Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

18 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2009 року по 25.10.2013 року , та розділ майна, що є спільною сумісною власністю. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що з 01 травня 2009 року по 25 жовтня 2013 року вони з відповідачкою проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, без реєстрації шлюбу. З 26 жовтня 2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З 08 жовтня 2018 року вони спільно не проживають, господарства не ведуть. 29 липня 2018 року відповідачка вивезла все майно, яке вони спільно придбали під час шлюбу, за адресою свого проживання: [ADDRESS] . Загальна вартість спільного майна складає 68500 гривень. Просив виділити відповідачці: - телевізор PHILIPS 32, яким був придбаний у 2010 році за 7000 гривень; - кондиціонер PANASONIK, який був придбаний у 2010-2011 роках за 5000 гривень; - духовий шкаф GORENIE, який придбаний у 2009 році за 3000 гривень; - миючий пилосос Tnomas Twin TT, який придбаний у 2011 році за 3400 гривень; - пилосос Samsung, який придбаний у 2013-2014 році за 1800 гривень; - мультіварка-сковорідка Moulinex CE 5011, придбана у 2015 році за 3400 гривень; - міксер Moulinex, придбаний у 2012-2013 році за 800 гривень; - килим хутряний 3х2, придбаний у 2016 році за 7000 гривень; - килим 3х2, придбаний у 2013 році за 3500 гривень; - комп`ютерний стіл, ліжко з матрацем, шафою, які були замовлені та придбані у 2009 році за 12000 гривень; - німецьку люстру, придбану у 2010 році за 1800 гривень; - кухонну люстру, придбану у 2010 році за 800 гривень; - люстру на чотири плафони, придбану у 2010 році за 600 гривень; - люстру на шість плафонів, придбану у 2010 році за 800 гривень; - кавомолку BOSH, яку придбано у 2012 році за 600 гривень; - блендер, придбаний у 2013 році за 800 гривень; - праску TEFAL, яка придбана у 2010 році за 500 гривень; - праску, придбану у 2014 році за 800 гривень; - електром`ясорубку ZELMER, яка придбана у 2013 році за 15000 гривень; - меблевий гарнітур (тумбу під телевізор та дві полочки), придбаний у 2013 році за 7000 гривень; - диван Ракушкою, придбаний у 2009 році за 5000 гривень, та стягнути з неї на його користь грошову компенсацію у розмірі 34250 гривень вартості 1/2 частки спільного майна. 04 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] , в якому вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що з [PERSON] вони проживали без реєстрації шлюбу з 1 січня 2008 року, а не з 01 травня 2009 року, як зазначив позивач. З 01 червня 2015 року шлюбні відносини в них були припинені, і з цього часу сумісне господарство вони не вели. Переїжджаючи від позивача, 29 липня 2018 року вона забрала частину майна, яке по взаємній згоді з позивачем, вони розділили. При цьому, телевізор PHILIPS 32, мультіварка-сковорідка Moulinex CE 5011, міксер PHILIPS, килим 3х2 хутряний та праска є її приватної власністю, тому як є подарунками. Про таке майно, як кондиціонер, миючий пилосос Tnomas, кавомолка BOSH, блендер та електром`ясорубка, їй нічого не відомо, такого майна вони не придбавали. Комп`ютерний стіл, ліжко з матрацем та шафою вона придбала 04 серпня 2009 року за гроші, отримані в рахунок уплати аліментів на сина [PERSON] , за домовленістю з колишнім чоловіком. Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про розділ майна, вона вважає за необхідне ділити і те майно, яке залишилося у позивача, а саме: шафe-купе, меблі у передпокої, диван, холодильник, водонагрівач, водоочищувач, вбудовану кухню, витяжку, варочну поверхню, тумбу під телевізор, ванну з екраном, унітаз, умивальник, пральну дошку з чохлом, стіл та стільці кухонні, набор посуду виробництва Германія, набор столових приборів «Vinser». 05 грудня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права сумісної власності подружжя та розділ майна. Просила визнати об`єктом права сумісної власності подружжя: її та відповідача наступне майно: духова шафа, вартістю 2000 гривень; пилосос Samsung, вартістю 1600 гривень; килим 2х3 метри, вартістю 1300 гривень; німецька люстра, вартістю 1800 гривень, кухонна люстра, вартістю 559 гривень, люстра на 4 плафони, вартістю 600 гривень, люстра на шість плафонів, вартістю 800 гривень, дзеркало для ванної кімнати, вартістю 400 гривень, полка для ванної кімнати, вартістю 400 гривень, меблевий гарнітур (тумба під телевізор та дві полиці), вартістю 7000 гривень, диван «Космо», вартістю 3360 гривень, шафа-купе трьохстворчата, вартістю 4500 гривень, прихожа, вартістю 4000 гривень, диван «Болеро», вартістю 4715 гривень, холодильник BOSH, вартістю 3984,81 гривень, водонагрівач, вартістю 1400 гривень, водоочищувач п`ятиступінчастий, вартістю 5000 гривень, вбудована кухня, вартістю 15000 гривень, витяжка, вартістю 1600 гривень, варочна поверхня, вартістю 1600 гривень, тумба під телевізор, варістю 600 гривень, ванна з екраном, вартістю 1500 гривень, унітаз, вартістю 650 гривень, умивальник, вартістю 350 гривень, пральна дошка з чохлом, вартістю 900 гривень, стіл та стільці кухонні, вартістю 1300 гривень, набір посуду виробництва Германії, вартістю 725 гривень, набір столових приборів на 6 персон, вартістю 1000 гривень. Просила розділити вказане майно, виділивши їй наступне майно: духова шафа, вартістю 2000 гривень; пилосос Samsung, вартістю 1600 гривень; килим 2х3 метри, вартістю 1300 гривень; німецька люстра, вартістю 1800 гривень, кухонна люстра, вартістю 559 гривень, люстра на 4 плафони, вартістю 600 гривень, люстра на шість плафонів, вартістю 800 гривень, дзеркало для ванної кімнати, вартістю 400 гривень, полку для ванної кімнати, вартістю 400 гривень, меблевий гарнітур (тумба під телевізор та дві полиці), вартістю 7000 гривень, диван «Космо», вартістю 3360 гривень, на загальну суму 19819 гривень. Відповідачу просила залишити у власність наступне майно: шафа-купе трьохстворчата, вартістю 4500 гривень, прихожа, вартістю 4000 гривень, диван «Болеро», вартістю 4715 гривень, холодильник BOSH, вартістю 3984,81 гривень, воданагрівач, вартістю 1400 гривень, водоочищувач п`ятиступінчастий, вартістю 5000 гривень, вбудована кухня, вартістю 15000 гривень, витяжка, вартістю 1600 гривень, варочна поверхня, вартістю 1600 гривень, тумба під телевізор, вартістю 600 гривень, ванна з екраном, вартістю 1500 гривень, унітаз, вартістю 650 гривень, умивальник, вартістю 350 гривень, пральна дошка з чохлом, вартістю 900 гривень, стіл та стільці кухонні, вартістю 1300 гривень, набір посуду виробництва Германії, вартістю 725 гривень, набір столових приборів на 6 персон, вартістю 1000 гривень на загальну суму 48824,81 гривень. Також просила стягнути з відповідача різницю у вартості майна, яка складає 14502,90 гривень. Разом із позовною заявою до суду надійшло клопотання позивача про виклик свідків та витребування з Лівобережного відділу поліції матеріалів справи за його заявою від 22 серпня 2018 року. 05 грудня 2019 року сторонами надані заяви про виклик свідків. 25 березня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Пудак О.І. про відкладення судового засіданні у зв`язку з хворобою позивача. 06 травня 2019 року від нього же надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 29 травня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідачки адвоката Моргунова С.В. про відкладення судового засідання. 04 червня 2019 року представником позивача надані клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та про допит свідків. 16 серпня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] про відкладення судового засідання. Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02 грудня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права сумісної власності подружжя та розділ майна. Закрите підготовче провадження та справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Витребувано з Лівобережного ВП ЦВП ГЦНП в Донецькій області матеріали за заявою [PERSON] за фактом вивезення речей. Викликано для допиту заявлених сторонами свідків. Позивач за основним позовом та його представник адвокат Пудак О.І., діюча на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідачка за основним позовом та її представник адвокат Моргунов С.В., діючий на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] та підтримали доводи, викладені у відзиві та зустрічній позовній заяві. Просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити. За клопотанням позивача [PERSON] судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] його товариш, з яким він відпочивав та рибалив. [PERSON] він також знає, але не пам`ятає коли сторони стали проживати разом. Вказував, що бував в квартирі сторін по [ADDRESS] приблизно 5-6 разів, після того як вони зробили ремонт. Він заходив і ванну кімнату, бачив на стіні бойлер, але працює він чи ні не знає. Коли він приходив, [PERSON] вдома не було, був тільки [PERSON] . Вказував, що бачив в квартирі телевізор діагоналлю 32 см, кондиціонер, який висів над двер`ю в дитячу кімнату, але модель не пам`ятає, килим бежевого кольору, в дитячій кімнаті меблі, комп`ютер. В зв`язку з тим, що вони збиралися на рибалку, то використовували блендер та кавомолку, кухонній комбайн було важко збирати та доставати, тому вони не скористалися ним. Вказував, що йому необхідно було прибрати в автомобілі і позивач надав йому пилосос бордового кольору, оскільки миючий пилосос синього кольору був зламаний, дані події відбувалися у 2018 році. На даний час він не пам`ятає, чи був в квартирі сторін очищувач води, але [PERSON] казав йому, що часто змінює фільтри, тому він зробив висновок, що була система очистки води. Свідок [PERSON] пояснив, що знає сторін приблизно 7-8 років, оскільки проживає із ними по сусідству в одному будинку на п`ятому поверсі, а сторони на третьому. В квартирі сторін він ні разу не був. Вказував, що приблизно півроку тому бачив, як із квартири сторін виносили пральну машину, на вулиці стояла вантажівка, і два чоловіка щось завантажували, на що він зробив висновки, що люди періїзжають. В той же день вечорі до нього прийшов [PERSON] та повідомив, що з квартири вивезли майже все майно та запропонував зайти до нього в квартиру і пересвідчитися в цьому. Вказував, що не знає, був у сторін кондиціонер чи ні, оскільки не бачив у них зовні блок від кондиціонера, в квартирі були якісь кріплення, але для чого вони, йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її син, [PERSON] колишня невістка. Вказувала, що її син та [PERSON] стали проживати разом наприкінці літа 2009 року за адресою [ADDRESS] . Дану квартиру придбав її син за свої та її особисті кошти в 2008 році. Стверджувала, що придбана квартира потребувала ремонту, тому після його завершення сторони стали в ній проживати. Зазначала, що ремонт в квартирі проводився півтора року, сама вона вклала більшу частину своїх особистих грошей при його проведенні. Вказувала, що часто приходила до сина в гості і бачила кондиціонер, який був встановлений після закінчення ремонту в квартирі. Їй відомо, що у сторін в користуванні був пилосос «Томас», однак він був незручний, тому її син придбав пилосос «Самсунг». Вказувала, що бачила кавомолку «Бош», якою постійно користувалася [PERSON] , оскільки п`є каву, електром`ясорубку «Зелнер», дані речі були придбані ще до народження спільної дитини сторін, а саме до 2014 року. Їй невідомо, які речі подарували родичі [PERSON] , вона бачила мультиварку, однак хто її купив їй не відомо, телевізор, який вона бачила, придбав її син. В дитячій кімнаті були меблі, яку сторони придбали за спільні гроші, два килима, праска, тумба під телевізор. В ванній кімнаті був зроблений ремонт, сантехника була нова, купували сторони її за спільні гроші. Свідок [PERSON] пояснив, що давно знає [PERSON] та [PERSON] , відносини добрі. Йому відомо, що сторони в червні 2008 року купили квартиру по [ADDRESS] на третьому поверсі, та почали робити ремонт, оскільки квартира була непридатна для проживання. Він був у них в даній квартирі двічі, перший раз, коли [PERSON] попросив його допомогли вивезти стару ванну, в другий раз, в 2016 році на Новий рік, коли поздравляв їх сина зі святом, але знаходився в коридорі, в кімнати не проходив. Пояснював, що у 2016 році щось схоже на кондиціонер він бачив в зальній кімнаті квартири, на інші меблі увагу не звертав. Вказував, що йому не відомо проживали сторони однією сім`єю на момент придбання квартири чи ні. Пояснював, що йому не відомо, які речі купували сторони, куди витрачали гроші та за чий рахунок робився в квартирі ремонт. За клопотанням відповідачки [PERSON] , судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] - батько відповідачки пояснив, що його донька проживала разом із Моргачевим по [ADDRESS] , починаючи з 2008 року. Він пам`ятає, що в даній квартирі сторони зустрічали Новий рік, і на той час вони ще не перебували у зареєстровану шлюбі. Йому відомо, що сторони разом робили ремонт в квартирі, хто купував квартиру, йому не відомо, але донька казала, що давала гроші на її придбання. Окрім того, уточнював, що на прохання доньки ще наприкінці 2007 року він дивився квартиру [ADDRESS] , де в послідуючим вона стала проживати з [PERSON] . Вказував, що його донька розірвала попередній шлюб пізніше, чим стала проживати разом із [PERSON] . Пояснював, що спільній дитині сторін, він у січні 2015 року придбав мультіварку, на даний час, вартість її не пам`ятає, але замовлення отримував у відділені нової пошти. [PERSON] він подарував доньці на свято медичного працівника у 2010 році, придбав його на Центральному ринку в магазині за 7200 гривень, на той час отримав гроші, як дитина війни. Батько старшого внука надав гроші на придбання комп`ютера, ліжка, шафи, стільці та столу, потім ця меблі знаходилася в дитячій кімнаті квартири, де сторони проживали. Вказував, що неодноразово приходив в гості до доньки та внуків, але кондиціонера в квартирі не бачив. Свідок [PERSON] - сестра [PERSON] пояснила, що в серпні 2007 року разом із чоловіком придбала квартиру, а сторони восені 2007 року також придбали [ADDRESS] [ADDRESS] , яка була в задовільному стані і поступово стали робити ремонт. Їй відомо, що її сестра разом із [PERSON] стали проживати в даній квартирі одразу після її придбання, робили ремонт та купували меблі. Їй відомо, що квартиру сторони купували у складчину, але оформлена вона була на [PERSON] , оскільки на той час сестра перебувала в іншому шлюбі. Пояснювала, що у 2013 році подарувала сестрі на день народження килим бежевого кольору, який купила на Центральному ринку за 4000 гривень. У 2017 році вона через Інтернет магазин Розетка придбала утюг [PERSON] за 1700-1800 гривень, який подарувала сестрі, оскільки їх утюг зламався. Утюг вона отримала у відділені Нової пошти. Вказувала, що разом із чоловіком часто ходила в гості до сестри, так як проживала поруч, їх будинки знаходяться навпроти один до одного. Меблі в дитячій кімнаті була придбана колишнім чоловіком [PERSON] для їх спільної дитини. Стверджувала, що не бачила у сторін блендера, кавомолки та електром`ясорубки. Пилосос був один маленький синього кольору, вони його придбали коли народилася дитина. Також вказувала, що не бачила в квартирі сторін кондиціонера. Вказувала, що в квартирі був встановлений водонагрівач та система для очистки води, газової колонки в квартирі не було. Ванній кімнаті сторони повністю все поміняли, всі предмети купували разом. З літа 2018 року сторони перестали проживати разом. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1997 року, [PERSON] з 2003 року, оскільки разом з ними працює в одній лікарні, медичною сестрою та знаходиться в одному кабінеті з [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] стала зустрічатися із [PERSON] з 2007 року і того ж року вони придбали квартиру по [ADDRESS] , номер квартири вона не пам`ятає, але вона знаходиться на третьому поверсі. Вказували, що сторони в її присутності обговорювали, що будуть зустрічати Новий рік разом в придбаній квартирі. По розмовам, які вели сторони в її присутності вона розуміла, що вони проживають разом в даній квартирі і роблять в ній ремонт. Вона двічі була в квартирі сторін, перший раз в 2012-2013 році і другий раз в 2018 році. Стверджувала, що не бачила в квартирі кондиціонер , стосовно інших побутових електроприборів нічого не може сказати, оскільки не звертала увагу. Не пам`ятає були в квартирі система для очистки води та водонагрівач. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома із [PERSON] з 2004 року, [PERSON] знає з 2007 року, з ним її познайомила її краща подруга [PERSON] , представила, як свого чоловіка. Їй відомо, що квартиру по [ADDRESS] сторони купили разом, оскільки гроші у [PERSON] були і до того, як вона познайомилася із [PERSON] . Їй відомо, що сторони стали разом проживати із кінця 2007 року в квартирі, яку придбали і робили в ній ремонт. Стверджувала, що у 2009 році на день народження подарувала [PERSON] , який на той час коштував 350 гривень. Вона бувала в гостях у [PERSON] , але побутових електроприборів не бачила, оскільки при ній [PERSON] не готувала. Кондиціонера в квартирі не було, оскільки [PERSON] проти його використання. Вказувала, що в дитячій кімнаті була меблі, яку придбав перший чоловік [PERSON] для їх спільної дитини, оскільки між ними залишилися дружні відносини. Також вона бачила в квартирі пилосос сірого кольору. З літа 2018 року сторони перестали проживати разом. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 464, з 26 жовтня 2013 року (а.с. 17). Рішенням Орджоінікдзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.51-52). Позивач за основним позовом [PERSON] просив встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2009 року по 25.10.2013 року , посилаючись на перебування відповідачки по справі в іншому шлюбі, який був розірваний лише 08.12.2008 року за рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, предмет доказування при розгляді справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу становить сукупність обставин, які відповідно до вимог ст. 3 СК України є основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц. Як вбачається із рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 08 грудня 2008 року, шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] було розірвано. Рішення суду вступило в законну силу 18 грудня 2008 року. У п.15 постанови Пленуму №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК). Відповідачка, зазначивши, що вони з [PERSON] проживали однією сім`єю з 01 січня 2008 року, тим самим підтвердила факт сумісного проживання з 01 травня 2009 року. При цьому, суд звертає увагу, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з 01 січня 2008 року [PERSON] не заявлялися. Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача [PERSON] в частині часу проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу надали протирічні показання, а свідки з боку відповідача [PERSON] вказували про сумісно проживання сторін однією сім`єю, з 01.01.2008 року, оскільки сторони разом придбали квартиру в 2007 році та стали робити в ній ремонт, при цьому, підтвердили факт перебування [PERSON] на той період часу у зареєстрованому шлюбі із іншим чоловіком. З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку, що сторони дійсно проживали однією сім`єю як чоловік та дружина з 01 травня 2009 року, вони були пов`язані спільним побутом мали взаємні права та обов`язки, а тому позовні вимоги [PERSON] в зазначеній частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про розділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 61 Сімейного Кодексу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст.69 цього Кодексу, права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, не припиняє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст.372 Цивільного Кодексу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка відповідно до статті 70 Сімейного Кодексу є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також у постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15. ВС зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Аналізуючи вищезазначені норми матеріального закону, а саме ст.ст. 69-72 СК України, беручи до уваги роз`яснення викладені у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів. Під час розгляду справи [PERSON] стверджував, що побутова техніка та інше майно придбалося сторонами під час проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 26 жовтня 2013 року у зареєстрованому шлюбі та на підтвердження посилається на покази свідків та акт, наявності майна, складений ним власноруч. [PERSON] звертаючись із зустрічним позовом про визнання права сумісної власності подружжя та розділ майна також посилається на покази свідків та наявність товарних чеків, гарантійних талонів та договорів на окреме майно, зазначаючи, що частина даного майна, а саме телевізор PHILIPS 32, мультіварка-сковорідка Moulinex CE 5011, міксер Moulinex, килим хутряний 3х2, праска їй були подаровані її родичами в різний період часу, а комп`ютерний стіл, ліжко з матрацем, шафа, які були замовлені та придбані у 2009 році за гроші, отримані від колишнього чоловіка в рахунок сплати аліментів, належать безпосередньо їй, та не можуть бути визнані сумісної власністю її та [PERSON] . Так, надані [PERSON] товарний чек від 27.09.2009 року на світильник підвісний (а.с.53), рахунок-фактура від 07.06.2008 року на холодильник BOSH (а.с.57), видаткова накладна від 19.03.2008 року на водонагрівач (а.с.58), товарний чек від 02.06.2010 року на телевізор PHILIPS 32 (а.с.34), взагалі не містять даних, з яких би достовірно вбачався факт придбання майна (товарів), саме сторонами по справі, аби родичами відповідачки. З наданого [PERSON] гарантійного талону на міксер, придбаний 20.08.2009 року (а.с.35), роздрукований англійською мовою, взагалі неможливо ідентифікувати, який саме міксер був придбаний та ким саме. З наданого [PERSON] гарантійного талону № 592 на меблевий гарнітур (тумба під телевізор та дві полиці), який виданий на ім`я [PERSON] 28.11.2014 року, вбачається, що він наданий на доставку та зборку вказаної меблі, при цьому не містить даних, коли саме вона була придбана та за яку вартість (а.с.54). Договір № 125 від 04.08.2009 року на дитячу меблі та матрац, загальною вартістю 8085 гривень (а.с.36), не містіть даних, які б свідчили про його укладання, оскільки з боку позивачки була надана лише перша сторінка Договору, на якій не має ні печатки продавця, ні підписі замовника товару, ні відомостей, що даний товар був придбаний та оплачений. Крім того, частина майна, яке на думку сторін підлягає визнанням об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме холодильник BOSH, водоочищувач п`ятиступінчастий, вбудована кухня, витяжка, варочна поверхня, духова шафа, стіл та стільці кухонні, ванна з екраном, унітаз, умивальник, шафа-купе трьохстворчата, водонагрівач, диван «Космо», диван «Болеро», дзеркало для ванної кімнати, полка для ванної кімнати, було придбано у період 2008 року по травень 2009 року, про що стверджували у судовому засіданні сторони та підтверджується вищепереліченими документами. При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідачки про те, що вона проживала з позивачем однією сім`єю на час придбання даних речей, тому вони є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на той період часу відповідачка перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Позивачем, на думку суду, не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження існування наступного майна: миючий пилосос Tnomas Twin TT, кондиціонер PANASONIK, кавомолка BOSH, блендер, праска TEFAL, електром`ясорубка ZELMER, відповідач [PERSON] щодо його наявності на день слухання справи заперечувала. З матеріалів справи неможливо встановити джерело, спосіб, вартість та час отримання даного спірного майна. З урахуванням наведеного суд, відмовляє у визнанні переліченого майна спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] й поділі його між останніми. Щодо іншого майна, яке зазначено у позовах сторін, то під час розгляду справи, згоди щодо його вартості сторони не досягли. Судом було роз`яснено сторонам їх право щодо з`явлення клопотання про проведення судової експертизи щодо визначення вартості майна. Проте зазначеного клопотання сторонами не заявлялося. Суд звертає увагу, що обставини придбання товару у встановлений період та за визначену суму коштів, мають бути підтверджені письмовими доказами, такими як чеки, квитанції, платіжні доручення, гарантійні талони, із зазначенням найменування товару, його вартості, та дати придбання і прізвища особи, яка здійснила придбання відповідного товару. Жодних доказів, які б підтверджували придбання сторонами під час проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 26 жовтня 2013 року у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти меблів та побутової техніки зазначеної, як в позові позивача [PERSON] , так із зустрічному позові [PERSON] , суду не надано. При цьому, [PERSON] заперечувала наявність на час розгляду справи частини меблів та побутової техніки, які перелічені в позові [PERSON] . Пояснення свідків, як з боку позивача, так і з боку відповідача, суд оцінює у комплексі з іншими доказами дослідженими судом, як такі, що не підтверджують обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Статтями 12,13,81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на підставі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному стані, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що сторонами чітко не встановлено наявність вказаного майна та його вартість, не доведено факту належності його до спільного сумісного, тобто не надано належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави для визначення маси спільного майна подружжя та проведення його поділу, встановлення дійсної вартості і, як наслідок, визначення розміру часток при поділі цього майна та компенсації різниці у вартості майна, про що просять сторони у своїх позовних заявах. Крім цього, за наявними матеріалами справи суд позбавлений можливості визначити джерело грошових коштів, за які спірне майно було придбано, та час його придбання. Зазначених обставин не підтвердили з достовірністю і допитані судом свідки. Тому підстав для задоволення вимог позивача та відповідача по зустрічному позову про визнання предметів побуту спільною сумісною власністю та його поділ суд не вбачає, з огляду на що в задоволенні позовів в цій частині слід відмовити. Окрім того, згідно до вищевказаних вимог закону, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, але сторонами така умова в ході розгляду справи судом виконана не була. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по справі, то суд зазначає наступне. Статею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарг подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1762,00 грн. Статтею 4 частиною 2 зазначеного Закону, визначено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, судовий збір становить 704,80 гривень. Згідно квитанцій позивачем [PERSON] при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн. (за вимоги немайнового характеру) та 704,80 гривень (за вимоги майнового характеру) (а.с.1). Позовні вимоги [PERSON] задоволені судом частково, відмовлено в задоволені позовних вимог про поділ меблів та побутової техніки. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 352,00 грн. При цьому, суд зазначає, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду не в повному обсязі був сплачений судовий збір за вимоги немайнового характеру, а саме в сумі 352,40 гривень, які підлягають стягненню із відповідача [PERSON] в дохід держави. У задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі, відповідно вимоги позивачки щодо відшкодування витрат на правову допомогу та судовий збір, задоволенню не підлягають.

Outcome: partial