Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

18.02.2016 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси розглядалась цивільна справа за її позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частки квартири №51, корпус №2 в будинку №61 по вул. Маршала Малиновського в м. Одесі. Представницькі та юридичні послуги їй надавали адвокати [PERSON] та [PERSON], мали генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1325. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2014 \~ \~ \~ \~ року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] було відмовлено. 29.01.2015 \~ \~ \~ \~року рішенням Апеляційного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 17.06.2015 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволений, визнаний недійсним договір дарування 1/2 частки квартири №51, корпус №2 в будинку №61 по вул. Маршала Малиновського в м. Одесі, укладений 15.11.2013 року. 15.06.2015 \~ \~ \~ \~року представники позивача - [PERSON] та [PERSON], діючи від її імені на підставі довіреності здійснили відчуження належної їй на праві власності вищевказаної квартири відповідачам у справі за договорами купівлі продажу, реєстрові номери 527, 525. Позивач стверджувала, що спірні правочини були вчинені без наміру створення правових наслідків, обумовленими такими правочинами, плата за майно нею не отримувалась. Як підставу позову, змінивши її в процесі розгляду справи позивач визначила, відповідно, вимоги статті 234 ЦК України, стверджуючи, що правочини, укладені від її імені представниками за довіреністю є фіктивними, оскільки вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами. Метою їх укладення за процесуальною схемою представників було документальне переоформлення права власності на належну позивачці квартиру на інших осіб у разі прийняття негативного для неї рішення судом касаційної інстанції у справі №521/10210/14-ц, розгляд якої мав відбутися 17.06.2015 року. Враховуючи викладене, позивач просила визнати оспорювані договори недійсними. Справа розглядається судом неодноразово. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на ухвалені рішення на підставі наявних у справі доказів, пославшись на похилий вік позивача, її стан здоровя, неявку відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся телефонограмою суду через свого представника, що відповідає вимогам статті 130 ЦПК України. Так, після скасування заочного рішення відповідачі при новому розгляді справи не скористались процесуальним правом надання відзиву, заперечень, доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] представляли інтереси та надавали правову допомогу [PERSON] в межах розгляду Малиновським районним судом м. Одеси цивільної справи за її позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частки квартири №51, корпус №2 в будинку №61 по вул. Маршала Малиновського в м. Одесі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2014 \~ \~ \~ \~ року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. 29.01.2015 \~ \~ \~ \~року рішенням Апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволений, визнаний недійсним договір дарування 1/2 частки квартири №51, корпус №2 в будинку №61 по вул. Маршала Малиновського в м. Одесі, укладений 15.11.2013 року. Розгляд справи касаційною інстанцію мав відбутися 17.06.2015 року (в подальшому ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України рішення апеляційного суду від 29.01.2015 року залишено без змін) Враховуючи викладене, на випадок прийняття негативного для позивача рішення судом касаційної інстанції представниками [PERSON] була запропонована процесуальна схема, за якою необхідно було здійснити документальне переоформлення права власності на належну позивачці квартиру на інших осіб. Так, маючи генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1325 останні відчужили спірне майно відповідачам за договорами купівлі-продажу, які оспорюються. Договори були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрові номери 527, 525. За ними відповідачі придбали по ? частини спірного майна. Позивач будучі особою похилого віку, юридично не грамотною на такі дії погодилась, поряд із тим, в подальшому [PERSON] звернулась до правоохоронних органів. Розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд враховує, що відповідно до статті 234 ЦК України фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Як вбачається зі змісту даної норми закону, підтверджено узагальненими судів різних інстанцій, висновками Верховного Суду України, зокрема, по справі № 6-1873цс16 для визнання правочину фіктивним суду має бути доведений умисел всіх сторін правочину, тобто обидві (всі) сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Ознака вчинення фіктивного правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалась досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним (Постанова ВСУ від 21.01.2015 року по справі №6-197цс14). Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести суду, що учасники, а саме всі учасники не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача (Узагальнення ВСУ «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). З матеріалів цивільної справи, пояснень представників позивача судом встановлено, що жодна зі сторін оспорюваних правочинів не намагалась досягти правового результату, укладення договорів не потягнуло зміни інших обставин, передбачених договорами. Так, фактично майно у власність відповідачів не перейшло, [PERSON] продовжує проживати у спірному майні, утримує його. Відповідачі питання про вселення не порушували, з питання чинення їм перешкоди у доступі до власності невідомими особами до правоохоронних органів не звертались. Докази передачі плати за майно за оспорюваними договорами відповідачами не надані. Суд критично оцінює нотаріальну заяву [PERSON] від 14.08.2015 року, якою він не заперечував проти довічного проживання [PERSON] у спірному майні, реєстровий номер 1705, оскільки така зава оформлювалась не в день укладення правочинів, із позивачем не погоджувалась. В наслідок юридичного оформлення оспорюваних правочинів, позивач юридично залишилась без своєї власності, яка є її єдиним житлом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та доведеними в процесі розгляду справи. Іншого позасудового способу захисту порушеного права позивач не має.

Outcome: approved