Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~17 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; Заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на відстань 200 м. до місця проживання, місця роботи [PERSON] , школи, садочка неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Заяву обґрунтовує тим, що вже кілька років її чоловік [PERSON] вчиняє психологічне, фізичне та фінансове насильство в сім`ї, тобто застосовує різні види булінгу відносно неї, як дружини та їхніх дітей. Майже кожного дня чоловік шукає привід для сварки, ображає її, принижує, як жінку, після чого застосовує фізичне насильство. Зазначає, що чоловік хизується тим, що може наносити удари, так часто, як він цього забажає, завдаючи величезного болю, а в результаті залишається небагато видимих синців на тілі та це все відбувається на очах у їхніх дітей. Вона та неповнолітні дочки потребують захисту та допомоги психолога. Зауважує, що згодом чоловік просить вибачення, але все повторюється знову. \~ \~ \~ \~Тому вона вирішила звернутися до суду із позовом, що не сподобалося чоловіку, у зв`язку з чим він влаштував сварку і побив її, відносно цього 15 березня 2021 року вона звернулася до відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України. \~ \~ \~ \~23 березня 2021 року до суду від заінтересованої особи [PERSON] надійшло заперечення на заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису, у якому [PERSON] повністю заперечує проти заяви та вважає, що насправді причиною конфліктів є заявниця, яка не займається домашнім побутом, проводить багато часу в Інтернет мережі. Таке поняття як булінг, не має до нього ніякого відношення. \~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] у судове засідання з`явилася, крім того надала письмові пояснення на підтвердження заявлених вимог. Заяву просила задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечив щодо задоволення заяви, оскільки не вчиняє фізичне насилля щодо своєї дружини, також зазначив, що навпаки остання є ініціатором конфліктів, які дуже часто між ними виникають. \~ \~ \~ \~Суд, врахувавши позиції заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є подружжям з 07.11.2008 року (а.с. 8). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.9-11). [PERSON] має у власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 14). Даний факт сторонами не оспорюється та підтверджується копією Технічного паспорту на житловий будинок, копією Витягу з Державного реєстру правочинів, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 13, 16-17). Сторони в судовому засіданні не заперечили, що проживають в орендованому будинку, строк дії даного договору спливає в квітні місяці 2021 року. Крім вищезазначених доказів, поданих стороною заявника, в судовому засіданні були дослідженні докази надані стороною заінтересованої особи, а саме позитивні характеристики від сусідів, Голови вуличного комітету, а також з місця роботи [PERSON] . Згідно довідок із закладів освіти дітей вбачається, що батько [PERSON] цікавиться шкільним життям та життям у садочку своїх дітей, оплачує харчування та приймає активну участь в ремонті класних кімнат та дитячого садочка. Суд критично оцінює копію електронного доказу, а саме диску наданого заінтересованою особою [PERSON] , так як вказаний доказ не відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України щодо електронного доказу, який подається в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», оскільки такого електронного цифрового підпису не містить. Отже, суд визнає зазначений доказ недопустимим, відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, не бере його до уваги, як такий, що одержаний з порушенням порядку встановленого законом. Також на підтвердження необхідності видачі обмежувального припису за клопотанням заявниці було витребувано для огляду матеріали кримінального провадження №120212553500001488 за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень, які було оглянуті судом в нарадчій кімнаті. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом № 2229-VIII, заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи, домашнього насильства відносно неї у розумінні Закону № 2229-VIII, а також наявності ризиків настання такого насильства у майбутньому. Відтак, в судовому засіданні встановлено, що між заявником та заінтересованою особою існує тривалий конфлікт подружжя. На даний час подано позов до суду про розірвання шлюбу, і в судовому засіданні встановлено що сторони бажають розлучитися. [PERSON] пояснив, що зараз він залишив будинок, де вони наразі проживають із дружиною, і не планує туди повертатися жити. Тим більш, що строк договору оренди будинку, де вони спільно проживали, спливає упродовж місяця. Разом із тим, як вбачається із копії постанови, з єдиного реєстру судових рішень, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням. Тобто, на підтвердження систематичності вчинення адміністративних правопорушень заявниця надала копію постанови Кам`янського районного суду Черкаської області від 24.04.2017, яка передбачає відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства. Також з наданих доказів вбачається, що факти звернення заявниці до органів поліції мали місце раніше, але остання постійно відмовлялася від звинувачень чоловіка у зв`язку з примиренням з останнім, відтак дані факти не можуть слугувати підставою для задоволення заяви і не можуть бути беззаперечним доказом вчинення домашнього насилля. Як вбачається з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15.03.2021 за заявою [PERSON] , зареєстроване кримінальне провадження щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 125 КК України (легкі тілесні ушкодження). Як встановлено з досліджених судом матеріалів, повідомлення про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення [PERSON] не вручено, висновок експертизи щодо ступеня тілесних ушкоджень завданих [PERSON] відсутній. Проаналізувавши відомості про наявність спору між подружжям щодо розлучення та щодо виховання дітей, суд вважає, що дані конфлікти самі по собі не пов`язані із домашнім насильством, а можуть лише свідчити про наявність особистих неприязних стосунків між ними і наявність сварки, штовханини, під час якої чоловік маючи фізичну перевагу, міг допустити тілесні ушкодження дружині. В той же час установлено відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] у будь-який спосіб переслідує [PERSON] , погрожує їй або дітям, неодноразово вчиняє інші насильницькі дії стосовно неї чи спільних дітей, а отже, підстави для запровадження для нього заборони на листування, ведення телефонних переговорів та здійснення будь-яких контактів відсутні. Звертаючись до суду зі згаданою заявою, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї та дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто. Так само відсутні обґрунтовані докази на підтвердження ймовірності настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Наявність постанови суду про визнання [PERSON] винуватим у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП підтверджує факт того, що останній у 2017 році вчинив домашнє насильство щодо заявниці, в той же час дана постанова не є достатньою умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тим більш, що сторони наразі фактично проживають окремо та мають взаємне бажання розірвати шлюб. Сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, оскільки на час розгляду заяви в суді, результат експертизи щодо тілесних ушкоджень відсутній, і [PERSON] не має статусу підозрюваного. Отже, установивши, що усупереч вимогам статті 81 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення щодо неї та дітей систематичного домашнього насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не застосуванням стосовно останнього обмежувального припису, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні заяви. В той же час, суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що в разі вчинення відносно неї домашнього насилля, а також в разі отримання нових доказів, які підтверджуватимуть факт такого насилля заінтересованою особою щодо неї, остання не позбавлена можливості, звернутися повторно до суду за захистом своїх прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом заяви про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed