Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

19.03.2015 року Луцька міська клінічна лікарня звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Вказує, що 13.02.2005 року [PERSON] в ході бійки заподіяв тілесні ушкодження [PERSON] Цього ж дня потерпілий був доставлений у Луцьку міську клінічну лікарню, де знаходився на стаціонарному лікуванні в період із 13.02.2005 року по 20.02.2005 року в анестезіологічному відділенні, а вартість лікування склала 1106 грн. Оскільки Луцькій міській клінічній лікарні не було відомо про розгляд справи, остання була позбавлена можливості заявити цивільний позов в межах кримінального провадження. Просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду за лікування [PERSON] на свою користь в сумі 1106 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач не надав суду письмових пояснень чи заперечень по суті заявлених вимог, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному п. 6 ст. 76 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.4-6). При розгляд справи було встановлено, що відповідач [PERSON] 13 лютого 2005 року, близько 06.00 год., знаходячись поблизу будинку №37 по вул. Гордіюк в м. Луцьку, в ході бійки з [PERSON], що супроводжувалося нанесенням ударів останньому, і яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, у вигляді смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, наніс лівою рукою один удар в обличчя, внаслідок якого потерпілий впав та вдарився лівою частиною голови об асфальтне покриття, що було покрите кригою, тобто тверду поверхню, чим заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і які в подальшому призвели до смерті [PERSON], котра настала о 05.00 год. 20.02.2005 року. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 61 ЦПК України, суд вважає доведеною вину [PERSON] у завданні шкоди потерпілому [PERSON] Частиною 7 ст. 128 КПК України (в редакції 2012 року) передбачено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Суд вважає, що позивачем підставно заявлено вимоги в порядку цивільного судочинства, оскільки Луцькій міській клінічній лікарні не було відомо про розгляд кримінального провадження, цивільний позов в межах кримінального провадження останньою не заявлявся. Як вбачається із довідки Луцької міської клінічної лікарні від 29.01.2015 року № 132/2.8.13 потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні в період з 13.02.2005 року по 20.02.2005 року в анестезіологічному відділені, а вартість лікування становила 1106 грн. (а.с.3). Нормою ч. 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Водночас, із п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2012 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі-Постанова) вбачається, що згідно ст. 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Відповідно до п. 3 вказаної Постанови, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Постановою № 545 визначено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу. У разі, коли при ухваленні вироку, сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, позовні вимогиЛуцької міської клінічної лікарні до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину слід задовольнити та стягнути на користь позивача 1106 грн. матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: approved