Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

19.02.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до договору дарування від 28.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 572, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами та 1/2 частка у праві спільної часткової власності на земельну ділянку , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 4810400000:02:034:0015, що знаходиться по [ADDRESS] . 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] - третій особі по справі. В частині будинку яка належить позивачу зареєстрований відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , який фактично у вказаному будинку не проживає. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не захотів, договорів найму з позивачем не укладав, для позивача є сторонньою особою, яка порушує його права, як власника. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки вона позбавлена можливості користуватися і володіти вказаним житловим будинком. В судове засідання позивачка надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 28.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 572, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.09.2020 . Згідно довідки від 18.02.2021 року, виданої головою квартального комітету № 47, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації з серпня 2020 року . Відповідно до ч. 1 ч 2 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 383, 150 ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1 ст. 156 ЖК УРСР). Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 статті 156\~ЖК до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнаний інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть зним спільне господарство. Виходячи з наведеного, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Тобто виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Водночас законом не передбачено перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника житлового будинку по [ADDRESS] , а є членом сім`ї колишнього власника будинку [PERSON] , з часу набуття позивачем права власності на вказаний житловий будинок, в ньому не проживає. В той же час реєстрація відповідача [PERSON] створює позивачу перешкоди в користуванні своїм майном. Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав ст.ст. 383 та 391 ЦК України. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved