Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

17 жовтня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися у суд із указаним позовом до [PERSON], просили встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], яка перебуває у спільній частковій власності сторін і в якій вони спільно проживають. Вказана квартира ізольована, складається з трьох жилих кімнат. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання житла - усі витрати несуть позивачі, їх син відповідач [PERSON] квартиру не утримує. Уточнивши позовні вимоги, просили визначити порядок користування квартирою таким чином: [PERSON] - кімнату площею 17,7 к.м., [PERSON] - кімнату площею 11,6 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату площею 9,9 кв.м., а вхід у квартиру, коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу, лоджію, балкон - залишити у спільному користуванні з відповідачем. У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснили, що відповідач відмовляється утримувати житло, хоча проживає у ньому, користується комунальними послугами, які не оплачує. Тривалий час між сторонами склався добровільний порядок користування квартирою: [PERSON] користується кімнатою площею 17,7 кв.м., [PERSON] - кімнатою площею 11,6 кв.м., а [PERSON] проживає в кімнаті площею 9,9 кв.м., решта приміщень використовуються спільно. У такий же спосіб просили визначити порядок користування квартирою. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не подав і двічі не з'явився у судові засідання, про час та місце яких з урахування положень ч. 4, ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 24 листопада 2010 року та витягу про державну реєстрацію прав від 25 лютого 2011 року позивачам [PERSON], [PERSON] і відповідачу [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частини кварти [ADDRESS], загальною площею 66,3 кв.м. (а.с.6, 7). Вказана квартира є ізольованою трикімнатною, загальною площею 66,3 кв.м., житловою 39,2 кв.м.; три житлові кімнати ізольовані і мають площу 9,9 кв.м., 11,6 кв.м., 17,7 кв.м. відповідно. Крім того, квартира складається, з кухні, ванної кімнати, вбиральні, вбудованої шафи, обладнана балконом і лоджією. У квартирі зареєстровані та проживають сторони у справі. Такі обставини стверджуються технічним паспортом на квартиру, будинковою книгою та повідомленнями Ковельського РВ УДМС України у Волинській області (а.с. 13-14). Статтею 360 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) України визначений обов'язок співвласників незалежно від частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Як стверджують позивачі, відповідач [PERSON] такий обов'язок не виконує - не несе жодних витрат на утримання вказаної квартири. Доказів протилежного у матеріалах справи немає. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи наведені вимоги законодавства, можливе виділення у володіння та користування співвласника таких частин у спільному майні, які не співпадатимуть з їх ідеальними частками. За неможливості такого виділення співвласник, позбавлений цього права, може вимагати від інших співвласників грошову компенсацію. Як установлено, житлова площа вказаної трикімнатної квартири складає 39,2 кв.м., тобто ідеальна частка кожного із трьох співвласників на житлову площу складає 13,05 кв.м. Усі три житлові кімнати мають різну площу і визначення порядку користування ними відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників фактично не можливе. Разом з тим, як слідує з пояснень позивачів між ними та відповідачем склався добровільний порядок користування жилими приміщеннями: [PERSON] користується кімнатою площею 17,7 кв.м., [PERSON] - кімнатою площею 11,6 кв.м., а [PERSON] проживає в кімнаті площею 9,9 кв.м., решта приміщень використовуються спільно. Такий варіант встановлення порядку користування квартирою можливий. Хоча частини спільного майна за таких умов не відповідатимуть ідеальним часткам співвласників, проте визначення порядку користування майном не тягне за собою перерозподіл визначених правовстановлюючими документами ідеальних часток співвласників. За таких обставин, вимоги позивачів про визначення порядку користування квартирою, що перебуває у спільній частковій власності з відповідачем, за запропонованим варіантом підлягають повному задоволенню. При зверненні до суду із указаним позовом судовий збір у встановленому законом розмірі (243,60 грн.) сплачено позивачем [PERSON] (а.с.1). З урахуванням положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача у користь позивача [PERSON] На підставі статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358, 360 ЦК України,

Outcome: approved