Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

18\~серпня 2020\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Обґрунтував свої вимоги тим, що 04 січня 2020 року він надав [PERSON] позику у розмірі 14\~800,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позику до 01 травня 2020 року. Вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти. Спочатку відповідач обіцяв повернути кошти у різні терміни, потім просто перестав піднімати слухавку. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 14\~800 грн та витрати по сплаті судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог позивача на суму 8500 грн., справу просив розглянути без його участі. Представник позивача Поляцько О.Ю., яка діє на підставі ордеру серії ДН № 130012 від 12 жовтня 2020 року, до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог на суму 8500 грн. Суд, дослідивши надані йому письмові докази, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Стаття 81. ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 04 січня 2020 року [PERSON] взяв позику у [PERSON] у сумі 14\~800 грн, які зобов`язався повернути до 01 травня 2020 року, що підтверджується розпискою, оригінал якої надано суду позивачем. Договір позики відповідачем не оспорювався, письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів, та сплати таких відповідачем не надано. Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики підтверджується написаною відповідачем розпискою, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Відповідно ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Спірні правовідносини регулюються положеннями\~ст.1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки боржником [PERSON] 04 січня 2020 року було надано розписку, підписану ним власноручно із встановленням строку повернення позики до 01 травня 2020 року. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові належить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч.1\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, з заяви відповідача вбачається, що він визнав позовні вимоги на суму 8500,00 грн., представник позивача надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог на суму 8500,00 грн. У зв`язку з викладеним, суд приймає таку згоду представника позивача, як визнання обставин щодо повернення відповідачем іншої частини боргу позивачу та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у розмірі 8500,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2020\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840 грн 80 коп., оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позов\~них вимог, а саме (57,43%) у сумі 482,87 грн (ціна позову\~14\~800,00 грн, задоволено 8500,00 грн). На підставі викладеного та

Outcome: partial