Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

17 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, в заяві, яка направлена до суду представник позивача [PERSON] просить проводити розгляд справи без їхньої участі, позов підтримують повністю. Позов мотивований тим, що 01 квітня 2017 року між бабою позивача [PERSON] та ТОВ «АГРО МРІЯ МСС» було укладено договори оренди земельних ділянок, предметом яких є строкове платне користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 1823482600:07:000:0056 площею 1,39 га та 1823482600:07:000:0242 площею 6,33 га , розташовані на території Вишівської сільської ради Малинського району, строком на 7 років, належних орендодавцю на праві власності. В подальшому речове право ( право оренди) на земельні ділянки було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняв позивач. Таким чином, право власності на спірні земельні ділянки було зареєстровано за [PERSON] . Отже, позивач є правонаступником орендодавця [PERSON] у відносинах щодо оренди земельних ділянок кадастровий номер 1823482600:07:000:0056 та 1823482600:07:000:0242. Однак, ознайомившись з умовами та змістом укладених правочинів, позивач прийшов до висновку, що в договорах оренди не зазначено істотних умов договору, зокрема не вказано розміру орендної плати. Станом на 2019 рік орендар має значну заборгованість перед [PERSON] щодо виплати плати за користування земельними ділянками. У зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до Товариства з пропозицією розірвати договори, однак його звернення залишалися поза увагою відповідача. У зв`язку з цим [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить визнати договори оренди земельних ділянок кадастровий номер 1823482600:07:000:0056 та 1823482600:07:000:0242 недійсними. Представник відповідача в судовому засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи власником земельних ділянок кадастровий номер 1823482600:07:000:0242, площею 6,33 га та 1823482600:07:000:0056, площею 1,39 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Вишівської сільської ради Малинського району Житомирської області, 01 квітня 2017 року уклала з ТОВ «Агро Мрія МСС» договори оренди земельних ділянок, строком на 7 років. Відповідно до п.9 Договорів, орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 4 % від грошової оцінки земельної ділянки грошима, вирощеною продукцією, послугами за згодою сторін. Згідно п.10 обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 11 передбачено, що орендна плата вноситься у строки до 31 грудня поточного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, відомостями або накладними (а.с.39-46). Речове право оренди на земельні ділянки було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними витягами з реєстру індексні номери 199208721 та 199205289 від 25 листопада 2019 року (а.с.22-23,24-25). [INFO] [PERSON] померла. Після смерті баби, [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав. 25 листопада 2019 року державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно яких спадщина, на яку вони видавались складалася з вищезазначених земельних ділянок (а.с.10,12). З пункту 37 укладених договорів оренди вбачається, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Отже, позивач є правонаступником [PERSON] щодо укладених договорів оренди. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (в чинній на день укладення спірних договорів оренди редакції Закону від 19.10.2016 року). Відповідно до ст.13 Закону договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.1 ст.15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є умови про об`єкт оренди, строк дії договору та орендна плата, із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 21 Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі (ст. 22 Закону). Частиною 1 статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч.5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Право оренди земельних ділянок кадастровий номер 1823482600:07:000:0242 та 1823482600:07:000:0056 було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в описі об`єкта державним реєстратором вказано істотну умову укладених правочинів, зокрема те, що орендна плата становить 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту прав на землю, передбаченим ч.3 ст. 152 ЗК України. У справі про визнання недійсним договору оренди з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», необхідно встановити факт порушення права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі істотних умов, визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця. Тобто, у разі встановлення факту відсутності в договорі оренди землі передбаченої ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, якщо це суттєво порушує законне право орендодавця, договір оренди землі визнається недійсним. Суд встановив, що договори оренди землі укладено в письмовій формі, здійснено їх державну реєстрацію, орендодавець мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди землі. В даному випадку суд дійшов висновку про наявність достатньої інформації щодо орендної плати, яка дозволяє орендодавцю визначити її розмір, тобто про відсутність порушення прав позивача. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що сторони дійшли у встановленому законом порядку згоди про умови, визначені істотними для договорів оренди землі щодо розміру орендної плати, підстав для визнання правочинів недійсними судом не встановлено, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Посилання позивача на ті обставини, що відповідач має заборгованість по орендній платі за 2018-2019 роки за укладеними договорами, є підставою для розірвання договорів оренди у відповідності до ст.32 Закону України « Про оренду землі », а не для визнання їх недійсними.

Outcome: dismissed