Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

17 березня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому, змінивши предмет позову, просять визнати за кожним із них право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що [INFO] року помер їх батько - [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Бєгаєвої Ганни Михайлівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 37/02-31 від 10 лютого 2016 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за відсутністю у спадковій справі правовстановлюючих документів на 1/2 частину житлового будинку. Представник позивачів у судове засідання подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 11), який доводився батьком позивачам. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя батько позивачів склав заповіт та належну йому частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] заповів в рівних частинах позивачам (а/с 10). Згідно акту прийому в експлуатацію житлового будинку на праві приватної власності, затвердженого рішенням Деснянського райвиконкому від 08 грудня 2008 року № 332, комісія встановила, що будівництво частини будинку [ADDRESS] розпочато у 1980 році, закінчено - у 2008 році та постановила, пред'явлену [PERSON] до здачі в експлуатацію частину будинку [ADDRESS] - вважати прийнятою (а/с 13). 14 квітня 2014 року було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], який був затверджений керівником Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації (а/с 14-16). Згідно інформаційної довідки від 24 вересня 2015 року № 3024, виданої Комунальним підприємством Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації, рішеннями Деснянського РВК від 13.10.2003 року № 219, від 08.12.2008 року № 332 затверджена загальна площа будинку 248,6 кв.м., житлова площа 128,8 кв.м., будівництво надвірних будівель. Самовільно збудована веранда літ. а2-2 загальною площею 9,6 кв.м. Право власності на 1/2 частину будинку, що належить [PERSON], в МБТІ не зареєстровано (а/с 6). Після смерті [PERSON] позивачі у встановлений законодавством термін звернулися до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Бєгаєвої Ганни Михайлівни з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 37/02-31 від 10 лютого 2016 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючих документів на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а/с 7). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивачів підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved