Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

19 жовтня 2016 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання за нею права власності на ? будинку 151 по вул.Скворцова в м.Запоріжжі. В подальшому, заявою від 21.11.2016 року [PERSON] свої позовні вимоги уточнила, а саме, просила позов в частині визнання за нею права власності на ? будинку 151 по вул.Скворцова в м.Запоріжжі залишити без розгляду. Також просила не стягувати судові витрати з відповідача. Свої вимоги про розірвання шлюбу обгрунтувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. З травня 2016 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, проживають з відповідачем окремо, звязок підтримують виключно з приводу утримання спільної дитини, спільне господарство не ведуть. Примирення і подальше збереження шлюбу неможливе. Їхня спільна неповнолітня дитина буде проживати з нею. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов в частині розірвання шлюбу визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-ЖС, №034621, виданого 20.07.2007 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 20.07.2007 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №207 (а.с.6). Згідно із свідоцтвом про народження, виданого 20.07.2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.7). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України\~ визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України\~\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч.2 ст.\~104\~та ч. 3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач не вважає за можливе, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Зі змісту ч.5 ст.207 ЦПК України вбачається право суда залишити позов без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи той факт, що позивач подала заяву про залишення в частині визнання за нею права власності на ? будинку 151 по вул.Скворцова в м.Запоріжжі позовубез розгляду, суд своїм рішенням залишає позов в цій частині без розгляду. Позивач просила не стягувати з відповідача судові витрати, тому на підставі\~ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial