Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

18 листопада 2019 року позивач Акціонерне товариство «Мегабанк» звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору №89-014-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 09.11.2017, позивач надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, в розмірі 11210,76 грн. на строк з 09.11.2017 по 06.11.2020 зі сплатою 15,00 відсотків річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Крім того, згідно з укладеним договором № 94-014-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС (міжнародної платіжної системи) з відкриттям кредитної лінії від 20.11.2017 [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим строком погашення заборгованості до 19.11.2020. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 01.08.2019 має заборгованість за кредитним договором №89-014-850-2-17-Г від 09.11.2017 у розмірі 15733,44 грн., а також за договором № 94-014-170-К від 20.11.2017 у розмірі 15914,06 грн., яку позивач АТ «Мегабанк» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1921,00 грн. 12 лютого 2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, мотивуючи його тим, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафів, оскільки право на застосування штрафу за кредитним договором №89-014-850-2-17-Г від 09.11.2017 виникло у позивача станом на 03.08.2018, а право на застосування штрафу за договором №94-014-170-К від 20.11.2017 виникло у позивача вже з 01.06.2018, із даним позовом позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, встановленої ч. 2 ст. 258 ЦК України. Крім того, відповідач, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що стягнення з фізичних осіб комісії за обслуговування кредиту або за вчинення банком будь-яких інших дій на власну користь є неправомірним, позикодавець не має права вимагати від позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, а відповідні положення кредитних договорів є нікчемними. Також зазначає, що «Правила обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин при вирішенні спору, оскільки не містять підпису відповідача і, з огляду на це, не можуть вважатися частинами кредитного договору. На підставі викладеного, просив суд застосувати пропущений строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 24 лютого 2020 року від представника позивача [PERSON] , до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що строк позовної давності заявлених АТ «Мегабанк» вимог не пропущений, оскільки кредитний договір діє до повного його виконання сторонами, а відповідач не звільняється від обов`язку сплати штрафів протягом дії договорів, отже перебіг строку позовної давності починається після закінчення кінцевого строку повернення отриманих кредитів. Також зазначає, що позиція відповідача щодо неправомірного нарахування та сплати комісійної винагороди не відповідає законодавству, яке було чинним на момент укладення кредитних договорів. Зазначає, що відповідач, посилаючись на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 не врахував, що даний нормативно-правовий акт втратив чинність 10.06.2017, а оскільки кредитний договір був укладений 09.11.2017, то в цьому випадку необхідно застосувати приписи Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою правління НБУ від 08.06.2017. Як вбачається зі змісту наведених правил, банк має право встановлювати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, передбачивши її сплату в таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Крім того вказує, що всі умови щодо надання кредиту, права та обов`язки сторін, повернення кредиту та нарахування процентів, інших платежів, відповідальність сторін передбачена кредитними договорами, які було укладено між сторонами. Позивач наголошує на тому, що підставою виникнення вимог до відповідача є саме порушення умов цих договорів, а не порушення Правил обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк», та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від представника позивача адвоката Дребот І.А., надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.11.2017 року між сторонами був укладений кредитний договір №89-014-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, в розмірі 11210,76 грн. на строк з 09.11.2017 до 06.11.2020 включно зі сплатою 15,00 відсотків річних за користування кредитом, комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5 відсотків від суми кредиту, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором (а.с.13-15). 09.11.2017 грошові кошти в розмірі 11210,76 грн. були видані позивачем відповідачу, що підтверджується заявою на видачу готівки № TR.1695358.1543.46 від 09.11.2017 (а.с.17). Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором. Згідно з п.п. 3.2.1, 3.2.3 кредитного договору, відповідач зобов`язаний повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16-00 годин 06.11.2020, своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. Згідно з п. 2.8 кредитного договору, за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5 % від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Відповідно до п.2.9 кредитного договору, розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 671,18 грн. та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Відповідно до п.4.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за договором не втрачають своєї чинності і діють протягом строку дії договору. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п.2.11 цього договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього договору (45% від суми кредиту). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором №89-014-850-2-17-Г від 09.11.2017 належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 01.08.2019 має заборгованість у розмірі 15733,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 9934,31 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.09.2018 по 31.07.2019 включно 9,25 грн., комісійна винагорода за період з червня 2018 по серпень 2018 включно 745,04 грн., штраф 5044,84 грн., що підтверджується виписками з рахунку [NUMBER] за період з 09.11.2017 по 31.07.2019, а також розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.08.2019 (а.с.18-33, 43). Також судом встановлено, що 20.11.2017 сторонами укладено договір №94-014-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (а.с.34-35). Згідно п. 1.1 вказаного договору, позивач відкриває відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] , в гривні, на підставі отриманої від клієнта Заяви-Анкети встановленого зразка, видає платіжну картку міжнародної платіжної системи, здійснює обслуговування картрахунку клієнта та надає кредитні кошти (встановлює ліміт кредитної лінії) в сумі та на умовах, визначених договором. Пунктом 2.2 договору між сторонами узгоджені наступні умови кредитування: загальний розмір ліміту кредитної лінії 10000,00 грн., пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах - 55 днів; процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період (до 55 днів) з дати першого зняття коштів (фіксована) - 0,01% річних; процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям, які здійснені у торгово-сервісних мережах (фіксована) - 40,00 % річних; процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям зняття готівки в термінальних пристроях - РОS-термінал, банкомат (фіксована) - 38,00 % річних; дата встановлення ліміту кредитної лінії - 20 листопада 2017 року; кінцевий строк, до якого має бути погашена заборгованість за кредитною лінією у повному обсязі (до 10-00 годин) - 19 листопада 2020 року. Відповідно до п. 5.2 договору за порушення строків сплати обов`язкового мінімального платежу (в т.ч. сплати не в повному обсязі) більше ніж на 90 календарних днів поспіль, відповідач зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 40 % від використаного ліміту. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач зобов`язання за договором №94-014-170-К від 20.11.2017 належним чином не виконує, заборгованість за кредитом та відсотки не сплачує, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 01.08.2019 складає 15914,06 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 10000,00 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за період з 01.03.2018 по 30.07.2019 включно 1908,06 грн., прострочена заборгованості за розрахунково-касове обслуговування - 6,00 грн., штраф 4000,00 грн., що підтверджується виписками з рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] за період з 20.11.2017 по 31.07.2019, а також розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.08.2019 (а.с. 44, 45-66). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо посилання відповідача на неправомірне нарахування комісії, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. З 10 червня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року, відповідно до ч.1 ст. 1 якого загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством України надано право банку отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке прямо передбачено ЗУ «Про споживче кредитування». Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленої у справі №467/555/19 від 26 грудня 2019 року. Невірним вважає суд і покликання відповідача на Правила надання банками України інформації споживачу про кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою НБУ від 10.05.2007 №168, оскільки зазначений підзаконний нормативно-правовий акт втратив свою чинність на підставі Постанови НБУ № 49 від 08 червня 2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредиту», тобто ще до виникнення спірних правовідносин. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Пунктом 2.8 кредитного договору №89-014-850-2-17-Г від 09.11.2017 встановлено розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в процентному відношенні від суми кредиту. У пункті 7.4. таблиці додатку № 1 до вказаного кредитного договору «Обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», позивач, на виконання вимог Закону, цілком правомірно зазначив плату за обслуговування кредитної заборгованості. У свою чергу, п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 № 49 та набули чинності 10.06.2017, також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил передбачає здійснення платежів позичальниками на користь банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно п. 5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 та 8 зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Враховуючи вищенаведені положення норм матеріального права, суд вважає, що позовні вимогі АТ «Мегабанк» про стягнення нарахованої та несплаченої комісії за кредитним договором №89-014-850-2-17-Г від 09.11.2017 у розмірі 745,04 грн. та про стягнення простроченої заборгованості за розрахунково-касове обслуговування за договором №94-014-170-К від 20.11.2017 у розмірі 6,00 грн. є такими, що ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення штрафів, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за кредитним договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повернення одержаного кредиту, перебіг строку позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повернення отриманого кредиту (стаття 261 ЦК України). Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2018 року (справа за № 477/841/16-ц) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 233/2056/17). Відповідно до умов кредитного договору №89-014-850-2-17-Г від 09.11.2017, договір діє до 06.11.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним, а кінцевий термін сплати одержаного кредиту у повному обсязі до 16-00 годин 06.11.2020. Згідно з умовами договору №94-014-170-К від 20.11.2017, договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним, а кінцевий строк погашення заборгованості за кредитною лінією у повному обсязі до 10-00 години 19.11.2020. Враховуючи викладене, оскільки визначений у договорах кінцевий строк повернення отриманих кредитів не настав, відповідач не звільняється від обов`язку сплати штрафів протягом дії договорів, отже строк позовної давності позивачем не пропущено. Також,\~суд звертає\~увагу,\~що посилання відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 є помилковим, оскільки хоч такий і випливає з аналогічних правовідносин, однак обставини справ є різними, оскільки у даній справі всі умови, правила та тарифи кредитування передбачені безпосередньо кредитними договорами, і до загальних Умов та Правил і Тарифів банку не відсилають. При вищевикладених обставинах, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає позовні вимоги АТ «Мегабанк» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 526, 527, 629, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved