Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

17 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 31.01.2015 року у розмірі 34403 грн. 98 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 344 грн. 04 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28.09.2010 року відповідач отримала за кредитним договором кредит у сумі 24600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, проте взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, що призвело до утворення заборгованості. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б\\н від 28.09.2010 року у розмірі 34 403 грн. 98 коп., та судовий збір у розмірі 344 грн. 04 коп. Не погоджуючись з рішенням суду відповідач [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що судом безпідставно не враховано те, що анкета-заява на яку посилається позивач не є договором в розумінні ч.1 ст. 628 ЦК України, а також не містить таких обов'язкових істотних умов як строк та ціна договору. Суд не зважив на те, що банк самостійно збільшував ліміт, вона жодних заяв з метою збільшення ліміту не подавала. Надана позивачем копія анкети не є належним доказом у справі. Крім того позивачем незаконно нараховані штрафи та пеня і є неправомірним посилання на розпорядження КМУ від 5 листопада 2014 року № 1079-р, яким зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, згідно якої затверджений перелік населених пунктів. Також судом безпідставно стягнуто з неї на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, оскільки квитанція, яка міститься в матеріалах справи, датована 10.03.2015 роком і раніше була долучена до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї, який був залишений без розгляду за заявою представника позивача. Суд не врахував, що відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах. В апеляційному суді [PERSON] підтримала доводи скарги у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Бикова М.А. до апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню та зміні з таких підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Суд першої інстанції встановив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору б\\н від 28.09.2010 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 24600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На порушення умов договору відповідач зобов'язання за цим договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.01.2015 року виникла заборгованість в сумі 34403 грн. 98 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 22 677,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9511,82 грн., заборгованості за пенею та комісією - 100 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1614,48 грн. Не приймаючи до уваги заперечення [PERSON] щодо одностороннього збільшення з боку банку кредитного ліміту та процентної ставки, суд виходив з того, що в заяві позичальника, завіреній особистим підписом [PERSON], зазначено, що остання згодна з тим, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та Банком Договір надання банківських послуг. Укладання договору відбулося за принципом укладання між банком та відповідачкою договору приєднання, а саме підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та тарифів. Таким чином, підписуючи заяву позичальника, [PERSON] була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовій формі. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг банк має право на зміну Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника, при цьому Банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта про це на умовах зазначених в п. 1.1.3.1.9., зокрема шляхом використання функції СМС повідомлення. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав від Клієнта повідомлення про незгоду з даними змінами то вважається, що клієнт приймає нові умови. Суд першої інстанції дійшов висновку, що банком була дотримана процедура зміни процентної ставки відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки відповідачка в судовому засіданні підтвердила неодноразове отримання СМС повідомлень, але жодним чином на них не реагувала. Також судом визнано встановленим, що згідно наданої позивачем виписки руху коштів за вказаним договором, [PERSON] кредитними коштами користувалася регулярно, отримуючи та витрачаючи грошові кошти через банкомати та магазини. З виписки також вбачається, що [PERSON] періодично частково погашала кредитну заборгованість, отримані грошові кошти банком розподілялися у погашення заборгованості відповідно до умов укладеного договору. Суд дійшов висновку, що зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та Тарифах, що не суперечить законодавству України та складає між сторонами Договір надання банківських послуг, у зв'язку з чим не прийняв до уваги заперечення відповідачки, що між нею та банком не укладалося кредитного договору. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою належним чином не виконуються умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, а також застосовані штрафні санкції у вигляді пені та штрафів. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачкою умов кредитного договору і стягнення заборгованості за кредитом у сумі 22677 грн. 68 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9511 грн. 82 коп., на загальну суму 32 189 грн. 50 коп. При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованим довід скарги про відсутність між сторонами договірних відносин щодо надання кредиту, оскільки зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Укладання кредитного договору таким чином діючому законодавству України не суперечить. Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк без згоди відповідача збільшував ліміт кредитних коштів до уваги не приймається, оскільки згідно з розрахунком, доданим до позову, прострочення виникло у відповідачки з 30.06.2014 року, а до цієї дати вона виконувала свої зобов'язання без порушень. Позивач надав докази неодноразового відновлення [PERSON] кредитної картки, що не заперечувала і сама відповідачка в апеляційному суді. З моменту укладання кредитного договору пройшло більш ніж 5 років і відповідачем не надано доказів звернення до позивача за фактом неправильного нарахування відсотків, а дії по регулярній сплаті відсотків до червня 2014 року свідчать про обізнаність і згоду з такими тарифами. Між тим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з [PERSON] пені та штрафів та судового збору на користь позивача. Щодо доводів апеляційної скарги [PERSON] в частині, що відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банки зобов'язані скасувати зазначеним у Законі особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Слов'янськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Слов'янськ. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON], яка проживає у м. Слов'янську, пеня та штрафи нараховані, починаючи з 30 червня 2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування у загальному порядку, з яким погодився суд першої інстанції, є безпідставним, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача суми пені та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені цих вимог. Також є обґрунтованим довід скарги про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 344 грн. 04 коп., за платіжним дорученням від 10 березня 2015 року (а.с.1), оскільки судовий збір по даному платіжному дорученню був сплачений при поданні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] 27 березня 2015 року, який ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року залишено без розгляду за заявою позивача (а.с.46). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Частиною першою (пункт 4) статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Згідно ч.4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах. З урахуванням наведеного висновки суду першої інстанції про стягнення судового збору з відповідачки на користь позивача є безпідставним, оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» при повторному поданні позовної заяви відповідно до зазначених вимог закону судовий збір не сплатив. Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове скасування рішення суду і, відповідно, часткове задоволення позову на суму 32 189 грн. 50 коп., то рішення суду в частині визначення загальної суми заборгованості підлягає зміні, а з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 321 грн. 90 коп., а з позивача з урахуванням заявленої суми позову - судовий збір у сумі 22 грн. 14 коп. із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України. Посилання [PERSON] в скарзі на виправлення позивачем в позовній заяві дати подання позову та прізвища представника не являється недотриманням форми та змісту позовної заяви відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України і не є підставою для скасування або зміни рішення суду з цих підстав.

Outcome: partial