Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 19 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач [PERSON], з урахуванням уточнених вимог, просить про визнання неправомірним та скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Миколаївської області № 459-р від 24 липня 2007 року, також просить визнати\~ незаконним і скасувати\~ державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі вищевказаного розпорядження\~ [PERSON] районної державної адміністрації. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказує, що вона є членом СТ «Лаванда» та користувачем земельної ділянки № 9. В 2015 році вона виявила намір приватизувати вказану ділянку, але при виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дізналася про неможливість виготовлення такої документації через відсутність можливості проїзду до вказаної ділянки та порушення норм Земельного кодексу при передачі у власність [PERSON] земельної ділянки у цьому ж товаристві, якому у власність була виділена частина земельної ділянки загального користування та в подальшому ним установлений паркан, що не надає можливості доступу до ділянки, яка перебуває у її користуванні. За вищевказаного позивачка звернулась до суду із позовом та просить про захист її порушеного права у вищевказаний спосіб. 25 травня 2017 року подано позовну заяву садівничим товариством «Лаванда» (далі - Товариство), як третьою особою із самостійними вимогами. В обґрунтування своїх вимог Товариство вказує на те, що рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 24.09.1988 року за № 196 була виділена земельна ділянка площею 9,2 га шляхом обєднання земель наданих у постійне користування під колективне садівництво, цим же було затверджено проект забудови території товариства, яка поділена н 183 ділянки, площе. 0,4 га, закріплених індивідуально за членами садівництва, всього 7,32 га та 3 ділянки площею 0,04 га для зведення водо-добувної свердловини. В 2006 р. між членами [PERSON] та [PERSON] вини спір з приводу заволодіння [PERSON] земельної ділянки [PERSON], та тільки влітку 2014 року ділянка [PERSON] № 9 була повернута власниці, але [PERSON] загородив парканом доступ до цієї ділянки (№ 9). Посилається на те, що всі ділянки членів Товариства мали площу не більше 0,04 га, натомість [PERSON] було приватизовано ділянку № 16 площею 506 кв.м., що не відповідало дійсним її розмірам. Посилається на підроблення довідки СТ «Лаванда» про площу земельної ділянки, яка перебувала в користуванні відповідача [PERSON], надання при приватизації плану забудови, що не відповідає плану, який міститься в Товаристві, де між ділянкою [PERSON] №16 та ділянкою №9 є між провулковий проїзд. Вказує що на загальних зборах ніколи не приймалось рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки загального користування (частини дороги). Вказує на порушення порядку передачі земельної ділянки Жовтневою РДА без вилучення її у користувача СТ «Лаванда». За вищевказаного, просить визнати розпорядження Жовтневої ([PERSON]) РДА від 24.07.2007 року № 459-р щодо затвердження технічної документації та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки № 16 площею 0,054 га в СВТ «Лаванда» незаконним та скасувати, визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності щодо вказаної ділянки та зобовязати [PERSON] РДА в особі державного реєстратора провести скасування права власності [PERSON] щодо цієї земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник вказані вимоги підтримали і послались на вище викладене. Представник [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] встановив загородження, через що позивач позбавлена можливості користуватись земельною ділянкою, що виділена їй СТ «Лаванда». Представник СТ «Лаванда» також підтримав позовні вимоги даного Товариства як третьої особи із самостійними вимогами, пославшись на підстави заявлених вимог, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON]А проти задоволення позову [PERSON] і СТ «Лаванда» заперечувала, підтримала письмові заперечення відповідача та послалася на викладені у них підстави відмови в задоволенні позову. В своїх письмових запереченнях [PERSON] вказував, що земельна ділянка в СТ «Лаванда» № 9 була раніше у користуванні третьої особи [PERSON] матері позивачки, яка також користувалась земельною ділянкою за № 8 та мала єдиний вхід через «верхню вулицю». Зазначає, що вказане майно було виділено йому за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, при цьому посилається, що положення ст.118 ЗК України не передбачає погодження меж відведеної земельної ділянки з користувачем сусідньої земельної ділянки, права на землю яких не оформлені. Вказує на практику рішень Європейського суду з прав людини, в тому числі рішення «Strech проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», «Рисовський проти України», за якими визнано, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть бути виправленими за рахунок осіб, яких вони стосуються. Також вважає неправомірним втручання у права особи на мирне володіння своїм майном лише через порушення, вчинені з боку публічного органу, а не громадянина. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що дійсно до передання земельної ділянки № 9 у її користування, остання разом із ділянкою № 8 перебувала в користуванні її матері [PERSON] єдиним масивом, та вхід до якої здійснювався, з так званої «верхньої вулиці». Але вважає, що з переданням у її користування земельної ділянки № 9 має бути змінено порядок доступу до неї. Вважає порушеним своє право як землекористувача вказаної ділянки і відновлення якого можливе у вказаний нею спосіб. Представник відповідача - [PERSON] районна державна адміністрація Миколаївської області проти позову [PERSON] та СТ «Лаванда» заперечувала, пославшись на дотриманні положень земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, про погодження меж із власниками суміжних земельних ділянок при виготовленні технічної документації. Окрім того, [PERSON] РДА наполягає на застосуванні строку позовної давності. Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру проти позову СТ «Лаванда» заперечував, пославшись на відсутність висунутих до Управління вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та СТ «Лаванда» підтримала, послалась на її неодноразові звернення до [PERSON] з проханням прибрати загородження, але він її прохання ігнорував. Тоді вона вирішила передати земельну ділянку доньці [PERSON], щоб остання займалась вирішенням вказаного питання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в 2006 -2007 роках був головою СТ «Лаванда». Вказував, що на виданій [PERSON] довідці щодо перебування у його користуванні земельної ділянки № 16 в СТ «Лаванда» дійсно стоїть його підпис, але видачу довідки такого змісту він не здійснював. Пояснював, що розмірі земельних ділянок в СТ «Лаванда» складали по 0,04 га, тому надати довідку щодо перебування в користуванні іншої площі земельної ділянки він не міг. Зі змісту наданих сторонами письмових доказів слідує наступне. Відповідно до копії протоколу загальних зборів від 23.05.2015 року № 1/15, [PERSON] було прийнято у члени СТ «Лаванда» та передано в її користування земельну ділянку за № 9 ( а.с. 14). Згідно заяви Голови СТ «Лаванда», Товариство не заперечувало проти вилучення земельної ділянки № 9 та передачі її у приватну власність [PERSON] (а.с. 15). Відповідно заяви [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, позивач просила розглянути можливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення садівництва (а.с. 16). При цьому до заяви додано копію генерального плану СТ «Лаванда», з якого слідує про наявність розташування міжпровулкової відстані між спірними земельними ділянками: № 9 та № 16 (а.с. 19). В той же час, з урахуванням прийнятого рішення про приватизацію земельної ділянки та її передачі у приватну власність [PERSON], вказаний план не відповідав дійсному розташуванню та конфігурації земельної ділянки [PERSON] на час подання позивачкою [PERSON] заяви про виготовлення проекту землеустрою. Окрім того, за даними відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру (а.с. 9 т.2) та [PERSON] РДА (а.с. 20), фонд документації даних установ не містить документів з інвентаризації земель та генерального плану СТ «Лаванда». Такого плану не було надано і самим Товариством. Наказом від 24.03.2016 року 14-2195/14-16СГ Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надало дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, орієнтовним розміром 0,0380 га для ведення садівництва (а.с. 24). Згідно листа приватного підприємства «Укрприватзем» від 17.05.2016 року, [PERSON] повідомлено про неможливість виготовлення проекту відведення земельної ділянки у звязку з недотриманням Будівельних норм через відсутність внутрішньо квартального проїзду між земельною ділянкою, що планується до передачі у власність [PERSON] та земельною ділянкою, що перебуває у власності [PERSON] (а.с. 21). Розпорядженням Жовтневої РДА від 22.11.2006 року № 538-р було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою зі складання державних актів на право власності на землю, в тому числі [PERSON] (а.с. 45). За даними копії технічної документації з відведення земельної ділянки у власність [PERSON] слідує, що в 2007 р. [PERSON] звернувся до ДП «Миколаївський інститут землеустрою» із заявою про розроблення документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення садівництва (а.с. 44). Згідно довідки голови правління СТ «Лавадна» від 12.03.2007 року у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка за № 16, площею 0,06 кв. м (а.с. 49). Посилання представника СТ «Лаванда» на фальсифікацію даного документу не можуть бути прийняті судом до уваги, адже відповідно до ст. 59 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Саме лише посилання Товариства на фальсифікацію даної довідки не є доказом підробки цього документу. За даними, наявної в технічній документації копії проекту організації і забудови СВТ «Лаванда» слідує, що земельні ділянки № 8 та № 9 не мали лінії розмежування, тобто перебували в єдиному користуванні, а земельна ділянка, що планувалася для передачі у власність [PERSON] примикає до земельної ділянки № 9 та не має міжпровулкового проїзду (а.с. 47). Дані вказаного викопіювання з проекту організації і забудови СВТ «Лаванда» підтверджують пояснення [PERSON] щодо перебування земельних ділянок № 8 та № 9 в єдиному користуванні [PERSON] на час виготовлення відповідачем [PERSON] технічної документації та приватизації ним земельної ділянки № 16, а також про порядок, що склався у користуванні даними двома ділянками (№ 8 і 9), а саме - прохід до них як єдиного обєкту з верхнього провулку. Про перебування в користуванні [PERSON] двох ділянок № 8 і 9 також свідчать дані рішення СТ «Лаванда» про розгляд рішення правління від 17.05.2014 року щодо вилучення у [PERSON] та передачі [PERSON] земельної ділянки № 9 та залишення у [PERSON] ділянки № 8 (а.с. 38-39 т. 1) Зазначене також спростовує посилання Товариства про перебування в користуванні його членів земельних ділянок, обмежених лише площею 0,04 га. Вказаний проект землеустрою погоджено із Жовтневим районним відділом земельних ресурсів Держкомзему України; відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Жовтневої РДА (а.с. 50-51). Відповідно до схематичного креслення погодження меж земельної ділянки, такі межі були погоджені із суміжниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Наявні підписи останніх, в тому числі [PERSON] як суміжника від точок А до Б (а.с. 57). Більш того, дане погодження також підписане та скріплене печаткою СВТ «Лаванда», що свідчить по відсутність заперечень з боку Товариства при приватизації [PERSON] земельної ділянки у таких розмірах та місцем розташування, в тому числі за рахунок міжпровулкового проїзду. Посилання представника Товариства про зміну керівництва СТ «Лаванда» та відсутність нині згоди на таке погодження користування земельною ділянкою відповідачем, суд не може прийняти до уваги, адже зміна керівництва та нові погляди на можливість використання земельних ділянок членами Товариства не можуть звужувати чи скасовувати вже реалізованих особою прав у спосіб, проти якого не заперечувалось уповноваженими особами цього Товариства на час реалізації такого права ( в даному випадку на час приватизації). З огляду на місце розташування вказаних ділянок (є крайніми у товаристві), порядку, що склався в користуванні земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], таке погодження не можна вважати, прийнятим з порушенням прав чи інтересів зазначених осіб, що користувалися рівними правами землекористувачів. 21 серпня 2007 року на підставі розпорядження Жовтневої РДА від 24 липня 2007 року № 459-р, [PERSON] видано Державний акт серії ЯГ № 618818 на право власності на земельну ділянку площею 0,0544 га для ведення садівництва в СВТ «Лаванда» ділянка № 16 в межах території Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 36, 63-64). З часу приватизації [PERSON] вказаної земельної ділянки Товариство не оскаржувало розпорядження [PERSON] (Жовтневої) РДА про передачу земельної ділянки [PERSON] з урахуванням частини міжпровулкового проїзду. Вирішуючи питання про захист права, суд виходить з того, що заявлене порушення має існувати на час прийняття оскаржуваного розпорядження та визначити коло осіб, яких таке розпорядження стосувалося на той час та обґрунтовано стосується нині. Як встановлено в ході судового слідства, на час формування та набуття відповідачем [PERSON] у власність вищевказаної земельної ділянки, будь-яких спорів щодо розмірів чи меж ділянки, що планувалася для передання у його власність, не існувало. Вказаний вище порядок користування [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок відповідно № 16 та № 8 і 9 існував не пізніше як з 2007 року. Вирішення питання про передання земельної ділянки у користування нової особи ( в даному випадку від [PERSON] до [PERSON]), не може впливати, в тому числі звужувати, прав власника іншої земельної ділянки, що вже існують на час появи такого нового суміжного користувача. Вимагаючи скасування розпорядження [PERSON] РДА, позивач не довела, що відповідна норма Закону застосовувалась їй на шкоду. Окрім того, вирішуючи питання щодо застосування певного способу захисту, суд має виходити з розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. В постанові №6-92ц13 від 18.09.2013 р. Верховний Суд України зазначив, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті Першої. \~\~\~\~\~\~ Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. В той же час, позивач [PERSON] не навела підстав, з яких саме такий спосіб захисту є виправданим в порівнянні з іншими менш негативними для відповідача [PERSON] способами захисту, наприклад таким як правом проходу, проїзду, тощо. Згідно з ч.1\~ст.153 ЗК України\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. За змістом ч.2 та 3\~ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Окрім вище наведеного, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 березня 2017 року, що набрало законної сили, визнано недійсним рішення загальних зборів учасників СТ «Лаванда» від 23 травня 2014 року, оформлене протоколом № 1 від 23 травня 2014 року та стосувалося прийняття [PERSON] у члени цього товариства і передання в її користування земельної ділянки № 9 Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи прийняте господарським судом Миколаївської області рішення, посилання позивача на порушення її прав як користувача цієї земельної ділянки, не можуть бути прийняті судом до уваги. Більш того, зі змісту досліджених доказів встановлено, що отримавши заяву [PERSON] із рішенням СТ «Лаванда» про надання дозволу на приватизацію, [PERSON] (Жовтнева) районна державна адміністрація прийняла розпорядження надання дозволу на виготовлення технічної документації. Тобто можливість приватизації земельної ділянки в СТ «Лаванда» було нерозривно повязане із членством [PERSON] в цьому товаристві та підставі користування нею вказаною земельною ділянкою як повноправного учасника Товариства. За такого, зі скасуванням рішення СТ «Лаванда» про прийняття [PERSON] в члени цього товариства та передання у її користування спірної земельної ділянки, підлягають переоцінці надані погодження щодо приватизації земельної ділянки, яка входить до земель СТ «Лаванда» на предмет відповідності Статуту цього Товариства, а також прийнятий Наказ від 24.03.2016 року 14-2195/14-16СГ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою. Стосовно посилань СТ «Лаванда» про порушення порядку передачі [PERSON] земельної ділянки (№ 16) без її попереднього вилучення у СТ, то зі змісту рішення, на яке посилається Товариство, як підставу користування ним земельної ділянки площею 9,2 га, виконком Жовтневої районної ради народних депутатів від 24.09.1988 року № 196 було вирішено надати земельні ділянки в постійне користування підприємств, організацій, установ під колективне садівництво. Миколаївській філії інституту «Укрхземпроект» здійснити проекти відводів земель в натурі. Підприємствам, установам та організаціям розпочати використання земельними ділянками після розроблення проектів організації та забудови територій колективних садоводств, їх погодження та затвердження райсполкомом. Погоджено проекти організації та забудови територій колективних товариств, в тому числі, «Лаванда» (а.с. 34). Відповідно до п. 5.2. Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рн/2005, згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. В той же час, дане рішення Виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 24.09.1988 року не реалізоване, доказів щодо набуття відповідно до чинного на той час законодавства, суду не надано. Державного акту на постійне користування земельною ділянкою СТ «Лаванда» не отримано. Так, як передбачалось до ст.ст. 20, 21 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року, у редакції, чинній на час прийняття вищевказаного розпорядження, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. ст. 21 ЗК Української РСР, - видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів. За положеннями ст. 22 ЗК Української РСР - приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Аналогічні положення передбачались і наступними нормативно-правовими актами, що регулювали та регулюють нині земельні відносини. Щодо затвердження Жовтневою радою народних депутатів проекту організації та забудови території колективних содових товариств, то останнє не має юридичного значення без реалізації рішення щодо передання земельної ділянки в постійне користування та виготовлення проекту відводу земель в натурі. За даними відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі від 15.11.2016 року № 0.14.15-0.4-272/2-16, фонд документації із землеустрою не містить на СВТ «Лаванда» державного акту на право постійного користування, землевпорядної документації, на підставі якої видано державний акт на право постійного користування та технічної документації з інвентаризації земель СВТ «Лаванда». Фонд документації із землеустрою містить лише копію «проекту організації і забудови території колективного садівничого товариства «Лаванда» (а.с. 155 т.1). За змістом ст. ст.\~59,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, враховуючи наведене, СТ «Лаванда» не довело свого права на використання земельними ділянками, що зайняті даним Товариством, а як передбачає ст.15 ЦК України\~- захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право. Щодо застосування строку позовної давності, то з листа СТ «Лаванда» від 2013 року, адресованого [PERSON] слідує, що про приватизацію [PERSON] земельної ділянки з частиною провулку Товариству стало відомо ще в 2013 році (а.с. 132 Т.1). За положеннями ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Принаймні зі змісту вказаного листа, Товариство отримало таку інформацію та направило запит щодо її перевірки, тобто мало реальну можливість довідатись про порушення свого права, а тому строки позовної давності Товариства щодо заявлених ним вимог сплинули., В той же час, враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог Товариства по суті заявлених вимог, то саме з цих підстав має бути відмовлено у задоволенні позову. Стосовно посилань представника відповідача [PERSON] про повернення витрат на роздруківку журналу судового засідання, то відповідно до приписів ст.ст. 79, 88 ЦПК України, останнє не належить до судових втрат та може бути вирішено окремою заявою щодо повернення сплачених за роздруківку коштів, у разі відмови від свого клопотання щодо надання такої роздруківки після завершення розгляду справи.

Outcome: dismissed