Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

17 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 18 січня 2014 року о 12 год. 30 хв. на перехресті вулиць Суворова та Кутузова в м. Очакові Миколаївської області відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «TOYOTA RAV4» номерний знак [NUMBER] , рухаючись вулицею Кутузова, не надав переваги в русі транспортному засобу «CHERRY TIGO» номерний знак [NUMBER] під її керуванням, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2014 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди їй завдано майнової шкоди у розмірі 41000 грн., що становлять вартість відновлювального ремонту автомобілю. Крім цього, їй було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням майна, отриманням тілесних ушкоджень, фізичного болю, що вона відчувала, змінився її нормальний життєвий уклад в результаті позбавлення можливості користуватися транспортним засобом. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача на її користь 41000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10000 грн. - в рахунок моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 19 червня 2020 року представником позивачки було збільшено позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, а саме остання просила стягнути з відповідача на користь позивачки 20000 грн., обґрунтовуючи тим, що відповідач у своєму письмовому відзиві цілеспрямовано звинуватив позивачку у підробці документів та погрожував зверненням до правоохоронних органів, що розцінюється останньою як тиск на сторону у справі. Ухвалою суду від 19 червня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було залучено приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Страхова компанія «Статус». Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. В письмовому відзиві відповідача на позовну заяву зазначено, що він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Так, позивачкою, на його думку, не доведено, що саме їй була завдано шкоди або що саме вона ремонтувала пошкоджений транспортний засіб. Крім того, вказано, що позивачкою невірно тлумачиться ст. 1194 ЦК України, а отже вона не має права звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди, оскільки сума шкоди становить 41000 грн. та покривається лімітом страхового полісу у розмірі 50000 грн. Також відповідач наголошував, що позивачкою було пропущено строк позовної давності на звернення до суду. У відзиві також містяться посилання на порушення позивачкою норм процесуального права, зокрема, відсутність реєстраційних номерів облікових карток платників податків позивачки та третьої особи у позовній заяві, несплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,5 % ціни позову, а також наявність рішення суду між тими сторонами про той же предмет спору. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій, крім цього, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову; ПрАТ «Страхова компанія «Статус» про причини неявки свого представника не повідомило. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2014 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 18 січня 2014 року о 12 год. 30 хв. на перехресті вулиць Суворова-Кутузова в м. Очакові Миколаївської області відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «TOYOTA RAV4» номерний знак [NUMBER] , рухаючись вулицею Кутузова, в порушення вимог п.п. 2.1, 2.3 Правил дорожнього руху не надав переваги в русі транспортному засобу «CHERRY TIGO» номерний знак [NUMBER] під керуванням позивачки [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 12). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Транспортний засіб «CHERRY TIGO» номерний знак [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перебував у користуванні позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9). Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4480042 (а.с. 10), цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Статус». Як вбачається з матеріалів справи, суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] було проведено оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, за результатом якої складено звіт № 2101/02-14 від 27 лютого 2014 року (а.с. 13-31), відповідно до якого розмір збитків, спричинених пошкодженням автомобіля «CHERRY TIGO» номерний знак [NUMBER] становить 44882 грн. 78 коп. Загальна вартість ремонту вказаного транспортного засобу склала 41000 грн., що підтверджується актом здачі-прийомки робіт (надання послуг) № б-000000162 від 15 травня 2014 року (а.с. 32). З копій квитанцій до прибуткового касового ордеру № 1358 від 24 травня 2014 року та від 11 червня 2014 року вбачається, що [PERSON] перераховано СТО «АвтоСмайл» 31000 грн. та 10000 грн. (а.с. 33). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В роз`ясненнях, що викладені у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Суд знаходить обґрунтованими твердження відповідача, що позивачка не мала права звертатися до суду з позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди, оскільки сума шкоди становить 41000 грн. та покривається лімітом страхового полісу у розмірі 50000 грн., виходячи з такого. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій розмір завданої шкоди. Також частково заслуговують на увагу посилання відповідача на пропуск позивачкою строку на звернення до суду із позовною заявою. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому, враховуючи положення ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась за участю позивачки 18 січня 2014 року, остання була обізнана ще в день цієї події про порушення свого права, а тому звернулася до суду з пропуском строку позовної давності в частині вимог про відшкодування майнової шкоди. Разом із тим, суд не бере до уваги клопотання відповідача щодо застосування позовної давності в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. Також, на думку суду, є безпідставними твердження відповідача щодо порушення позивачкою норм процесуального права під час звернення до суду, з огляду на таке. Посилання відповідача стосовно ставки судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,5 відсотків від ціни позову є юридично помилковими, оскільки відповідач в своєму відзиві посилається на п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено сплату судового збору за відшкодування моральної шкоди у спорах, пов`язаних із захистом честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, проте в даному випадку необхідно застосовувати норми п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що регулюють розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру. Також є необґрунтованими твердження відповідача про те, що цей позов є тотожним з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Статус», що перебувала у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області, оскільки як сторони у справі, так і підстави позовних вимог є різними. Інші аргументи відповідача стосовно оформлення позовної заяви суд також не бере до уваги, оскільки відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначені у відзиві відомості викладаються у позовній заяві за наявності таких відомостей, тобто диспозиція даної статті є альтернативною. Крім того, реєстраційні номери облікових карток платників податків наявні в матеріалах справи (а.с. 6-7). Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають. Вирішуючи позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Положеннями ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а згідно з ч. 2 вказаної статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з п.п. 5, 9 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проаналізувавши зазначені вище норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що з вини відповідача позивачці було дійсно завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, що вона їх зазнала у зв`язку з пошкодженням майна, змінився нормальний життєвий уклад її та її родини в результаті позбавлення можливості користуватися транспортним засобом. Крім того, сам по собі факт пошкодження коштовної речі тягне певні моральні страждання. Тому суд, виходячи з характеру моральної шкоди, глибини і тяжкості моральних страждань позивачки, враховуючи принципи виваженості та справедливості, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди, а саме - на суму 12000 грн. При цьому суд вважає, що такий розмір відшкодування є справедливою сатисфакцією, рівноцінно і об`єктивно відповідає заподіяній [PERSON] моральній шкоді та сприятиме відновленню її попереднього стану. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (а. с. 1), , а також 14000 грн. - в рахунок витрат на правову допомогу (а. с. 168-169). На підставі викладеного,

Outcome: partial