Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

19.12.2016 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.09.2014 року уклав з відповідачем шлюб, зареєстрований у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1216. Як зазначив далі в позові позивач, від цього шлюбу в них дітей немає. Далі в позові вказав, що на теперішній час вони з відповідачем припинили шлюбні відносини через факт зради зі сторони відповідача. Він не має бажання зберігати сімю через стійкий розлад подружніх стосунків. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя їх з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Вжиття заходів для примирення вважає недоцільним. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який був зареєстрований 19.09.2014 року у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1216. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, вказав у позовній заяві, що прохає проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, заяв, клопотань суду не надала. Згідно довідок відділення поштового звязку поштові відправлення повернуті до суду через їх не запит з боку відповідача (а.с. 19, 20, 24). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Запорізькій області від 18.12.2016 року, гр. [PERSON], [INFO], з 2014 року зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 12). Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно оголошення в друкованих засобах масової інформації в газеті «Запорізька правда» від 23.02.2017 року № 8 (23743) (а. с. 25-27 ) Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частина 9 ст. 74 ЦПК України передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти чого не заперечує представник позивача в своїй заяві, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Заперечень проти позову від відповідача до суду не надійшло. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладено 19.09.2014 року та зареєстровано у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1216, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 244651 від 19.09.2014 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони дітей не мають. В добровільному порядку відповідач не зявляється для розірвання шлюбу через органи РАЦС. З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В позові позивач не виявив бажання зберегти подружні відносини. Відповідач зі свого боку взагалі ніяким чином не виказала свого ставлення до позову. Її поведінка визнається судом такою, що свідчить про втрату нею інтересу до подружніх стосунків з позивачем та збереження сімї. За такої сукупності обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивачем питання щодо стягнення на його користь судових витрат не порушувалося.

Outcome: approved