Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

19.06.2019 представник позивача [PERSON] адвокат Тирпак А.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачки [PERSON] , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСББ «Крилова, 12», в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні позивачу внутрішньобудинковими мережами водопостачання (водопровідним стояком) та водовідведення господарсько-фекальних стоків (каналізаційним стояком), як її співвласнику шляхом надання позивачу доступу до внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення, що проходить на четвертому поверсі вбиральні, яке відноситься до належної відповідачці квартири [ADDRESS] для підключення до водопровідного та каналізаційного стояків нежитлового приміщення художньої майстерні [ADDRESS] у точках підключення, визначених згідно з технічних умов та робочого проекту від 13.03.2018, виготовлених КП «Водоканал міста Ужгород»; стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. В обґрунтування заявленого представник позивача вказує наступне. Позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 29,9 кв.м., яке позивачем придбано для використання в якості художньої майстерні. На момент придбання вказане приміщення не було приєднано до внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення. З метою підключення до мереж водопостачання (водопровідного стояку) і водовідведення (каналізаційного стояку) будинку [ADDRESS] свого нежитлового приміщення №13, що знаходиться у даному будинку на 5-му поверсі, позивач звернувся до КП «Водоканал міста Ужгорода» для отримання технічних умов, відповідно до останніх та згідно з робочим проектом точку підключення визначено під стелею четвертого поверху в існуючий водопровідний стояк. Вказана точка підключення знаходиться у приміщенні «вбиральні», що віднесена до квартири [ADDRESS] згаданого будинку і належить на праві приватної власності відповідачці. Вказує, що позивач неодноразово усно особисто по місцю проживання відповідачки та в телефонному режимі, а також шляхом надсилання листа-претензії, звертався до відповідачки з проханням надати доступ до приміщення вбиральні та до мереж водопостачання й водовідведення з метою приєднання до даних мереж, однак відповідачка прохання позивача залишила без відповіді та задоволення, відмовила позивачу у доступі до приміщення вбиральні та до внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення. Тож, з огляду на те, що безпідставна відмова позивачу у доступі до мереж водопостачання та водовідведення порушують права позивача на доступ до даних мереж й право позивача користуватися цими мережами, останній змушений звернутися до суду з розглядуваним позовом. 18.11.2020 представник відповідачки [PERSON] адвокат Січка В.В. подав письмову правову позицію, в якій вказав на складність у визначенні правового статусу допоміжних та нежитлового приміщень; зазначив, що при проектуванні, будівництві та здачі в експлуатацію будинку [ADDRESS] у належному позивачу нежитловому приміщенні не передбачалося наявність водопостачання та водовідведення; зауважив, що сторона позивача не надала суду докази, що підключення до мережі водопостачання та водовідведення можливе лише шляхом прокладання труб по стелі вбиральні, яка на праві власності належить відповідачці; стверджує, що позивач не надав доказів на підтвердження порушення його прав позивачкою. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. В судовому засіданні відповідачка та її представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідачки надав суду письмовий виступ, в якому він вказує, зокрема про невірно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки спірні правовідносини врегульовані ч. 1 ст. 401 ЦК України сервітут. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, що підлягають приватизації шляхом викупу від 29.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2655 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 29,9 кв.м. (а.с. 11-14) Належність нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 29,9 кв.м. позивачу стверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 15) З технічного паспорту від 26.03.2019 на нежитлове приміщення №13 видно, що таке розміщене в будинку квартирного типу і є приміщенням художньої майстерні на мансардному поверсі. (а.с. 39-45) За твердженням позивача вказане нежитлове приміщення придбане ним для використання під художню майстерню і на момент придбання такого воно не було приєднано до внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення. З метою підключення до мереж водопостачання (водопровідного стояку) і водовідведення (каналізаційного стояку) будинку [ADDRESS] свого нежитлового приміщення №13, що знаходиться у даному будинку на 5-му поверсі, позивач звернувся до КП «Водоканал міста Ужгорода» для отримання технічних умов, про що між ним та останнім укладено договір від 13.03.2018 №18. (а.с. 16) 13.03.2018 КП «Водоканал міста Ужгорода» надав позивачу технічні умови на водопостачання та відведення господарсько-фекальних стоків художньої майстерні-реконструкція власного нежитлового приміщення по [ADDRESS] (а.с. 17); робочий проект водопостачання та відведення господарсько-фекальних стоків художньої майстерні - реконструкція власного нежитлового приміщення [ADDRESS] , згідно з ТУ №21 від 13.03.2018. (а.с. 18-20) Зі змісту технічних умов та робочого проекту з`ясовано, що водопостачання передбачається від існуючої внутрішньобудинкової мережі господарського-питного водопроводу у житловому будинку [ADDRESS] , а відведення господарсько-фекальних стоків виконується посередництвом існуючої внутрішньобудинкової мережі у житловому будинку [ADDRESS] . Вказане можливе з дозволу ОСББ «Крилова 12» в особі [PERSON] . При цьому зазначено, що точка підключення можлива під стелею четвертого поверху в існуючий водопровідний та каналізаційний стояки. Листом від 06.03.2018 за №1/2018 голова правління ОСББ «Крилова, 12» [PERSON] надав дозвіл для підключення до внутрішньо будинкових мереж водопроводу та каналізації [PERSON] за адресою [ADDRESS] ) КП «Архітектурно-планувальне бюро» листом від 26.10.2018 за №628 повідомило представника позивача про те, що згідно з технічної характеристики на квартиру [ADDRESS] приміщення «вбиральні» є частиною квартири. Право власності на вказану квартиру станом на 31.12.2012 зареєстроване за відповідачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 22) Управління державного архітектурно-будівельного контролю листом від 01.11.2018 за №479/16-04 повідомило представника позивача про те, що вбиральня (поз. 6 згідно технічного паспорта №1636), яка окремо розташована, має вхід з боку коридору загального користування. Вказана позиція відноситься до квартири [ADDRESS] і знаходиться у користуванні з 1948 року, а потім у приватній власності з 2007 року. (а.с. 23) Згідно з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на з нерухоме майно від 02.04.2019 за №161889754 право власності на квартиру [ADDRESS] , до якої відноситься і вбиральня зареєстровано за відповідачкою. (а.с. 30-33). Належність квартири [ADDRESS] відповідачці та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] видно, що до такої квартири відноситься вбиральня (позиція 6), яка є відокремленою від квартири коридором загального користування (знаходиться навпроти такої). Під час виїзного судового засідання судом оглянуто вказане приміщення й виявлено, що таке використовується родиною відповідачки як вбиральня. Під час огляду встановлено, що труби, які позивач має намір під`єднати до мереж водопостачання (водопровідного стояку) та водовідведення (каналізаційного стояку) через вбиральню відповідачки, а саме під стелею вказаного приміщення, ніяким чином не обмежують доступ родині відповідачки до вбиральні та не створюють перешкоди у користуванні таким приміщенням. Твердження відповідачки про те, що труби водопостачання та водовідведення позивача будуть створювати перешкоди у користування майном судом не приймається до уваги, оскільки вказане об`єктивно не відповідає дійсності. Твердження відповідачки про те, що у випадку аварії каналізаційних та водопровідних труб можливе пошкодження вбиральні не приймається судом до уваги, оскільки є тільки голослівним припущенням, яке нічим не підтверджене та спростовується технічними умовами на водопостачання та відведення, наданими КП «Водоканал міста Ужгорода» та висновком №47/02-21 від 12.02.2021 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням надати доступ до приміщення вбиральні, належній їй на праві власності, зокрема до мереж водопостачання (водопровідного стояку) та водовідведення (каналізаційного стояку), які проходить через дане приміщення, з метою приєднання до таких мереж його художньої майстерні. Вказане підтверджується зокрема листом-претензією від 21.02.2019, яке позивачкою не отримано й повернуто представнику позивача за закінченням терміну зберігання (а.с. 24-27); повідомленням начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 16.04.2019, за яким зафіксовано звернення позивача до поліції з приводу конфліктної ситуації з відповідачкою щодо відмови останньої у доступі до приміщення для приєднання квартири позивача до водопостачання й водовідведення (а.с. 38). Крім того неодноразово в судовому засіданні позивач та його представник звертались до відповідачки з пропозицією вирішити питання підключення до мереж водопостачання та водовідведення мирним шляхом. Сторонами розглядались варіанти укладення мирової угоди. З висновку №47/02-21 від 12.02.2021 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження нежитлового приміщення [ADDRESS] з`ясовано, що водопостачання та водовідведення художньої майстерні передбачає фактично єдиний технічно можливий варіант точки підключення до існуючої внутрішньобудинкових мережі господарсько-питного водопроводу та каналізації у житловому будинку [ADDRESS] . Окрім цього у вказаному висновку зазначено, що в художній майстерні (на мансардному поверсі) не передбачені трубопроводи (стояки) внутрішньобудинкової системи водопроводу та каналізації, а найближча можлива точка підключення знаходить у вбиральні на четвертому поверсі, яка відноситься до квартири [ADDRESS] , тобто розташована поверхом нижче, безпосередньо під нежитловим приміщенням [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що: нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно зі ст. 4 вказаного Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 6 вказаного Закону регламентовано право співвласників вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником нежитлового приміщення №13 на мансардному поверсі (п`ятий поверх) житлового будинку [ADDRESS] , а відповідачка квартири [ADDRESS] , розташованої на четвертому поверсі вказаного будинку, а також вбиральні, яка відокремлена від квартири відповідачки й має окремий вхід з коридору. Саме у приміщенні вбиральні знаходиться внутрішньобудинкова мережа водопостачання та водовідведення, доступ до якої необхідний позивачу у зв`язку з проведенням реконструкції належного йому нежитлового приміщення в художню майстерню. При цьому нежитлове приміщення, розміщене на мансардному поверсі, не обладнане відповідними стояками внутрішньобудинкової системи водопроводу та каналізації. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII від 09.11.2017) внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Згідно з п. 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів). Згідно з п. 4.1 Правил для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови за встановленою формою, які мають містити графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них об`єкта будівництва. Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску. За п. 3 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №\~690 від 05.07.2019, приєднання житлових та нежитлових будівель до мережі централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюється згідно з технічними умовами на підключення споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до технічних умов та робочого проекту, виготовленого КП «Водоканал м. Ужгорода» на замовлення позивача, водопостачання та водовідведення з художньої майстерні реконструкція нежитлового приміщення [ADDRESS] передбачається від існуючої внутрішньобудинкової мережі будинку. При цьому на робочому проекті схематично зображено, що трубопровід для виходів з умивальника та унітазу з вбиральні художньої майстерні повинен проходити під стелею четвертого поверху й входити у відповідні каналізаційний та водопостачальний стояк. Більш того згідно з вищеописаним висновком саме така схема (прим. через вбиральню відповідачки) є єдино технічно можливим варіантом підключення нежитлового приміщення до внутрішньобудинкової мережі водопостачання та водовідведення. Також у вказаних технічних умовах зазначено, що водопостачання та водовідведення художньої майстерні можливе з дозволу ОСББ «Крилова 12» в особі [PERSON] , який було надано позивачу останнім. З огляду на те, що єдино технічно можливим варіантом підключення художньої майстерні позивача до мережі водопостачання та водовідведення у вказаному будинку є проведення трубопроводу та «врізка» у стояки по стелі вбиральні, належній позивачці, суд вважає заперечення відповідачки щодо вказаного - обмеженням позивача у користуванні будинкової мережі водопостачання та водовідведення, що є порушенням права позивача як співвласника на забезпечення його потреб у конкретній комунальній послузі. Щодо способу захисту. У письмовій правовій позиції від 18.11.2020 представник відповідачки зазначив, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки останній не довів, що відповідачкою порушені його права чи інтереси. При цьому у своїй промові представник відповідачки вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В розглядуваному випадку наявна конкуренція між правом позивача як співвласника внутрішньобудинкової мережі водопостачання та водовідведення й правом відповідачки як власника приміщення (вбиральні), через яке проходить вказана мережа. Так, в ході розгляду справи судом з`ясовано, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у доступі до внутрішньобудинкової мережі водопостачання та водовідведення, яке є спільним майном власників як житлових, так і нежитлових приміщень будинку, використовуючи при цьому своє положення як власника вбиральні, у якій проходять відповідні стояки. Така поведінка відповідачки суперечить положенням ч. 5 ст. 319 ЦК України, за якою власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.; а також ч. 3 ст. 13 ЦК України, за якою не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. При цьому суд зауважує, що право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд не є абсолютним, обмеження такого допускається. Так, за правилами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Вказана позиція викладена у постанові ВС КЦС від 28.03.2018 у справі № 757/44693/15-ц. ВП ВС у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 495/2176/17 (провадження № 11-245апп18) вказано, що у разі виникнення спору з вимогою усунути обмеження у здійсненні права користування та розпорядження майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на вищевикладене, суд вважає обґрунтованим обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як співвласника внутрішньобудинкової мережі водопостачання та водовідведення, і вважає необхідним зобов`язати відповідачку усунути вчинювані нею позивачу перешкоди у доступі до таких мереж, що проходять у вбиральні відповідачки, шляхом надання позивачу доступу до каналізаційного та водопостачального стояків для приєднання художньої майстерні у точках підключення, визначених вищевказаними технічними умовами та робочим проектом. На думку суду, яка ґрунтується на особистому огляді під час виїзного судового засідання та на досліджених в судовому засіданні доказах, здійснити під`єднання до мереж водопостачання та водовідведення нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , що належить позивачу, в інший спосіб, аніж через вбиральню відповідачки неможливо. Відповідно іншими способами неможливо врегулювати наявний між сторонами спір: сторони не дійшли згоди в розглядуваному питанні ні шляхом досудового врегулювання такого, ні шляхом мирного врегулювання під час судового розгляду. Щодо судових витрат. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин першої - шостої\~статті 137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові ВП ВС від 27 червня 2018 року\~\~ у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення\~\~ з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі\~\~ № 379/1418/18\~\~вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови\~\~ у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Зазначені вимоги стороною позивача дотримані, суд вважає розмір витрат на правничу допомогу адвоката обґрунтованим та підставним. Відтак вважає за необхідне стягнути такі, разом з судовим збором, з відповідачки на користь позивача. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved