Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

19.10.2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач є батьком дитини, [PERSON] , [INFO] . У шлюбі з відповідачем позивач не перебувала, спільно з ним не проживала. З грудня 2016 року відповідач не бачив дитину жодного разу, на зв`язок не виходив. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, не бере участі у матеріальному утриманні спільної дитини, тобто самоусунувся від обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню. Ухвалою суду від 18.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідач відзиву не надав. Ухвалою суду від 28.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.48). Орган опіки та піклування - Козельщинськаї районна державна адміністрація, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання представника не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю (а.с.15). Із довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №63 Кременчуцької міської ради Полтавської області вбачається, що малолітня дитина, [PERSON] , знаходиться у їхньому закладі з 01.09.2019 року. Відповідач за час перебування дитини у закладі жодного разу присутній не був (а.с.13). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`я [PERSON] проживає у будинку батьків, де є всі умови для проживання і виховання малолітньої дитини (а.с.14). Орган опіки і піклування - Козельщинської районної державної адміністрації надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.10). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно абзацу другого п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] тривалий час самоусунувся від обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею, тобто відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати найкращому забезпеченню прав дитини. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене вище, відповідно до ст.ст. 182, 183, 191 СК України, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, починаючи з 19.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Враховуючи те, що позивачка відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з виомгами про сплаті аліментів, суд відповідно до ст.141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., виходячи з розміру судового збору, встановленого законом станом на день подання позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved