Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

18 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , просить стягнути з відповідача судовий збір та копію судового рішення надіслати до органів РАЦС. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 13.08.2005 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2016 шлюб між сторонами розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідач неодноразово був засуджений за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, зловживає наркотичними засобами, що відбувалося і у присутності дітей, що негативно впливає на їхній психічний розвиток. Відповідач в 2017 році був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак на роботу не влаштовується, веде аморальний спосіб життя, не намагається виправити свою поведінку та здійснювати кроки у відношенні виховання дітей та надання матеріальної допомоги на їх утримання. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, участі у вихованні синів не приймає, не цікавиться їх долею, байдуже ставиться до них, аліментів не сплачує, перешкоджає виїзду дітей за межі країни для оздоровлення, навчання та відпочинку. Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, позивач самостійно створює належні умови для проживання та виховання дітей, розвитку їх здібностей, вони разом відвідують культурні заклади, подорожують на відпочинок. Місце проживання відповідача не відоме, за місцем реєстрації він не мешкає. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2018 року позовна заява залишена без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 175 ЦПК України. 25 липня 2018 року позивачем усунуто недоліки та подано позов у відповідності до положень ст. 175 ЦПК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено судове засідання на 28 листопада 2018 року о 11 год. 00 хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 07 серпня 2019 року о 11 год. 00 хв. Позивачем [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Відзиву на позовну заяву не подавав. Від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли до суду письмові пояснення про розгляд справи без їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували, зазначили, що тривале ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей. Надано до матеріалів даної справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, не цікавиться станом здоров`я, дозвіллям, має погану характеристику особи, вихованням та утриманням дітей займається тільки мати, яка забезпечує дітей усім необхідним, створила для них усі умови для виховання та розвитку, має добрі житлові умови. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 13 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1536. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 640/20107/15-ц від 09.02.2016 шлюб між сторонами розірвано, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000,00грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 01.12.2015 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно довідки Київського ВДВС м. Харків від 21.03.2018 № 8791, позивач в період з 01.06.2017 по 01.03.2018 не отримує аліменти від батька дітей [PERSON] , заборгованість складає 80977,17 грн. Згідно довідки з місця проживання КП «Жилкомсервіс» від 17.04.2018 № 419, малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом із матір`ю [PERSON] разом із бабусею та рідним дядьком за адресою: [ADDRESS] . Начальником Холодногірської виправної колонії № 18 видано 25.05.2016 довідку про те, що [PERSON] , 1986 року народження з 05.03.2015 відбуває покарання в установі. Згідно довідок від 22.05.2018 № 445 Спеціалізованої школи I-III ступенів № 134 Харківської міської ради та від 10.05.2018 № 01-45/22 Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 87 Харківської міської ради, [PERSON] є учнем 6-Б класу, [PERSON] відвідує ясла-садок з 08.08.2016, характеризуються позитивно, навчанням, вихованням та розвитком дітей займається мати, відвідує батьківські збори, приймає участь у організації та проведенні дитячих свят, забирає зі школи та садка. Батько дітей не цікавиться навчальним процесом, рівнем навчальних досягнень дітей та поведінкою, на батьківських зборах не буває присутнім, не спілкується з вчителями, участі у житті школи та садка не приймає. Малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають під наглядом фахівців закладу охорони здоров`я після виписки з пологового будинку, питанням оздоровлення займається мати, обстеження та лікування дітей проводиться у присутності матері, батько дітей не цікавиться їхнім здоров`ям, про що КЗОЗ «Харківська міська дитяча лікарня № 23» видано довідку № 795 від 31.05.2018. Відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.02.2019 № 192 щодо доцільності позбавлення батьківських прав, в якому зазначено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу з чоловіком проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де для дітей створено необхідні умови для всебічного розвитку, про що складено акт обстеження умов проживання від 11.01.2019, діти навчаються, мати [PERSON] забирає їх зі школи та садка, відвідує батьківські збори, свята та концерти, займається усіма фінансовими питаннями, виконує усі рекомендації, вихователів, фахівців та педагогів, відвідують прийоми лікаря у супроводі матері. Батько дітей [PERSON] долею дітей не опікується, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їхніми навчальними досягненнями, станом здоров`я, матеріальної допомоги не надає, не спілкується з дітьми, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, байдуже ставиться до дітей, що негативно впливає на їхній фізичний та психологічний розвиток, характеризується негативно, має заборгованість по аліментам, отже доцільно позбавити його батьківських прав відносно дітей. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 18 приведеної вище постанови Пленуму, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, п. 78.) Практика Європейського суду з прав людини встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (рішення у справах «Савіни проти України» від 18 грудня 2008року та «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таку поведінку відповідача, який ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються в достатньому обсязі з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що достовірно підтверджено зібраними у справі доказами, суд розцінює, як винне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, суд дійшов висновку, що необхідно позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України щодо особистих даних учасників справи в повному рішення суд виконує виключно в межах наданих суду даних. На підставі викладеного,

Outcome: approved