Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

18 липня 2019 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] , який є її сином, фактично не проживає за вказаною адресою з 2002 року. Оскільки наявність зареєстрованої особи не дозволяє позивачці реалізувати майнові права на будинок, вона звертається до суду для вирішення вказаного питання. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та віднести судові витрати на її рахунок. Дала пояснення, що все життя прожила у вказаному вище будинку, а з 1996 року, після смерті своєї матері, стала його єдиною власницею на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У вказаному будинку також зареєстровані чоловік позивачки та її син, однак через сімейні непорозуміння з 2002 року син в цьому будинку не проживає і його місцезнаходження позивачці не відоме. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений за адресою місця реєстрації, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 січня 1996 року позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом набула у власність цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Судом також встановлено, що в належному позивачці будинку станом на 15 липня 2019 року зареєстрований відповідач [PERSON] , про що Куцурубською сільською радою ОТГ Миколаївської області складено відповідну довідку (а.с. 9). Крім того, 12 серпня 2019 року на адресу суду надійшла довідка, видана Куцурубською сільською радою 01 серпня 2019 року за №1475/04.03, з якої вбачається, що [PERSON] за вказаною вище адресою фактично не проживає (а.с. 16). З долучених до матеріалів справи доказів, а саме акту, складеного сусідами, слідує, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з 2002 року (а.с. 10). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право - право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обмежено перешкодами у вигляді права користування майном іншими особами, а також враховує, що особа, в інтересах якої встановлений сервітут, цим правом не користувалась з 2002 року. Судом встановлено, що при подачі позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривня 40 коп., що підтверджується квитанцією від 16 липня 2019 року (а.с.1). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, враховуючи клопотання позивачки, суд відносить судові витрати на її рахунок. На підставі зазначеного,

Outcome: approved