Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

18.05.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2021 року про передачу справи для розгляду за територіальною підсудністю надійшли матеріали цивільної справи № 213/1145/21, що передана головуючому судді Ханієвій Ф.М. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021 року, за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в якому позивач, з урахуванням позовної заяви, наданої після усунення недоліків в редакції від 12.07.2021 року та від 13.07.2021 року, відповідно, просить суд: - встановити факт сумісного проживання [PERSON] , [INFO] , з покійним чоловіком [PERSON] , [INFO] , по момент смерті, [INFO] , та факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 27.04.1968 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Її чоловік помер [INFO] . За життя вона отримувала від нього допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом для існування, тобто вона повністю перебувала на його утриманні. Так, її чоловік за життя отримував пенсію за віком у розмірі 6000,00 грн та пенсію за регрес у розмірі 6000,00 - 7000,00 грн, яка на момент смерті складала разом 12000,00 грн, розмір якої значно перевищував її пенсію у розмірі 3800,00 грн. Отже, його дохід був у тричі більший ніж її, тому їхня сім`я існувала виключно за кошти покійного чоловіка. Також, як зазначила позивач, вона існувала виключно за рахунок пенсії її чоловіка, яка була значно більше за її пенсію у розмірі 1600,00 грн. Пенсія померлого чоловіка була для неї постійним та основним джерелом для існування. Позивач повідомила, що вона, як вдова, звернулась до відповідача - Фонду соціального старування України - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Встановлення факту постійного проживання з померлим чоловіком та факту перебування на його утриманні необхідне їй для оформлення та призначення страхових виплат, у зв`язку з втратою годувальника. Тому позивач звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому засіданні 08.11.2021 року позивач зазначила, що вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просила суд встановити факти, що мають юридичне значення, бо їй необхідно оформити отримання страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника. Відповідач у встановлений судом строк, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву від 04.08.2021 року та уточнений відзив на позовну заяву від 30.09.2021 року. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач зазначив, що позовні вимоги стосуються права позивача на отримання страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». При цьому, посилаючись на положення ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідач зазначив, що для розгляду справи про страхові виплати до Фонду подаються, зокрема, довідки житлово-експлуатаційної організації, а за їх відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду. У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. При поданні до Фонду 17.02.2021 року копій документів, позивач не надала довідку про склад сім`ї померлого, в тому числі тих, хто перебував на його утриманні. Тому надані нею документи були повернуті відповідачем, а питання призначення їй страхових виплат не розглядалось. Також відповідач вважає, що позивач на момент виникнення права на отримання страхових виплат не була особою, яка одержувала не менше як п`ять років матеріальної допомоги від потерпілого, яка була для неї єдиним та основним джерелом для існування. При цьому [PERSON] є пенсіонеркою та отримувала пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом України. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на ті підстави, які відповідач зазначив у відзиві на позов та його уточненій редакції. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач не надала довідку від ЖЕКа про склад сім`ї померлого чоловіка, а довідка ОСББ не може бути доказом спільного проживання. При цьому, як повідомила представник відповідача, розмір страхових виплат, які отримував померлий чоловік позивача, був дійсно вище, ніж дохід позивача. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28.05.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 12.07.2021 року засобами електронного зв`язку та 13.07.2021 року поштою позивач усунула недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі. Ухвалою суду від 19.07.2021 року було прийнято до провадження та відкрито провадження в цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 30.09.2021 року було задоволено клопотання позивача про виклик свідків в цивільній справі та викликано в судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2021 року було задоволено клопотання позивача про виклик свідка в цивільній справі та викликано в судове засідання для допиту в якості свідка: [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2021 року із занесенням до протоколу судового засідання було прийнято відмову позивача від виклику та допиту свідків: [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання, призначене на 21.12.2021 року, з`явилась представник відповідача. Позивач у судове засідання 21.12.2021 року не з`явилась, проте 28.09.2021 року та 08.11.2021 року подавала письмові заяви про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши думку представника відповідача на підставі ст.ст. 128, 211, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності позивача. У судових засідання з розгляду справи по суті судом були заслухані пояснення представника відповідача по суті позовних вимог, допитана як свідок [PERSON] , досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухане заключне слово представника відповідача. 21.12.2021 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.04.1968 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, зроблено запис за № 89; після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] місце реєстрації: відділ ЗАГСу Терновського райвиконкому м. Кривого Рогу. Це підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 07.04.1992 року, серії [NUMBER] (мова оригіналу - російська мова) (а.с.8). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , у віці 75 років, про що 26.03.2020 року було складено відповідний актовий запис № 445; місце смерті: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, Україна. Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.03.2020 року (а.с.9). На підтвердження факту проживання разом з померлим чоловіком [PERSON] та реєстрації місця проживання з 07.12.2010 року за адресою: [ADDRESS] , позивач - [PERSON] надала суду: - копію витягу з паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] ; - оригінал довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Інгулець-14» за вх. № 57 від 16.02.2021 року, за відомостями з якої [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , постійно сумісно проживала та вела сумісне господарство разом з чоловіком [PERSON] , який був зареєстрований за вказаною адресою по день його смерті - [INFO] (а.с.6, 10). На підтвердження факту отримання доходів, які були нижчими за розмір доходу померлого [INFO] чоловіка позивача - [PERSON] , [INFO] , а також перебування на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та отримання останнім по день його смерті щомісячних страхових виплат як потерпілої особи з 07.02.2003 року по день смерті [INFO] , в матеріалах справи містяться: - копія довідки про доходи № 4081870022071035 [PERSON] , яка перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, пенсійна справа № 912470124475, за період з 01.09.2019 року по 31.03.2020 року та складає загалом 26793,40 грн: за вересень 2019 року - 3817,48 грн; за жовтень 2019 року - 3817,48 грн; листопад 2019 року - 3817,48 грн; грудень 2019 року - 3835,24 грн; січень 2020 року - 3835,24 грн; лютий 2020 року - 3835,24 грн; березень 2020 року - 3835,24 грн; - оригінал довідки Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 10.11.2021 року № 20.1-16/6313, за відомостями з якої [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку в Криворізькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в якості потерпілої особи з 07.02.2003 року по день смерті [INFO] та отримував щомісячні страхові виплати в Криворізькому відділенні управління; - оригінал довідки Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 10.12.2021 року № 07/430, за відомостями з якої потерпілий [PERSON] перебував на обліку з 07.02.2003 року та помер [INFO] , отримував страхові виплати у загальному розмірі 63843,44 грн за період з вересня 2019 року по березень 2020 року: за період вересень 2019 року - лютий 2020 року по 9307,50 грн за кожен місяць; за березень 7998,44 грн (а.с.11, 88, 95). 02.02.2021 року позивач звернулась до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідь на вказану заяву листом від 08.02.2021 року № 20-1-16/776 Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що у разі смерті потерпілого для розгляду питання про призначення страхових виплат по втраті годувальника надається перелік документів, передбачений ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 19.07.2018 року № 11, в тому числі, довідки про склад сім`ї померлого та тих, хто перебував на його утриманні або копія відповідного рішення суду. Натомість, як зазначив відповідач у вказаному листі, така довідка у позивача відсутня, робочим органам виконавчої дирекції Фонду законодавством України не надано повноважень встановлювати факт сімейних відносин та перебування на утриманні. Також позивача було повідомлено про те, що для розгляду питання призначення їй страхових виплат у разі смерті потерпілого необхідно надати довідку або рішення суду (а.с.12-13). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є донькою позивача - [PERSON] та померлого [INFO] батька - [PERSON] . Свідок показала, що її мати та дружина померлого [PERSON] дійсно перебувала на утриманні покійного чоловіка та постійно проживала з ним більше ніж 51 рік, тобто з моменту реєстрації шлюбу 27.04.1968 року та по день смерті батька [INFO] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу встановлення факту сумісного проживання [PERSON] , [INFO] , з покійним чоловіком [PERSON] , [INFO] , по момент смерті, [INFO] , та факту перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З приводу позовної вимоги про встановлення факту сумісного проживання [PERSON] , [INFO] , з покійним чоловіком [PERSON] , [INFO] , по момент смерті, [INFO] , суд зазначає таке. Згідно з положеннями ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя . Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року № 2058-ІІІ, домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи. Конституційний Суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року). Отже, законодавство України не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі № 686/8440/16-ц, провадження № 61-15699св19). Відповідно до частин 3 та 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 дійшов висновку про те, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України та встановлених у ході судового розгляду справи обставин справи, досліджених доказів, дає суду підстави для висновку про те, що позивач - [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з покійним чоловіком - [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживала з ним за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що довідка ОСББ не може бути належним доказом постійного проживання позивача разом з покійним чоловіком за вказаною адресою. Оскільки відомості, які зафіксовані у вказаній довідці також підтверджуються відомостями з паспорта громадянина України позивача та показами свідка. Крім того, суд бере до уваги положення ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, крізь призму обставин справи, а саме щодо позивача та її померлого чоловіка, беручи до уваги те, що в матеріалах справи наявний витяг з паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання позивача, довідка з місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та покази свідка, які оцінені судом у їх сукупності. Тим більше, суд враховує те, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що подружжя не проживали разом та постійно на момент смерті покійного чоловіка позивача. При цьому вказані обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які оцінені судом у їх сукупності. З приводу позовної вимоги про встановлення факту перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , суд зазначає таке. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 36, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці ». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. У разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.10.2020 року у справі № 210/343/19, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення даного спору. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналіз викладених вище норм та встановлених у ході судового розгляду справи обставин справи вказує те, що позивач - [PERSON] є непрацездатною дружиною свого померлого чоловіка, який був потерпілим, перебував на обліку у відповідача та отримував страхові виплати з 07.02.2003 року по день смерті [INFO] . При цьому позивач отримувала від померлого чоловіка допомогу та перебувала на його утриманні, оскільки розмір її пенсії був меншим за розмір страхових виплат, які отримував її померлий чоловік. Така допомога була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач отримує пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, оскільки сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував би їй прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення спору по суті щодо встановлення факту перебування на утриманні, в тому числі, з урахуванням викладених вище положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування позивача - [PERSON] на утриманні померлого чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та доведеність їх належними та допустимими доказами. Тому позов [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні підлягає задоволенню у повному обсязі. З приводу питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн - за подання позовної заяви.

Outcome: approved