Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

17 березня 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , а саме: з 400,00 грн. щомісячно, на аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.10.2011 року відповідач [PERSON] зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак позивач вважає, що станом на час звернення до суду такий розмір аліментів не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зазначена сума є значно меншою за мінімально встановлений законом розмір аліментів. Ухвалою суду від 06.04.2020 було відкрито провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням суду від 14.08.2020 року вказаний позов було задоволено повністю. Ухвалою суду від 18.11.2020 року, постановленою за заявою відповідача, заочне рішення у справі було скасоване, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку спрощеного провадження. Підставою скасування стало встановлення факту того, що через неправильність наданих судом відомостей про місце проживання та реєстрації відповідача він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а також того, що у сімейному та матеріальному стані відповідача відбулись зміни, про які суду не було відомо з незалежних від нього причин, і які потребують надання оцінки судом під час судового розгляду. Письмових заяв по суті спору від сторін не надійшло. Під час судового розгляду позивач свої вимоги повністю підтримала і просила задовольнити позов. Наполягала при цьому, що раніше визначений судом розмір аліментів (400 грн. на місяць) був встановлений ще у 2011 році, і за наявності інших фактичних обставин життя позивача та відповідача. З того часу ці обставини істотно змінились, оскільки через інфляційні процеси у державі вказаної суми взагалі не вистачає на утримання дитини, і вона є значно меншою за гарантований державою розмір аліментів на одну дитину, про стягнення якого й просить позивач. З іншого боку, відповідач має стабільний офіційний заробіток, який дозволяє виконувати належним чином обов`язок із сплат аліментів у вказаному розмірі, незважаючи на наявність у нього іншої сім`ї, в тому числі дитини від іншого шлюбу. Сама ж позивач тимчасово не працює та єдиним джерелом її існування та утримання дитини з її боку є грошові накопичення, які вона змушена витрачати. Відповідач під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, однак при цьому зазначив, що погоджується на збільшення розміру аліментів, але виключно у твердій грошовій сумі 1300,00 грн. В подальшому під час судового засідання відповідач зазначив, що згоден сплачувати аліменти й у розмірі 1900,00 грн., але виключно у твердій грошовій сумі. Мотивом цього відповідач назвав бажання особисто контролювати процес сплати аліментів і небажання залучати до цього бухгалтерію підприємства, на якому працює. Крім того, відповідач посилався на те, що його матеріальний та сімейний стан не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач, оскільки відповідач перебуває в іншому шлюбі, на його утриманні перебувають інша дитина та дружина, яка зайнята доглядом за цією дитиною та чекає на народження другої дитини. За ствердженням відповідача, стягнення з нього аліментів у розмірі, про який просить позивач, поставить його у скрутне матеріальне становище і не дозволить надавати належне утримання іншим членам своєї сім`ї, тому у крайньому випадку відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки свого заробітку (доходу). Суд, проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім`ю, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на час розгляду справи відповідач перебуває в іншому шлюбі - з [PERSON] , від якого має сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, дружина відповідача вагітна другою дитиною. Факт батьківства щодо [PERSON] , а також наявності обов`язку сплачувати аліменти відповідач не оспорює. Відомостей про наявність заборгованості зі сплати аліментів суду надано не було. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, в силу вимог\~ст. 181 ч. 3 СК України\~в редакції закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. Таким чином, за законодавством, чинним на час звернення з позовом про збільшення аліментів, спосіб стягнення аліментів визначає сам стягувач, та, відповідно, може його змінити шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-14ц13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Після змін, внесених Законом України № 2037-УІІІ від 17.05.2017 року до ст. 182 та ст. 183 СК України, збільшився мінімальний розмір аліментів у разі присудження у частці від доходу батька ј частка доходу, але не менше 50-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у разі присудження у твердій грошовій сумі також не менше половини вказаного прожиткового мінімуму. Суд виходить з того, що розмір аліментів, присуджених з відповідача Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року, явно та очевидно не відповідає як рекомендованому, так і мінімально гарантованому розміру аліментів, встановлених законом на час нового звернення позивача до суду, що як таке є підставою для приведення розміру аліментів у відповідність з чинним законодавством. При цьому суд бере до уваги, що збільшення розміру аліментів шляхом їх перерахунку державним виконавцем на підставі відповідних змін у законодавстві в даному випадку є неможливим, оскільки позивач просить змінити саме спосіб стягнення аліментів, що відповідно до закону можливе лише за рішенням суду. І лише зміна способу тягне й збільшення розміру аліментів, що підлягає стягненню. Вирішуючи питання про частку доходу, яку належить стягувати з відповідача в рахунок аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до довідки, виданої відповідачу в ТОВ «Ю БІ СІ Сервіс Інтернешнл» 07.12.2020 року (вих. № 171), він працює у вказаному підприємстві з 05.05.2016 року та станом на час розгляду справи займає посаду заступника начальника департаменту. За період з 01.09.2020 року по 30.11.2020 року його місячний дохід, після утримання обов`язкових платежів, становив від 10258,47 грн. до 13473,86 грн. Суд констатує, що з 2011 року матеріальний стан відповідача значно покращився, що має вираз в офіційному працевлаштуванні та офіційному заробітку на рівні, не меншому ніж 5-6 прожиткових мінімумів. При цьому з невідомих причин відповідач надав докази про доходи лише за останні три місяці, що явно недостатньо для того, щоб визнати його доводи обґрунтованими. Крім того, відомостей про доходи інших дорослих членів своєї сім`ї відповідач не надав, від відповіді на пряме запитання суду про місце роботи та доходу його дружини відповідач ухилився. Водночас, згідно загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, особа з прізвищем, ім`ям та по-батькові дружини відповідача, яка має чоловіка з прізвищем, ім`ям та по-батькові відповідача та сина з прізвищем, ім`ям та по-батькові сина відповідача, також офіційно працевлаштована в органі державної виконавчої влади, має щорічний дохід близько 100 000,00 грн.; особа з прізвищем, ім`ям та по-батькові відповідача має у власності автомобіль, а також ця сім`я має у безоплатному користуванні земельну ділянку та будинок. Однак заробіток особи з прізвищем, ім`ям та по-батькові відповідача у деклараціях не вказаний. Суд бере також до уваги, що відповідач під час судового засідання погоджувався й на виплату аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1900,00 на місяць, що станом на час розгляду справи ненабагато менше за ј частку його заробітку. Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка висловлена, зокрема у постанові від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, зміна сімейного стану платника ааліментів, а саме народженняу нього дитин, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Як випливає з цієї правової позиції, відповідачем має бути підтверджено погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку самий лише факт наявності у відповідача дитини від іншого шлюбу, з якою він проживає, не свідчить про те, що матеріальний та сімейний стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у мінімальному визначеному законом розмірі, оскільки відповідач, крім загальних фраз про таку неможливість, не надав конкретних доказів погіршення свого майнового стану на шкоду іншим дітям у разі присудження саме такого розміру аліментів. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищенаведене,\~

Outcome: approved