власності на квартиру. В суді позивачка [PERSON] доводи позовних вимог підтримує і пояснила, що на час приватизації вона не була зареєстрована в спірній квартирі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечують і пояснили, що [PERSON] знала про приватизацію квартири в 2006 та в 2008 році, тому що всі документи сім»ї, в тому числі паспорт [PERSON], лежали в одному місці з документами на приватизацію. Просять застосувати строк давності. Представник Ради [PERSON] з позовом не погоджується, тому що відповідно до закону [PERSON] не мала права на приватизацію квартири. Дослідивши обставини справи, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На час приватизації [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] вони були в ній зареєстровані, відповідач [PERSON] з позивачкою [PERSON] проживали в цій квартирі в шлюбі. [PERSON] на час приватизації квартири була зареєстрована в [ADDRESS] та була відповідальним квартиронаймачем цієї квартири. Дані обставини встановлені з пояснень сторін, показань свідків, документальних доказів - свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про право власності на квартиру та витягом про реєстрацію права власності на майно, рішенням Ради, паспортом позивачки [PERSON], довідкою ЖЕКу про наявність жилої площі, будинковою книгою на квартиру, довідкою про склад сім»ї наймачів, заявою на приватизацію, заявами [PERSON] та [PERSON] на переоформлення особового рахунку, рішенням Ради на переоформлення особового рахунку, рішенням Ради про дозвіл на приватизацію [PERSON] та його сім»ї. Про проживання [PERSON] в спірній квартирі після реєстрації шлюбу в суді також підтвердили допитані за клопотанням позивачки [PERSON] свідки [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482 (далі - Закон №2482) якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону №2482 передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ст..3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст..6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. За змістом вказаних норм постійним місцем проживання особи є місце, за яким зазначена особа зареєстрована у встановленому порядку. За встановлених обставин та правових норм на час здійснення приватизації [PERSON] та [PERSON] приватизації квартири ця квартира не була місцем постійного проживання [PERSON], тому вона не мала права на приватизацію цієї квартири, її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідачі не надали будь-яких достовірних та належних доказів про те, що [PERSON] дізналась про здійснену ними приватизацію квартири в 2006 чи 2008 роках і тому пропустила строк давності звернення до суду, тому суд не вбачає підстав для застосування строку давності. 11 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на проживання в приватизованій ними квартирі [ADDRESS], мотивуючи тим, що вона з в січня 2015 року без поважних причин в цій квартирі не проживає - тобто більше шести місяців, та з зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання. . В суді позивачі позов підтримують, [PERSON] позов не визнає, представник третьої особи до суду не прибув. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім»ї, інших осіб, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Відповідно до ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане ним житлове приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч.1, п.п.1 і 5 ч.3 і ч.4 ст.71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В суді встановлено, що [PERSON] добровільно покинула проживання в квартирі внаслідок сварки з її чоловіком [PERSON], а 18 листопада 2015 року звернулася з позовом за захистом свого права, вважаючи, що порушено її право на приватизацію цієї квартири. Звернення [PERSON] з позовом до суду за захистом своїх інтересів щодо права на квартиру перервало строк припинення нею користування квартирою. Термін з часу припинення користування квартирою і до часу звернення [PERSON] з позовом до суду становить менше року, тому позов, з огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, є не обґрунтованим, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed