Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

19 липня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права сумісної власності і поділ майна, свої вимоги вона обґрунтовує тим, що з відповідачем вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за сумісні кошти у 2016 році сторони придбали автомобіль DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] випуску. На сьогоднішній день ринкова вартість автомобіля складає 65180,0 грн. Зазначає, що після припинення шлюбних відносин вона намагалася домовитися з відповідачем про поділ спільного сумісного майна, яке було придбане під час шлюбу, але відповідач категорично відмовив їй в задоволенні її законних прав на спільне майно. Вважає, що відповідно до законодавства придбаний у період шлюбу автомобіль DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] випуску є об`єктом права спільної сумісної власності і їй належить Ѕ частка цього сумісного майна. З огляду на викладене, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким визнати право спільної сумісної власності на автомобіль DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] випуску за [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку автомобіля DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] . В судове засідання позивачка [PERSON] повідомлена про час та дату судового засідання в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника [PERSON] (а..с. 14). Представник позивачки [PERSON] , який діє на підставі ордеру серії ДН № 092020 від 19 липня 2019 року, а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи судовою повісткою не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився, без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом були розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року у справі прийнято заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року задоволено заяву позивачки [PERSON] , витребувано з Територіального сервісного центру № 1443 м. Краматорськ Донецької області, вул. Г.Небесної сотні, б. 5, відомості про наявність транспортного засобу у [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , а саме інформацію, щодо реєстрації автомобілю DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] випуску та копії усіх наявних документів по зареєстрованому ТСЦ за ним технічного засобу. Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 19 листопада 2005 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції(а.с.4). Відповідно до рішення суду від 22 липня 2019 року, шлюб між сторонами розірваний. Рішення набрало законної сили 22 серпня 2019 року. Згідно із довідкою № 545 від 01 липня 2019 року виданою ТОВ «Керуюча компанія «Ліра ЛТД», [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї входять : чоловік - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно із висновком експертного авто товарознавчого дослідження оцінки транспортного засобу № 099-19 від 17 липня 2019 року, ринкова вартість автомобіля DAEWOO SENS, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, становить 65180 грн. 00 коп. Згідно із довідкою Територіального сервісного центру № 1443 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, відповідно до інформації наявних баз даних станом на 09 годину 07 грудня 2019 року, автомобіль марки DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 2003, колір зелений, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 27 серпня 2016 року, зареєстрований на підставі договору купівлі - продажу № 6341/2016/034496 на ім`я [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що у період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, ними за спільні кошти подружжя придбано автомобіль DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] випуску. Наведена обставина підтверджується дана свідоцтва про одруження та рішення про розірвання шлюбу, за якими видно що сторони проживали у шлюбі з 19 листопада 2005 року по 22 серпня 2019 року, а також даними довідки Територіального сервісного центру № 1443 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, за якою автомобіль марки DAEWOO SENS реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 2003, колір зелений, придбаний [PERSON] . на підставі договору купівлі - продажу № 6341/2016/034496 27 серпня 2016 року, свідоцтво про реєстрацію СХО [NUMBER] зареєстроване на ім`я [PERSON] . Оскільки право власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу прямо передбачене законом, тягар доказування протилежного покладається на відповідача, який в даному випадку не надав суду жодних доказів, які б стверджували той факт, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача. Суд також звертає увагу, що чинним сімейним законодавством(ст. 70 СК України) прямо встановлено, що майно придбане під час шлюбу належить на праві спільної сумісної власності подружжю, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, будь-яких домовленостей між подружжям щодо права власності на спірний автомобіль не існувало, до того ж відповідачем будь-якого позову про визнання особистого права власності на спірний автомобіль до суду не подано. Отже вимоги позивачки в частині визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не потребують захисту, оскільки таке її право прямо визначено законом. Спільний автомобіль є неподільною річчю, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивачка звернулася із позовом про визнання за нею права власності на частку в спільному майні подружжя. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки з огляду на їх законність та обґрунтованість та суд визнає ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, визнавши право власності на Ѕ частку спірного автомобіля за позивачкою, а Ѕ частку спірного автомобіля залишивши на праві власності у відповідача. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., який був сплачений нею при звернення до суду із даним позовом.

Outcome: partial