Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

18.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], після чого 18.12.2018 року додатково подала заяву про доповнення позову і заявила вимоги про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання. 25.01.2018 року позивач уточнила заявлені вимоги шляхом подачі заяви і через відсутність спору з приводу визначення місця проживання дитини та про подачу нею окремо заяви про стягнення аліментів в наказному провадженні, просить розглядати її вимогу про розірвання шлюбу з відповідачем. В позові зазначила, що 21 червня 2013 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб Відділом ДРАЦС реєстрації служби Цюрупинського РУЮ у Херсонській області, про що було зроблено актовий запис № 51. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З 2016 року сімейні стосунки між нею та чоловіком погіршилися, в сім*ї стали відбуватися сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги. Сімейні відносини з відповідачем припинені у червні 2017 року і з того часу вони проживають окремо, бажання та наміру відновлення сімейних відносин ніхто з них не виявляє. Майновий спір відсутній. За спільним рішенням їх дочка проживатиме з нею. На розірванні шлюбу наполягає, оскільки це відповідатиме інтересам обох сторін, на примирення не згодна. 16.04.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. На відновленні дошлюбного прізвища не наполягає. 16.04.2018 року відповідачем [PERSON] до суду подано заяву, в якій він позовні вимоги визнає, на примирення не згоден та просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб Відділом ДРАЦС реєстрації служби Цюрупинського РУЮ у Херсонській області, про що було зроблено актовий запис № 51. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] яка за спільною домовленістю сторін проживатиме з позивачем. Вказані обставини підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.13 -14). Подружні стосунки припинені у червні 2017 року. Спору з приводу виховання малолітньої дитини між сторонами немає. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені у червні 2017 року, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у позовній заяві не ставить питання щодо відновлення дошлюбного прізвища, суд приходить до висновку про залишення позивачеві її чинного прізвища. Карім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 гривень, про що позивачем зазначено у позові. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved