Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

19 липня 2018 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 26 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 21 січня 2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано, з [PERSON] на її користь стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 557 грн. щомісячно. На теперішній час рішення суду про стягнення аліментів не виконується, окрім цього, визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання та розвитку дитини. [PERSON] хворіє на неспецифічний язвений коліт, аутоімунний гепатит, аутоімунний териоідіт, білково енергетичну недостатність та є інвалідом з дитинства. На обстеження та лікування сина позивачем витрачаються значні кошти. Добровільно участі в утриманні сина відповідач не приймає. Позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягується з відповідача на її корить на утримання сина з 557 грн. до 3\~000 грн. щомісячно, починаючи із дня предявлення позову та до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її корить додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4\~523, 79 грн. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 жовтня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином, не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності, на фіксуванні судового процесу не наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, у судове засідання не зявився, причини його неявки суду невідомі. Направленні за його місцем проживання поштові конверти із судовими повістками повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], виданого повторно 21 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 911 від 01 серпня 2007 року, батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 557 грн. щомісячно, починаючи з 09 грудня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року (набув чинності 08 липня 2017 року) внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Тобто розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина на підставі рішення суду від 21 січня 2010 року є значно меншим, передбаченого законом. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи, що позивач, мати неповнолітньої дитини, займається її вихованням, повністю утримує дитину, а відповідач, батько дитини не надає матеріальну допомогу у повному обсязі, враховуючи, що розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення суду від 21 січня 2010 року не відповідає передбаченому законодавством мінімуму на одну дитину, та не може забезпечити у повній мірі гармонійний розвиток дитини, суд вважає, що вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів з дня предявлення позову з 19 липня 2018 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Тому в цій частині вимог необхідно відмовити. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 4 523, 79 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до посвідчення серії ААГ № 220408, виданого УПСЗН ЗМР по Комунарському району, [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства. З наявних у матеріалах справи виписок з історії хвороби [PERSON], [INFO], вбачається, що останній хворіє на неспецифічний язвений коліт, аутоімунний гепатит, аутоімунний териоідіт, білково енергетичну недостатність, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Згідно із квитанціями, позивачем [PERSON] на придбання ліків для сина витрачено 4\~523, 79 грн. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст.185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов. Аналогічний висновок міститься у постанові ВСУ від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17. Згідно із п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрати на дитину підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial