Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

17 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що 08.12.2006 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір № DNC0GK00000067, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 22000 доларів США на строк по 08.12.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору 08.12.2006 між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки № DNC0GK00000067. 05 вересня 2016 року відповідач подав до Васильківського районного суду Дніпропетровської області позов, в кому просив достроково стягнути солідарно з позичальника та позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14220,49 доларів США. Ухвалою суду від 20.02.2017 року позов залишено без розгляду. Позивач вказує, що дня подачі позову, враховуючи, що позовна заява є саме вимогою про дострокове повернення усієї заборгованості з позичальника та позивача за кредитним договором, банк повинен був протягом шести місяців пред`явити вимогу до поручителя або новий позов, тобто не пізніше ніж до 05.03.2017 року. Проте банк звернувся до суду з новим позовом про стягнення заборгованості лише 16.03.2017 року, в зв`язку з чим порука є припиненою. З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати припиненою поруку [PERSON] перед відповідачем, яка передбачена договором поруки від 08.12.2006 року № DNC0GK00000067. Ухвалою суду від 18 травня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі, та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 07 листопада 2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що згідно п.12 оскаржуваного договору поруки передбачено, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто враховуючи початок відліку строку з 05.09.2016 року (дата звернення банку до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором) договір поруки буде припинено 05.09.2021 року. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання поруки припиненою, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. 08 грудня 2006 року між [PERSON] (позичальник) та Приватбанком було укладено кредитний договір № DNC0GK00000067, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк по 08.12.2023 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 22000 доларів США, а також у розмірі 3366,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань боржника [PERSON] по кредитному договору 08.12.2006 року між Приватбанком та [PERSON] був укладений договір поруки № DNC0GK00000067. Відповідно до п.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п.12 договору, порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 14220,49 доларів США, що за курсом 25.11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.08.2016 року складає 357076,50 грн. Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року у справі № 172/917/16-ц позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 357076,50 грн. залишено без розгляду. 16 березня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» знову звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.12.2006 року № DNC0GK00000067 у розмірі 13129,38 доларів США, що за курсом 27.16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.03.2017 року складає 356593,96 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ч.4 ст.559 ЦК України та вказує, що кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, рунтуючи свої доводи на тому, що пред`явлення банком позову 05.09.2016 року є вимогою про дострокове стягнення усією заборгованості з позичальника та поручителя за кредитним договором, проте нову вимогу відповідач пред`явив лише 16.03.2017 року, тобто після спливу шести місяців від дня пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України, в редакції, чинній на дату укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), як зроблено висновок у постанові Верховного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 337/2175/16-ц. Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав, як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2016 року. Разом з тим, оскільки строк дії поруки встановлений договором поруки і становить п`ять років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, то слід керуватися ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, тобто порука буде припинена 05.09.2021 року. Таким чином, норма закону, на яку посилається позивач, а саме про те, що у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя - не може бути застосована до даних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами Цивільного кодексу. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачем у даній справі належним чином не доведено обставин в розумінні статті 559 ЦК України, що зумовлюють припинення поруки, а тому позовні вимоги про визнання поруки припиненою є необґрунтованими. Таким чином, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed