Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

18.01.2018 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.50-53), просить стягнути із [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 19.01.2012 в сумі 96 518, 26 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. При цьому посилається на те, що 19.01.2012 року між сторонами укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] надано кошти у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок. 22.01.2018 винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 09.02.2018 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. 19.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено до розгляду. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви не заперечував проти розгляду справи за його відсутності, та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повістокна адресу місця реєстрації відповідача (а.с.68,71). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.01.2012 між сторонам укладено договір про надання банківських послуг, який являє собою «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», що підтверджено підписаною відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.7-32). За умовами вказаного договору відповідачу надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1-2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором станом на 30.11.2017 року становить 96 518,26 грн., з яких: 1950,81 грн. тіло кредиту, 84 295,15 відсотки за користування кредитом, 5200,00 нараховано пені, штраф (фіксована частина) 500,00, штраф (процентна складова) 4572,30 грн. Разом з тим, суд вважає, що підстави для стягнення одночасно з відповідача як пені, так і штрафу за невиконання умов договору відсутні, виходячи з наступного. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежу по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з тим, судом встановлено, що умовами договору про надання банківських послуг, який був укладений між позивачем та відповідачем, двічі передбачено цивільно-правову відповідальність у вигляді нарахування як пені, так і штрафу за одне те й саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі№ 6-2003цс15, яка згідно з 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при прийнятті рішення З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобовязання та ухиляється від їх виконання, внаслідок чого, утворилась заборгованість. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 91 318,26 грн., яка складається із: 1950,81 грн. тіло кредиту, 84 295,15 грн. відсотки за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) 500,00, штрафу (процентна складова) 4572,30 грн. Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1667,07 грн.

Outcome: partial