Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

17 червня 2015 року товариство з обмеженою відповідальнстю «Данівське» (далі по тесту ТОВ «Данівське») звернулося до суду з позовом до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» (далі по тесту ТОВ «Агро-Регіон Козелець»), треті особи: Відділ Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області, Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області. В позовній заяві ТОВ «Данівське» зазначає /з урахуванням заяви про зміну позовних вимог а.с. 57/, що 03.04.2006 року між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 15.12.2006 року правонаступником якого є ТОВ «Данівське») і [PERSON] (якому згідно з державним актом на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 5,82 га, які розташовані в с. Данівка Козелецького району Чернігівської області, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва) було укладено договір оренди земельних ділянок загальною площею 5,82 га строком на десять років. Договір 03.04.2006 року був зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 040685400582. Цю земельну ділянку ТОВ «Данівське» орендувало в загальному масиві (полем), згідно зі схемою поділу, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. Строк дії договору закінчується 03.04.2016 року. Умови договору ТОВ «Данівське» виконувало належним чином. 03.10.2010 року [PERSON] помер. Після його смерті орендовані земельні ділянки успадкувала [PERSON], яка в свою чергу 05.06.2014 року уклала договір оренди земельних ділянок з ТОВ «Агро-Регіон Козелець». Вважаючи, що укладенням спірного договору відповідачі порушили права позивача, оскільки оспорюваний договір був укладений під час дії попереднього договору, останній просить визнати договір оренди земельних ділянок від 05 червня 2014 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», недійсним та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок в реєстраційній службі Козелецького РУЮ; визнати договір оренди земельних ділянок від 03.04.2006 року і Додаткову угоду від 29.09.2008 року до Договору оренди землі з ТОВ «Данівське», між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 28.05.2008 року правонаступником якого є ТОВ «Данівське») і [PERSON], загальною площею 5,82 га дійсними; стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, в тому числі витрати за послуги адвоката. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2015 року до участі в справі в якості відповідача залучено Реєстраційну службу Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2015 року зустрічний позов [PERSON] в частині вимог про визнання договору оренди землі, укладеного 03.04.2006 між КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») та спадкодавцем ([PERSON]К.) розірваним, та зобовязання ТОВ «Данівське» звільнити земельні ділянки, прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ТОВ «Данівське». Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обєднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Данівське». У прийнятті зустрічного позову [PERSON] в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2015 року роз'єднано позовні вимоги ТОВ «Данівське» до [PERSON], ТОВ «Агро-Регіон Козелець», Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області, третя особа - Відділ Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області, про визнання договору оренди землі недійним, скасування державної реєстрації речового права та визнання договору оренди землі та додаткової угоди із попереднім орендарем дійсним та позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Данівське», треті особи: ТОВ «Агро-Регіон Козелець», Відділ Держземагентства у Козелецькому районі Чернігівської області, Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області, про розірвання договору оренди землі, укладеного 03.04.2006 року між КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») та спадкодавцем [PERSON]; зобовязання ТОВ «Данівське» звільнити земельні ділянки, які були обєктом оренди за договором оренди з [PERSON] від 03.04.2006 року в окремі провадження. Справі за позовом [PERSON] присвоєно інший номер, а розгляд справи за первісним позовом продовжено. В судовому засіданні представники ТОВ «Данівське» підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з урахуванням заяви про зміну позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову мотивуючи це тим, що її довіритель мала право на укладення договору з ТОВ «Агро-Регіон Козелець», оскільки позивач не виплачував орендну плату за договором, тобто, допустив його порушення, що і дало право укласти договір з іншим орендарем. Крім того, представник відповідача наголошувала на тому, що спірний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства і відсутні підстави для визнання його недійсним і скасування державної реєстрації права оренди однієї з земельних ділянок. Представники ТОВ «Агро-Регіон Козелець» в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог /а.с. 70-72/, вважаючи позов безпідставним та необґрунтованим і просили відмовити в його задоволенні. Представник Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, так як при реєстрації права оренди земельної ділянки реєстратором були вчинені всі дії, які повинні бути здійснені відповідно до вимог чинного законодавства, і в реєстратора на час реєстрації права оренди були відсутні дані про те, що фактично земельна ділянка, право оренди на яку зареєстровано, перебуває на правах оренди в іншої особи. Представник Відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівській області [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та вважав, що є підстави для визнання договору недійсним, проте в судових дебатах висловився з того приводу, що відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 003426, який був виданий на ім'я [PERSON] 09.01.2002 року на підставі рішення ХІХ сесії ХХІІІ скликання Данівської сільської ради народних депутатів від 16 квітня 2001 року, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 5,82 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Данівської сільської ради та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка складається з трьох земельних ділянок /а.с. 8/. 03 квітня 2006 року між [PERSON] та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське» - а.с. 49) було укладено Договір оренди землі, згідно з яким орендарю було передано в оренду земельну ділянку площею 5,82 га, з яких: 2,04 га рілля, 1,48 га сіножать, 2,30 га пасовище, строком на 10 років /а.с. 5, в тому числі зворот/. За умовами договору орендодавець [PERSON] надає, а КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації /п. 43 Договору від 03 квітня 2006 року/. Договір оренди зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 03 квітня 2006 року за відповідним номером. Факт укладення вказаного договору підтверджується актом приймання-передачі обєкта оренди (земельної ділянки) від 03 квітня 2006 року /а.с. 6/. Пункт 40 Договору оренди землі від 03 квітня 2006 року передбачав, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. В свою чергу, згідно укладеної додаткової угоди № 214 від 24 квітня 2009 року до договору оренди землі від 03 квітня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Данівське», в особі представника [PERSON], деякі пункти були змінені та викладені в новій редакції, зокрема: п. 40 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для змін умов або розірвання договору. Після смерті [PERSON], який помер 03 жовтня 2010 року, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна, а саме земельної ділянки площею 5,82 га у межах згідно з планом, розташованої на території Данівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 003426, кадастровий номер земельної ділянки площею 2,04 га - 7422082400:88:099:1810, площею 1,48 га 7422082400:88:143:0810, площею 2,30 га 7422082400:88:099:0810, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є його дочка [PERSON]. 05 червня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» було укладено договір оренди землі згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Данівської сільської ради, загальною площею 5,82 га (кадастрові номери: 7422086500:88:099:1810, 7422086500:88:099:0810, 7422086500:88:143:0810), строком на 10 років /а.с. 59 - 60/. Право оренди земельної ділянки за кадастровим номером 7422086500:88:099:1810 було зареєстроване Реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21372718 від 18 травня 2015 року а.с. 77, підтвердженням чого є також копія [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.05.2015 року, індексний номер 37658620 /а.с. 78/. Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою, другою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Змагальність, як одна з засад цивільного судочинства, передбачена статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України, полягає в тому, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною першою статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» /в редакції, що діяла на час укладення Договору оренди землі 03 квітня 2006 року/ укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Тобто, після підписання сторонами договору оренди землі, між ними виникають права та обовязки, повязані зі зміною та припиненням договірних відносин, у звязку з чим зміна умов договору чи його розірвання в односторонньому порядку, не допускається, окрім випадків, передбачених законом чи договором. Аналогічне положення щодо неможливості розірвання договору в односторонньому порядку міститься і в статті 31 Закону України «Про оренду землі». П. 39 договору, укладеного між [PERSON] /спадкоємцем якого є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ визначає, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельних ділянок укладений між [PERSON] /спадкоємцем якого є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ на строк до 2016 року та не був а ні припинений, а ні розірваний на момент укладення договору землі між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець». Отже, на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», діяв інший договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений між [PERSON] /спадкоємцем якого є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/. Тобто, укладенням договору між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору і виконання зобовязань за договором оренди, раніше укладеного спадкодавцем з КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/. При цьому, в 2014 році [PERSON] не мала жодних правових підстав для укладення договору оренди тих же земельних ділянок з ТОВ «Агро-Регіон Козелець», оскільки зазначені земельні ділянки вже перебували в оренді в ТОВ «Данівське». Укладаючи оспорюваний договір, відповідач [PERSON] порушила права ТОВ «Данівське» на володіння та користування земельними ділянками. Частина перша статті 792 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга вказаної статті). Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено обовязок орендодавця не вчиняти дій,\~які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону; орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Відповідно до частин другої, третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~ Таким чином, суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав в межах чинного законодавства і його позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі від 05 червня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» підлягають до задоволення. З описаних вище підстав суд не сприймає аргументи відповідачів щодо дійсності договору оренди землі від 05 червня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець». Вирішуючи питання щодо вимоги про скасування речового права оренди на земельні ділянки, суд виходить з наступного. Оскільки речове право оренди ТОВ «Агро-Регіон Козелець» зареєстровано лише на земельну ділянку з кадастровим номером 7422086500:88:099:1810, суд вирішує питання щодо наявності підстав для скасування реєстрації речового права оренди на вказану земельну ділянку. Право оренди земельної ділянки за кадастровим номером 7422086500:88:099:1810 було зареєстроване Реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21372718 від 18 травня 2015 року а.с. 77, підтвердженням чого є також копія [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.05.2015 року, індексний номер 37658620 /а.с. 78/. Аналіз змісту [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.05.2015 року, індексний номер 37658620 дає підстави суду дійти висновку, що єдиною підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права оренди є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21372718 від 18 травня 2015 року. Рішення на день розгляду справи чинне, ніким не скасоване і позивач не ставив позовної вимоги про його скасування. Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що речове право оренди на земельну ділянку за кадастровим номером 7422086500:88:099:1810 зареєстроване Реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21372718 від 18 травня 2015 року, яке недійсним у судовому порядку, як таке що прийняте з порушеннями чинного законодавства України, не визнавалося,\~розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог в цій частині, суд не вбачає підстав для скасування державної реєстрації речового права оренди на вказану земельну ділянку. Щодо вимоги позивача про визнання договору оренди земельних ділянок від 03.04.2006 року і Додаткової угоди від 29.09.2008 року до Договору оренди землі з ТОВ «Данівське», між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 28.05.2008 року правонаступником є ТОВ «Данівське») і [PERSON], загальною площею 5,82 га, зареєстрованих у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 040685400285 та № 041085400067 дійсними, суд вказує на наступне. Стаття 16 Цивільного кодексу України, регулюючи питання захисту цивільних прав та інтересів, в частині другій встановлює такі способи захисту: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільний кодексу України визначає чіткий перелік випадків, коли договір може бути визнаний дійсним в судовому порядку. З урахуванням того, що дійсність договору оренди земельних ділянок між [PERSON] /спадкоємцем якого є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ та додаткової угоди до нього жодна зі сторін процесу не оспорювала, беручи до уваги, що метою звернення до суду є необхідність захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту прав шляхом предявлення до суду вимоги про визнання договору оренди та додаткової угоди до нього дійсними, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Відповідно до статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Згідно з частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зі змісту наведеної норми процесуального права особа має довести, що витрати були нею понесені і ці витрати мають бути документально підтверджені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем суду надані: - Угода про надання правової допомоги від 29 травня 2015 року, укладена між [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 216 від 06 серпня 2004 року, та ТОВ «Данівське» в особі [PERSON] /а.с. 14/, - Розрахунок затрат та вартості виконаних робіт при наданні юридичної допомоги по справі за позовом ТОВ «Данівське» до [PERSON] (згідно з яким вартість виконаних робіт визначається наступним чином: попереднє опрацювання матеріалів 1 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини 1 год.; формування правової позиції 1 год.; підготовка процесуальних документів по справі 1 год.; судове представництво 1 год., що разом складає 5 годин, помножених на 300 гривень/год і в підсумку складає 1500 грн. /а.с. 103/, - копія квитанції про оплату послуг від 02.06.2015 року у розмірі 1\~500,00 грн. /оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні/ - а.с. 103, - Розрахунок затрат за судове представництво протягом 4 годин /а.с. 102/, - копія квитанції про сплату коштів в розмірі 1\~200,00 гривень за судове представництво /оригінал квитанції також було надано в судовому засіданні для огляду/ - а.с. 102. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як убачається з матеріалів справи, представник позивача ТОВ «Данівське» [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, призначених на 30 червня 2015 року (тривалість засідання 09 хвилин), 10 серпня 2015 року (тривалість засідання 151 хвилина), 17 серпня 2015 року (тривалість засідання 55 хвилин), 18 серпня 2015 року (тривалість засідання 102 хвилини). Таким чином, представник позивача приймав участь в судових засіданнях 317 хвилин, що дорівнює 5 годинам та 17 хвилинам. Отже, враховуючи кількість використаних представником позивача годин під час участі у судових засіданнях, звертаючи увагу на той факт, що представником позивача також було підготовлено позовну заяву та вчинено певні дії, повязані з представництвом інтересів позивача /як то формування правової позиції тощо/ суд вважає, що загальна кількість витраченого представником відповідача часу, що знайшла своє підтвердження, становить 9 повних годин (з яких 5 годин 17 хвилин представництво інтересів позивача в суді; 4 години - попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, підготовка процесуальних документів по справі /1 година, яка закладена в розрахунок на стор. 103 як судове представництво судом врахована при вирахуванні годин, протягом яких представник позивача здійснював представництов інтересів ТОВ «Данівське» в судовому засіданні/). Оскільки заявлена сума до відшкодування позивачем становить 2\~700,00 грн., що не перевищує розміру, визначеного в статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (487,20/год х 9 повних годин = 4\~384,80 грн.), суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на залучення адвоката пропорційно задоволеним позовним вимогам, виходячи з наступного. Позивачем заявлені дві вимоги: 1) визнання недійсним договору та скасування реєстрації речового права, що виникло на підставі цього договору; 2) визнання договору та додаткової угоди дійсними. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» на користь позивача підлягає стягненню 1\~350 грн. /1/2 частина від заявлених витрат на правову допомогу/, тобто, по 675,00 грн. з кожного вказаного відповідача. Щодо стягнення судового збору, суд вказує на наступне. З урахуванням того, що позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру, при поданні позову повинно було бути сплачено судовий збір в розмірі 487,20 грн., натомість позивачем сплачено 485,00 грн. Так як в задоволенні однієї позовної вимоги /щодо визнання договору та угоди дійсними/ відмовлено в повному обсязі, 243,60 грн. за задоволеною вимогою підлягає стягненню з [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» /по 121,80 грн. з кожного вказаного відповідача/, 241,40 грн. судового збору відноситься на рахунок позивача, а 2,20 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід держави як недосплачений судовий збір при поданні позову.

Outcome: partial