Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

19 листопада 2014 року, [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому, посилаючись на розірвання шлюбу з відповідачкою, з якою він не підтримує будь-яких відносин, і яка, більше ніж 1 рік 6 місяців не проживає, але зареєстрована у його будинку за адресою : [ADDRESS], який на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 05.08.2010 р. (реєстр. № 3750) і витягу про державну реєстрацію прав № 32539855 від 16.12.2011 р. належить йому на праві власності, не сплачує комунальні послуги, забравши з нього всі свої особисті речі, просив суд, визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідача Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, зазначивши при цьому, що реєстрація останньої у його будинку заважає йому, як законному власнику будинку вільно розпоряджатися вказаним будинком, як своєю власністю. Позивач, приймаючи участь в судовому засіданні підтримав позов, однак в подальшому, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, під розписку, однак надіслав на адресу суду своє письмове клопотання, в якому повністю підтримав свій позов, і посилаючись на ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив слухати справу без його участі (а.с. 34,44). Відповідачка [PERSON] в судові засідання повторно, без поважних причин не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за зареєстрованими у встановленому законом порядком місцем її реєстрації, що підтверджується поштовими повідомленнями, яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, якою передбачений обов'язок сторони повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться - вважається належним сповіщенням відповідачки, та інше місце проживання чи перебування відповідачки, позивачу та суду невідоме, а також шляхом розміщення оголошень в офіційних друкованих виданнях України «Одеські вісті» та «Урядовий кур`єр» з інформацією про дату, час та місце судового розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутністю суду не надала (а.с. 38-43). Представник відповідача Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, однак надіслав суду заяву, в якій просив суд, розглянути вказану справу без його участі (а.с. 25). Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Статтями 71,72 ЖК України передбачено - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) без оплати майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статті 722 ЦК України, видно, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Суд встановив, що позивачу [PERSON] на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 05.08.2010 р. (реєстр. № 3750) і витягу про державну реєстрацію прав № 32539855 від 16.12.2011 р. належить на праві власності житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS], в якому зареєстрована відповідачка (а.с. 14-17). Позивач розірвав шлюб з відповідачкою [PERSON], що підтверджується рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.09.2014 р., яке набрало законної сили 22.09.2014 р. (а.с. 18,19). З позову вбачається, що до офіційного розірвання шлюбу між сторонами, відповідачка не проживає у вказаному вище будинку, на протязі 1 р. 6 м., забрала з нього свої особисті речі і її місцезнаходження позивачу невідоме. В свою чергу, позивач, як законний власник свого будинку, зареєстрований у вказаному будинку та постійно в ньому проживає як до, так і після розірвання шлюбу з відповідачкою, чия реєстрація у будинку позивача тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, неможливість отримати субсидії, а також перешкоджає позивачу у повній мірі реалізувати своє законне право власника будинку на продаж будинку та вільного ним розпорядження по закону. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачка, починаючи з 2013 р., не проживає у будинку позивача понад один рік без поважних причин. На думку суду, в даному випадку - має місце спір про захист законного права власності позивача, як власника житлового будинку з боку відповідачки. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved