Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

19.06.2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами. В позовній заяві просив стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури моральну шкоду в розмірі 80\~000 гривень та майнову шкоду в розмірі 7 261,98 гривень, всього 87\~261,98 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що слідчим слідчого управління ГУ МВС України в Київській області за погодженням із заступником начальника відділу прокуратури Київської області, 08 липня 2014 року у кримінальному провадженні №12013100270000067 від 08.02.2013 року, йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 16.09.2014 року складено обвинувальний акт згідно якого він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, який було направлено до Броварського міськрайонного суду Київської області. В ході судового розгляду кримінального провадження, 08.12.2014 року та 19.05.2015 року прокурором, що підтримував державне обвинувачення, було змінено відносно нього обвинувачення на ч.1 ст.367 КК України. Відповідно до виправдувального вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.11.2015 року, його виправдано у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на підставі ст.284 КПК України. В касаційній інстанції вказані рішення судів не оскаржувалися. В період часу з 08.07.2014 року (дата повідомлення йому про підозру) по 11.11.2015 рік (дата набрання законної сили виправдувального вироку суду згідно ухвали Апеляційного суду Київської області) тривало незаконне кримінальне переслідування. В наслідок зазначеного незаконного кримінального переслідування, він зазнав психічного впливу, моральних втрат, що призвело як до погіршення так і позбавлення можливостей реалізації його звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що йому спричинено моральну шкоду яку він оцінив у розмірі 80000 гривень(мінімальна заробітна плата 3200 гривень на 16 місяців перебування під слідством та судом, це становить 51200 гривень, проте враховуючи тривалість незаконного кримінального переслідування, наявність в нього інвалідності та діагноз, тим і форму захворювання, стан його здоров,я, глибину і наслідки страждань та зазнані ним моральні втрати, виходячи з принципу співмірності , вважає, що моральна шкода повинна становити 80000 гривень). Крім того він вважає, що йому завдано майнову шкоду, яка полягає в тому, що в наслідок незаконних рішень і дій органів досудового розслідування та прокуратури, він вимушений був здійснювати витрати на придбання квитків на автобус для прибуття разом із своїм захисником із м. Славутича Київської області, яким є місце їхнього постійного проживання, в м. Київ для участі в слідчих і процесуальних діях та в судових засіданнях Шевченківського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва (а це 190,5км), а також для участі в 21-му судовому засіданні Броварського міськрайонного суду Київської області при розгляді вказаного кримінального провадження протягом періоду з 07.10.2014 року по 03.08.2015 року (а це 165,8км) та судовому засіданні Апеляційного суду Київської області (а це 190,5км). Майнова шкода становить 7\~261,98 гривень, вартість квитків на автобус. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов та пояснили, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством та судом, позивач зазнав значних душевних страждань, через беззаконня правоохоронних органів, упереджене ставлення до нього як до злочинця, намагання в будь який спосіб засудити його, хоч за щось. В результаті в нього погіршилось здоров'я, оскільки він є інвалідом третьої групи, із-за погіршення стану здоров,я змушений постійно перебувати на лікуванні, від нього відвернулись раніше близькі йому люди, він змушений був виправдовуватись в очах близьких і знайомих людей. Відстоюючи свою правоту, він змушений був, витрачати увесь свій вільний час, на поїздки не тільки до суду. А тому окрім моральної шкоди, яку позивач вирахував виходячи з мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом по висунутому обвинуваченню, та наявності в нього інвалідності, а це вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивачу спричинено матеріальну шкоду. Просив стягнути вартість квитків у вказаний період, оскільки із Славутича до м. Києва та Броварів велика відстань, водії білети не давали, але іншим транспортним засобом до вказаних міст неможливо добратись. Просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Державної Казначейської служби України в судове засідання не з,явився. Повідомлений належним чином відповідно до поштового повідомлення 27.06.2017 року, причини неявки невідомі. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з,явився, повідомлений належним чином відповідно до поштового повідомлення 26.06.2017 року, причини неявки невідомі. Представник відповідача - Прокуратури Київської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечення обґрунтував тим, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, жодних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди, зокрема і моральної, останнім не надано. В судовому засіданні встановлено, що слідчим слідчого управління ГУ МВС України в Київській області за погодженням із заступником начальника відділу прокуратури Київської області, 08 липня 2014 року у кримінальному провадженні №12013100270000067 від 08.02.2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 27.08.2014 року було повідомлено [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри з тією самою правовою кваліфікацією вчиненого злочину. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, за наслідками розгляду клопотання слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області, погодженого заступником начальника відділу прокуратури Київської області було відсторонено [PERSON] від посади начальника відділу КП «Житлово комунальний центр» на строк 2 місяці. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2014року за наслідками розгляду клопотання слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області погодженого заступником начальника відділу прокуратури Київської області про застосування щодо [PERSON] запобіжного заходу у вигляді застави, було застосовано щодо нього інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання терміном на 2 місяці. 16.09.2014 року складено обвинувальний акт згідно якого [PERSON] обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України і направлено його до Броварського міськрайонного суду Київської області. В ході судового розгляду кримінального провадження, 08.12.2014 року та 19.05.2015 року прокурором, що підтримував державне обвинувачення, було змінено [PERSON] обвинувачення на ч.1 ст.367 КК України. Відповідно до виправдувального вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.11.2015 року [PERSON] виправдано у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на підставі ст. 284 КПК України, у зв,язку з не доведенням, що в його діянні є склад кримінального правопорушення (а.с.37-63). В касаційній інстанції вказані рішення судів не оскаржувалися. З наданих документів вбачається, що в період часу з 08.07.2014року - дата повідомлення про підозру по 11.11.2015 рік - дата набрання законної сили виправдувального вироку суду згідно ухвали Апеляційного суду Київської області тривало кримінальне переслідування [PERSON]. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч.2 цієї статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Положеннями ст.1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За змістом ч.2 цієї статті, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Як визначено ч.6,7 ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Як передбачено п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Частиною 2 цієї статті також передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. При цьому як передбачено п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема виникає у випадках: «закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.» Зі змісту вказаних норм видно, що умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів, а також стосовно випадку, про який зазначено позивачем. Враховуючи викладене, доводити вину вищевказаних органів, їх посадових осіб та незаконність їх дій, як зазначають співвідповідачі у своїх запереченнях, позивачу непотрібно. Відповідно до п.1, п.5 ч.1 ст.3 Закону: «У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода.» Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.» Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.64), шкода, завдана незаконними діями органів досудового розслідування, зокрема витрати на придбання квитків на автобус для прибуття разом із своїм захисником із м. Славутича Київської області, яким є місце їхнього постійного проживання, в м. Київ для участі в слідчих і процесуальних діях та в судових засіданнях Шевченківського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва, а також для участі в 21-му судовому засіданні Броварського міськрайонного суду Київської області при розгляді вказаного кримінального провадження протягом з 07.10.2014 року по 03.08.2015 рік (у матеріалах долучена довідка розкладу судових засідань у Броварському міськрайонному суді) та судовому засіданні Апеляційного суду Київської області. З довідки ДП «ПРП»АТАСС» (а.с.66) вбачаться, що вартість одного квитка з м. Славутич до м. Києва: у серпні 2014 року становила 67 гривні 58 копійок; у жовтні 2015 року становила 87 гривні 09 копійок. Вартість одного квитка з м. Славутич до м. Бровари Київської області у жовтні 2014 року становила 57 гривень 18 копійок, протягом 1 півріччя 2015 року становила 72 гривні 96 копійок. Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України загальновідомими обставинами є відомості, що відстань від м. Славутича до м. Києва - 190,5 км, це 2 години 31 хвилина їзди, а із м. Славутича до Броварів 165,8 км, це 1 година 56 хвилин їзди автобусом, і це є загальновідомими обставинами і не потребують доказуванню. З огляду на викладене, за рахунок коштів державного бюджету на користь позивача підлягає відшкодуванню проїзд позивача і його захисника у вказані пункти у вказаний період з урахуванням періоду загальна сума вартості квитків становить 7\~261,98 гривень. Як зазначив позивач, в результаті незаконних дій органів досудового розслідування (незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від посади), позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, втрати сну та спокою, повній невизначеності щодо майбутнього. Переживання супроводжувалися необхідністю виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованому діянні, а також приниженням, сорому, втрати можливості самореалізації. Звинувачення у здійсненні кримінального злочину принижували честь та людську гідність, ставили під сумнів його моральні якості, чесність, порядність. Це суттєвим чином вплинуло на авторитет та ділову репутацію позивача серед оточуючих, створювало негативну психологічну установку відносно нього як людини аморальної, непорядної, сприяло упередженому ставленню до нього з боку колег. Крім того, позивач є інвалідом третьої групи, на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей та одну дитину студента, який навчається у вищому учбовому закладі, вищезазначені події вплинули негативно на сімейні стосунки. За таких обставин у [PERSON], суттєво знизилася самооцінка, довіра до людей та держави, посилились знервованість, образливість та замкненість. Позивач змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». «Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.» Відповідно до ст.13 Закону: «Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.» Таким чином, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно правового висновку який викладеного в Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. В той же час враховуючи тривалість незаконного кримінального переслідування, наявності у позивача інвалідності третьої групи, діагнозу та типу і форми захворювання, погіршений стан здоров,я, глибину і наслідки страждань, з урахуванням, що він є батьком трьох дітей, яких для утримання в той період від позивача вимагало додаткових зусиль, глибину і наслідки страждань та зазнані ним моральні втрати, виходячи із принципу співмірності, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями органів досудового розслідування за період з 08.07.2014 року (дата повідомлення про підозру) по 11.11.2015 року (дата набрання законної сили виправдувального вироку суду) складає 80000 гривень, згідно наданого позивачем розрахунку, з урахуванням розмірів мінімальної заробітної плати, визначеної Законодавством України про Державний бюджет на вказаний період, а також додаткових зусиль для організації свого життя які докладав позивач у той період. Враховуючи вищезазначені позивачем обставини та обґрунтування розміру моральної шкоди, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Визначаючи підсудність, позивач зазначає, що згідно з ч.4 ст.110 ЦПК України: «Позови, пов,язані з відшкодуванням шкоди, завданої особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред,являтися також за зареєстрованим місцем проживання або перебування позивача.» Стаття 14 Закону передбачає, що: «Заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.» Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011. Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. П.35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» передбачає, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача як обґрунтованих та таких, що відповідають вимогам діючого законодавства. Сторони при розгляді справи звільняються від сплати судових витрат на користь держави.

Outcome: approved