Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

19.11.2019 позивач Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» в особі Голови правління Качко В.С. звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути на свою користь заборгованості в сумі 88663,58 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.12.2007 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником [PERSON] , а також поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту-поруки №481/1, згідно з яким отримано кредитні кошти у розмірі - 25000 грн. (річний процент - 45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 24 місяців, з 06.12.2007 до 05.12.2009. Кредитна заборгованість станом на 18.02.2019 згідно з договором кредиту-поруки №481/1 від 06.12.2007 складає 88663,58 грн., з яких: по тілу кредиту 15725,84 грн., по відсотках за користування кредитом 72937,74 грн. Вказує, що відповідач [PERSON] як позичальник, порушив свої зобов`язання за договором кредиту №481/1 від 18.02.2019, кошти не повернув, внаслідок чого наявна вищевказана заборгованість, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідають перед позивачем солідарно як поручителі. Разом з цим, 04.05.2020 представник позивача подала до суду розрахунок заборгованості на планову дату закриття, уточнивши позовні вимоги 15.05.2020 й зменшивши такі до суми 23481,05 грн. Представник позивача та відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, останні шляхом розміщення оголошення про виклик на вебпорталі судова влада України, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. З огляду на вказане, суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача та відповідачів, згідно з вимогами ч.3 ст.223 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 16.03.2020 та 04.06.2020 подали до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зазначаючи, що в позові слід відмовити з огляду на сплив загальної позовної давності у три роки та спеціальної в один рік. Окрім цього відповідачами [PERSON] та [PERSON] 12.06.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому такі заперечують проти задоволення позовних вимог, оскільки порука відповідачів припинилася, у зв`язку з закінченням строку дії договору. Представником позивача 30.09.2020 подано відповідь на відзив, в якому така просить задовольнити уточнені позовні вимоги й вказує, що позивач звернувся до суду в межах строку дії договору й в межах строку позовної давності, визначеної у п. 5.1 та 8.1 договору кредиту-поруки відповідно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.12.2007 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником [PERSON] , а також поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту-поруки №481/1, згідно з яким отримано кредитні кошти у розмірі - 25000 грн. (річний процент - 45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 24 місяців, з 06.12.2007 до 05.12.2009. У забезпечення виконання вищевказаного договору між позивачем та позичальником [PERSON] , згідно з умовами договору кредиту-поруки № 481/1 від 06.12.2007, відповідачі [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями відповідача [PERSON] у вказаному зобов`язанні за своєчасне та повне виконання позичальником свого обов`язку за договором. Умовами договору кредиту-поруки № 481/1 від 06.12.2007 передбачено наступне: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3 договору) із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1); поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором (п. 5.2) і має право самостійно виконати зобов`язання позичальника з отриманням у цьому разі права зворотної вимоги до позичальника та звільненням від сплати штрафних санкцій, додаткових відсотків, упущеної вигоди, викликаних невиконанням позичальником своїх зобов`язань, які за цих умов покладаються на позичальника (п. 5.3); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1). Додатком «А» до договору (таблиця розрахунку кредиту) передбачено графік щомісячних платежів починаючи з 06.01.2008 і закінчуючи 06.12.2009. З картки платежів згідно з договором кредиту-поруки (розрахунку боргу) від 23.04.2020 вбачається, що позичальник [PERSON] порушив свої зобов`язання за договором, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (від 04.05.2020 та від 15.05.2020) станом на 05.12.2009 має заборгованість у загальному розмірі 23481,05 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 15725,84 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7755,21 грн. Розрахунком боргу зафіксовано, що останній за часом платіж позичальник [PERSON] здійснив у сумі 1700 грн. 31.10.2018. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (від 04.05.2020 та 15.05.2020) станом на 05.12.2009 має заборгованість у загальному розмірі 23481,05 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 15725,84 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7755,21 грн. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та відсоткам відповідно до положень кредитного договору та ст. 526 ЦК України. Судом приймається до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем до суду 04.05.2020 та 15.05.2020, оскільки нарахування відсотків по такому здійснювалося в межах строку кредитування, тобто до 05.12.2009. й нараховані такі за ставкою у 45% на залишок по тілу кредиту. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 5.1 договору кредиту-поруки № 481/1 від 06.12.2007 поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, збитків у тому числі упущеної вигоди) терміном на десять років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним. Беручи до уваги, що строк дії поруки є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі, застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може. Позивач пред`явив вимогу (позов) до поручителів 19.11.2019, тобто після спливу строку дії поруки, оскільки порука відповідачів [PERSON] та [PERSON] припинилася 06.12.2017, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові до поручителів. Підстави для відповідальності поручителів за зобов`язаннями позичальника відсутні, виходячи зі змісту п. 5.1 договору кредиту-поруки, оскільки позов поданий не в межах строку дії договору, а відтак, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості слід відмовити. У зв`язку з відмовою позову в частині вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з огляду на приписи ст. 559 ЦК України, то їх заява від 16.03.2020 про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом відхиляється. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі суд виходить з наступного. При зверненні з даним позовом позивачем було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою суду від 24.12.2019 позивачу постановлено відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у якій зазначено, що судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, та зважаючи, що при зверненні до суду судовий збір не сплачено, тому суд, вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі 1921 грн. (яка підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом) стягнути на користь держави з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial