Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна та стягнення вартості 1/2 частки цього майна, в якому позивач, з врахуванням поданих уточнень та доповнень від 20 жовтня 2015 року, зазначила, що з відповідачем вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з червня 1997 року по червень 2015 року у с. Зоря Костянтинівського району Донецької області, разом вели господарство та мали спільний бюджет, спільних дітей з відповідачем вони не мають. Під час спільного проживання ними було придбано таке майно: автомобіль Mercedes-Benz «Vito» вартістю 80 000 грн., автомобіль ГАЗ-24 «Волга» - 30 000 грн., дві корови - 25 000 грн. кожна, два теляти - 10 000 грн. кожен, дві свині - 2 500 грн. кожна, птиця 20 шт. загальною вартістю 200 грн., п'ять бджолосімей, загальною вартістю 5 000 грн., генератор перемінного току - 7 000 грн., доїльний апарат - 4 000 грн., холодильник, «Зануссі» - 5 000 грн., пральна машина «Індезіт» - 3 000 грн., телевізор «Хонда» - 2 000 грн., набір меблів для кухні - 4 000 грн., керамічна мийка з тумбою - 1 000 грн., мийка з нержавіючої сталі - 800 грн., електром'ясорубка - 2 500 грн., набір каструль із нержавіючої сталі - 2 000 грн., душова кабіна - 4 000 грн., газовий котел для опалення приміщення - 5 000 грн., котел для опалення на твердому паливі - 9 000 грн., батареї опалення - 7 000 грн., металопластикові вікна - 9 000 грн., євроогорожа, 18 м - 5 000 грн., міжкімнатна двері, 3 шт. - 3 000 грн., а всього майна на суму 228 500 грн. Просила встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з червня 1997 року по червень 2015 року, визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на зазначене майно загальною вартістю 228 500 грн., визнати за нею право власності на 1/2 частку цього майна, яке виділити відповідачу в натурі, стягнувши на її користь 1/2 частки його вартості в розмірі 114 250 грн. 12 жовтня 2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] (позов в остаточній редакції від 16 січня 2016 року), в якій позивач зазначив, що з [PERSON] він не проживав однією сім'єю у вказаний нею період часу, спільного господарства не вів та не був пов'язаний спільним побутом. З [PERSON] вони зустрічалися для спілкування як жінки та чоловіка та він надавав їй матеріальну допомогу. Просив стягнути з відповідачки вартість майна, яке він подарував їй за весь час знайомства на загальну суму 95 250 грн. У заяві про зміну позовних вимог від 29 грудня 2015 року [PERSON] вказав, що приймаючи до уваги визнання сторонами сумісного придбання частини майна, а саме, набору каструль та батарей, просив поділити спільне майно осіб, які мешкали однією сім'єю та визнати за [PERSON] право особистої власності та залишити за нею в натурі наступне майно на загальну суму 3 000 грн.: набір каструль із нержавіючої сталі вартістю 2 000 грн., автомобіль ЗАЗ «Таврія» - 1 000 грн.; визнати за ним право особистої власності та залишити за ним майно на загальну суму 2 800 грн., а саме: батареї опалення на загальну суму 1 800 грн., автомобіль ГАЗ-24 «Волга», вартістю 1 000 грн. В остаточній заяві про зміну позовних вимог від 16 січня 2016 року [PERSON], просив визнати за [PERSON] право особистої власності на майно: котел газовий «Демрад», вартістю 5 000 грн., батареї на загальну суму 2 100 грн., труби та комплектуючі на загальну суму 2 500 грн., набір каструль, вартістю 2 000 грн.; визнати за ним право особистої власності та залишити за ним в натурі майно: батареї опалення на загальну суму 1 800 грн., автомобіль ГАЗ «Волга», вартістю 1 000 грн., газовий котел «Геліос», вартістю 1 800 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу у період часу з липня 1997 року по липень 2015 року. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно: автомобіль Mercedes-Benz 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER], вартістю 72 662,70 грн.; автомобіль ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], вартістю 8 000 грн.; набір каструль з неіржавіючої сталі, вартістю 2 000 грн.; душову кабіну, вартістю 1 850 грн.; газовий котел для опалювання приміщення, вартістю 3 600 грн.; батареї опалювання, вартістю 4 000 грн.; металопластикові вікна, вартістю 1 680 грн.; міжкімнатні двері, вартістю 380 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2-х штук., вартістю 680 грн. кожна, а всього майно на суму 95 532,70 грн. Поділено спільне сумісне майно, а саме: передано [PERSON] в натурі у власність автомобіль Mercedes-Benz 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER], вартістю 72 662,70 грн.; автомобіль ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], вартістю 8 000 грн., набір каструль з неіржавіючої сталі, вартістю 2 000 грн.; душову кабіну, вартістю 1 850 грн.; газовий котел для опалювання приміщення, вартістю 3 600 грн.; батареї опалювання, вартістю 4 000 грн.; металопластикові вікна, вартістю 1 680 грн.; міжкімнатні двері, вартістю 380 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2-х шт., вартістю 680 грн. кожна, а всього майно на суму 95 532,70 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошова компенсація 1/2 частки спільного сумісного майна у розмірі 47 766,35 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 477,66 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності [PERSON] і [PERSON] на майно та залишення за ними майна в натурі відмовлено. На вказане рішення суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити та задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що автомобіль Mercedes-Benz «Vito», який було визнано спільною власністю, він придбав за кошти, що подарував йому рідний брат [PERSON], який є громадянином Росії. Вказана обставина підтверджується відповідною квитанцією та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], які були присутні при отриманні грошових коштів у відділенні банку, при передачі їх продавцю автомобіля та при написанні останнім розписки про отримання коштів та зобов'язання у подальшому переоформити автомобіль на нього. Вказує, що автомобіль ГАЗ 24, 1978 року випуску, номерний знак [NUMBER], він придбав за 1 000 грн., а іншої вартості станом на дату розгляду позову [PERSON] не довела, а тому суд, на його думку, мав стягнути з нього компенсацію вартості автомобіля саме 500 грн., а не 4 000 грн. Посилаючись на показання свідків [PERSON] та [PERSON] зазначає, що вікна та душову кабіну, які суд визнав спільною власністю, вказані особи подарували саме йому. Позивач документальних доказів про придбання цих речей суду не надала, в зв'язку з чим це майно належить йому на праві приватної власності, що передбачено ст. 57 СК України. Вказує, що суд першої інстанції стягнув з нього компенсацію за майно, яке фактично знаходиться у [PERSON], зокрема, це стосується міжкімнатних дверей, що встановлені в її квартирі. Просив суд розділити спільне майно в натурі за варіантом, який він запропонував у зустрічному позові. Відповідач та його представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач та її представник [PERSON] просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. Згідно пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини. Згідно з повідомленням Відділу ДРАЦС по Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області, у період 1997 - 2015 роки актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] між собою чи в будь-якому іншому шлюбі, не значиться. (а. с. 47) Згідно з повідомленням Костянтинівського міського БТІ № 607 від 02 листопада 2015 року, [PERSON] є власницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 1997 року, виданого відділом приватизації при ВРЖО, з якого випливає, що друга частка вказаної квартири належить [PERSON]; [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 1991 року, посвідченого 2-ю Костянтинівською ДНК р/№ 210. (а. с. 76-79) На підставі державних актів на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельних ділянок на території Зорянської сільської ради Костянтинівського району, а саме: для будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства; відповідно до довідки Зорянської сільської ради Костянтинівського району № 1033 від 28 вересня 2015 року [PERSON] самостійно обробляє земельну ділянку (пай) площею 4,70 га. (а. с. 65 - 69) Згідно довідки Зорянської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 1296 від 15 жовтня 2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS] мешкала без реєстрації у [ADDRESS], з липня 1997 року по липень 2015 року з [PERSON], що підтвердили своїми підписами свідки. (а. с. 8, 28, 32) Як зазначено у довідці Зорянської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 303 від 14 серпня 2015 року, за [PERSON], [INFO], який мешкає у [ADDRESS], в погосподарській книзі № 3, особовий рахунок [NUMBER], значаться: ВРХ - корови 2 шт., теляти до 1 року -2 шт., свині - 2 шт., птиці (всього) 20 шт., в тому числі, кури-несучки - 15 шт., бджолосім'ї - 5 шт. (а. с. 5) За змістом довідок Зорянської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 1287 від 12 жовтня 2015 року та № 1288 від 12 жовтня 2015 року: в погосподарській книзі № 2 особовий рахунок [NUMBER] на 01 січня 1997 року за [PERSON] записані: ВРХ - 2 голови, в т.ч. корови - 2 голови, свині (всього) - 2 голови, птиці (всього) - 20 шт., бджолосім'ї - 5 шт.; в погосподарській книзі № 2 особовий рахунок [NUMBER] на 01 січня 2015 року за [PERSON] записані: ВРХ - 4 голови, в т.ч. корови - 2 голови, теляти до 1 року - 2 голови, свині (всього) - 2 голови, птиці (всього) - 20 шт., в т.ч. 15 курей, бджолосім'ї - 5 шт. (а. с. 27) Згідно із паспортом великої рогатої худоби [NUMBER] [PERSON] є власником тварини породи українська чорно-ряба молочна, ідентифікаційний номер [NUMBER], кличка Зірка, стать жіноча, дата народження - 19 березня 2000 року. (а. с. 52-53) Відповідно до паспорту великої рогатої худоби [NUMBER] [PERSON] є власником тварини породи симентальська, ідентифікаційний номер [NUMBER], кличка Дана, стать жіноча, дата народження - 21 квітня 2000 року, яку згідно з листом переміщення було продано 21 червня 2008 року, вартість не зазначено. (а. с. 54, 55) На підставі біржового договору (угоди) Української товарної біржі р/№ 256631 від 11 липня 2002 року, [PERSON] в особі представника члена біржі-брокера придбала транспортний засіб ВАЗ-1102, 1992 року випуску, транзитний номер [NUMBER], за 1 000 грн. (а. с. 29) За інформацією, наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дзержинськ, Костянтинівка та Костянтинівського р/ну при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області № 9/12-2890 від 24 жовтня 2015 року, за [PERSON] зареєстрований автомобіль ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, білого кольору, номерний знак 87997ЕВ, копії документів, на підставі яких було зареєстровано транспортний засіб, надати не можливо, так як реєстрація відбулася 20 листопада 2002 року, термін збереження реєстраційних документів сплив; за [PERSON] зареєстровані: ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], копії документів, на підставі яких було зареєстровано транспортний засіб, надати не можливо, так як реєстрація відбулася 20 вересня 2006 року, термін збереження реєстраційних документів сплив; автомобіль Mercedes-Benz 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER]; автомобіль було зареєстровано 14 серпня 2013 року на підставі довідки-рахунку ААВ 333698 від 14 серпня 2013 року, виданою ТОВ «Автостандарт» Костянтинівська філія, доданою до інформації, з якої випливає, що [PERSON], пред'явнику паспорту [NUMBER], виданого Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 08 липня 2000 року, продано і видано автомобіль Mercedes-Benz 112 CDI, вартістю 72 662 (сімдесят дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 70 коп. (а. с. 43 - 44) Відповідно до копії квитанції ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» від 01 червня 2013 року [PERSON], [NUMBER], виданий 08 липня 2000 року Костянтинівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, який проживає у [ADDRESS], видано грошовий переказ по системі «Колібрі» згідно з заявою від 01 червня 2013 року у сумі 310 000 російських рублів у гривневому еквіваленті 77 924, 70 грн. (а. с. 26) Відповідно до товарної накладної № 1144 від 14 вересня 2015 року [PERSON] придбано котел твердопаливний сталевий Маяк АОТ-12, вартістю 5 000 грн. (а. с. 51) Згідно з копіями наданих [PERSON] документів: товарного чеку салону-магазину «Мойдодир» від 17 січня 2015 року придбано унітаз компакт 1434 вартістю 925 грн.; товарного чеку ПП [PERSON] № 762 від 10 жовтня 2011 року - вікна у кількості 2 шт., балкон у кількості 2 шт., загальною вартістю 11 000 грн.; накладної від 08 грудня 2009 року ТС «Тепло-вода» [PERSON] видано котел «Демрад» вартістю 4 220 грн., «Мирадо» вартістю 1 710 грн., оплачено 5 930 грн.; товарного чеку ПП [PERSON] від 22 січня 2015 року - алюмінієві батареї вартістю 2 850 грн.; товарного чеку № 317 від 15 квітня 2015 року - двері загальною вартістю 1 080 грн.; квитанції супермаркету електроніки «Фокстрот» - телевізор «DAEWOO» вартістю 699 грн.; квитанції магазину «Мойдодир» від 29 серпня 2015 року - лінолеум з доставкою, загальною вартістю 3 861 грн. З наданих [PERSON] та свідком [PERSON] пояснень у судовому засіданні, вказане вище майно було придбано [PERSON] за власний рахунок при здійсненні ремонту у належному їй житлі у м. Костянтинівка Донецької області. (а. с. 115 - 119) Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову [PERSON], а саме, про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майна: автомобіля Mercedes-Benz 112 CDI, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 72 662,70 грн.; автомобіля ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], - 8 000 грн.; набору каструль з неіржавіючої сталі - 2 000 грн.; душової кабіни - 1 850 грн.; газового котлу для опалювання приміщення - 3 600 грн.; батарей опалювання - 4 000 грн.; метало - пластикових вікон - 1 680 грн., міжкімнатних дверей - 380 грн.; міжкімнатних дверей у кількості 2-х шт. - 680 грн. кожна. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в остаточній редакції від 16 січня 2016 року суд виходив з того, що в судовому засіданні не підтверджений факт права спільної сумісної власності сторін на майно: котел газовий «Демрад» вартістю 5 000 грн., батареї на суму 2 100 грн., труби та комплектуючі на суму 2 500 грн., яке не знаходилось та не знаходиться у будинку [ADDRESS], де у період спільного проживання мешкали сторони. З вказаними висновками суду першої інстанції не можливо погодитися, з огляду на таке. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Тобто із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу. Оскільки СК України набрав чинності з 1 січня 2004 р. і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11). З матеріалів справи вбачається і цей факт визнається сторонами, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з липня 1997 року по липень 2015 року. У вказаний період вони вели спільне господарство та придбавали певне майно. Проте встановлення факту проживання однією сім'єю має правове значення лише стосовно того майна, яке було придбане після 1 січня 2004 року. Враховуючи викладене, судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не мав законних підстав встановлювати такий факт за період до 1 січня 2004 року. Окрім того, як зазначив у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції, майна, яке визнається судом спільною сумісною власністю сторін та яке було придбане до вступу в законну силу СК України, встановлено не було. Як встановлено ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Проте, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З матеріалів справи вбачається, що 1 червня 2013 року [PERSON] отримав у Донецькому відділенні №3 ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» грошовий переказ по системі «Колібрі» у сумі 310 00,00 російських рублів, що еквівалентно у гривнях - 77 924,70 грн. (а. с. 26) Як вбачається з довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, від 24.10.2015 року, за [PERSON] 14 серпня 2013 року зареєстровано автомобіль Mercedes-Benz 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] на підставі довідки-рахунку ААВ 333698 від 14 серпня 2013 року. Згідно цієї довідки вартість проданого автомобіля дорівнює 72 662,70 грн. (а. с. 43 - 44) Оцінюючи вказані докази у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що автомобіль Mercedes-Benz 112 CDI, номерний знак [NUMBER], був придбаний за особисті кошти відповідача [PERSON], тому він не підлягає розподілу як майно спільної сумісної власності жінки та чоловіка, що перебувають у шлюбних відносинах. Позивач дану обставину не спростувала та не довела того, що спірний автомобіль був набутий за спільні з відповідачем кошти. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд першої інстанції недотримався норми закону щодо поділу спільного майна подружжя в натурі та виділив усе майно відповідачу, стягнувши з нього на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки його вартості. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи справу по суті, апеляційний суд враховує зміст позовних вимог, визнання сторонами обставин справи щодо набуття майна та його вартості, межі апеляційного оскарження, приписи закону про поділ спільного майна в натурі та наявні у справі достатні і допустимі докази. Розподілу підлягає таке майно: автомобіль ГАЗ 24 вартістю 8 000 грн.; газовий котел «Геліос» - 3 600 грн.; батареї алюмінієві - 2 850 грн.; душова кабіна - 1 850 грн.; котел газовий «Демрад» - 4 200 грн.; радіатори «Mirado» - 1 710 грн.; набір каструль з неіржавіючої сталі - 2 000 грн., на загальну суму 24 210 грн., де 1/2 частка складає 12 105 грн. Виходячи зі змісту первісного та зустрічного позовів, сторони визнають набуття ними автомобілю ГАЗ 24, набору каструль з неіржавіючої сталі, газового котла «Геліос», батарей алюмінієвих, але не дійшли згоди стосовно вартості цього майна за виключенням каструль (вартість визначена ними у розмірі 2 000 грн.). Сторони визнають факт придбання іншого переліченого вище майна під час спільного проживання, але наполягають на тому, що воно було придбано за особисті кошти. Апеляційний суд, враховуючу обставини справи та приписи норм сімейного законодавства, вважає ці твердження необґрунтованими. Вартість майна, що підлягає розподілу підтверджується наявними у справі документальними доказами, зокрема, товарними чеками, накладними, а також показаннями свідків. Придбання сторонами за сумісні кошти іншого майна, яке зазначене у їх позовних заявах, не підтверджується матеріалами справи. Стосовно розподілу встановлених у будинку відповідача та у квартиру позивача вікон та дверей, слід зауважити, що їх заміна є по суті ремонтом та поліпшенням житлового приміщення. Враховуючи викладене, у задоволенні іншої частини позовних вимог сторін слід відмовити. Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує. Тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги сторін підлягають частковому задоволенню. Позивачу [PERSON] суд вважає за необхідне виділити в натурі: котел газовий «Демрад» - 4 200 грн.; радіатори «Mirado» - 1 710 грн.; набір каструль з неіржавіючої сталі - 2 000 грн., на загальну суму 7 910 грн., а відповідачу [PERSON]: автомобіль ГАЗ 24 вартістю 8 000 грн.; газовий котел «Геліос» - 3 600 грн.; батареї алюмінієві - 2 850 грн.; душову кабіну - 1 850 грн., на загальну суму 16 300 грн. Різниця у вартості виділеного сторонам майна в натурі складає 4 240 грн. (16 300 грн. - 7 910 грн.), яку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Стосовно розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З матеріалів справи вбачається, що позивачка 17.09.2015 року сплатила судовий збір у розмірі 1% від ціни позову - 1 142,50 грн. (а. с. 1), а [PERSON] 12.10.2015 року сплатив його у розмірі 1% від ціни позову - 952,50 грн., з яких йому було повернуто ухвалою суду від 10 лютого 2016 року 465,30 грн. у зв'язку зі зменшенням ціни позову до 16 200 грн., тобто за ним залишилася мінімальна ставка судового збору 0,4 розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що на момент подачі позову складала - 487,20 грн. (1 218 грн. мінімальна зарплата х 0,4). За апеляційне оскарження відповідач сплатив 1 278,20 грн. (а. с. 19, 114, 128, 168) З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог сторін.

Outcome: partial