Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

17 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, який в подальшому був уточнений та пред`явлений до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 4,13 га, кадастровий номер 1223281500:02:007:1160, яка знаходиться на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина на усе належне йому майно. Так, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ - ДП № 018407 померлий [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 1223281500:02:007:1160, розташованої на території Вільненскої сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка є об`єктом спадкування. Батько на випадок своєї смерті заповітів не складав. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Приватним нотаріусом Новомосковського РНО Ріхтер Н.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлювального документа на ім`я спадкодавця на зазначену земельну ділянку. Через те, що позивач позбавлений іншим чином, ніж в судовому порядку, оформити право власності на спадкове майно, - звернувся до суду з означеним позовом, до [PERSON] , яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги. Відзиву [PERSON] не подала, надала суду письмові пояснення, в яких у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити, через те, що [PERSON] отримав земельну ділянку у власність ще у 2001 році, коли мешкав разом з її матір`ю у цивільному шлюбі. Позивач за первісним позовом знав де мешкав останні 39 років його батько, однак він з ним не спілкувався, як і померлий з сином. Оригінал правовстановлювального документу на землю у неї, як і інші документи [PERSON] . В задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, правонаступником якої є Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 4,13 га, кадастровий номер 1223281500:02:007:1160, яка знаходиться на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову посилалася на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , разом з яким вона проживала однією сім`єю більше п`яти років за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою [PERSON] мешкав з 21 березня 1981 року, тому як перебував у цивільному шлюбі з матір`ю [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] залишився проживати разом з позивачем за зустрічним позовом. Зі своїми дітьми та колишньою дружиною [PERSON] будь-яких стосунків не підтримував. [PERSON] мав на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер 1223281500:02:007:1160, розташовану на території Вільненскої сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ ДП № 018407. У зв`язку з тим, що [PERSON] , на випадок своєї смерті заповітів не складав, [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Постановою приватного нотаріуса Новомосковського РНО Ріхтер Н.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з відсутністю документів, що дають можливість встановити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем [PERSON] . А тому [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на зазначену земельну ділянку. Вільненська сільська рада правонаступником якої є Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області відзиву на позов не надали. У своєму відзиві на зустрічний позов [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] , тому як спадкування за законом здійснюється почергово. Він є спадкоємцем першої черги, при чому єдиним. Не заперечує, що його батько [PERSON] не менше п`яти років проживав однією сім`єю з [PERSON] , яка може вважатися спадкоємцем четвертої черги, однак у зв`язку з тим, що він не відмовлявся від спадкування після смерті батька, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] - є він. А тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та, посилаюсь на ті ж підстави просив його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, з підстав зазначених у відзиві. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала з тих же підстав, що нею зазначені в письмових поясненнях, та просила відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримала та, посилаючись на підставі зазначені в ньому, просила суд задовольнити його. Представник Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просили суд розглянути справу за відсутності представника селищної ради, справу вирішити на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом. 17 серпня 2020 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 183/4449/20 за позовом [PERSON] між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В. Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі та витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] 17 грудня 2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення [PERSON] 31 серпня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 183/4742/20 за позовом [PERSON] між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі. 05 січня 2021 року надійшла заява [PERSON] про вступ у справу в якості відповідача, разом з відзивом на позов [PERSON] . Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року об`єднані в одне провадження справа № 183/4449/20 за позовом [PERSON] та справа № 183/4742/20 за позовом [PERSON] 09 березня 2021 року в ході підготовчого провадження [PERSON] поданий уточнений первісний позов, який прийнятий судом ухвалою від 09.03.21 року, а також залучений правонаступник Вільненської сільської ради - Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду 30 березня 2021 року закінчене підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши підстави первісного та зустрічного позовів, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Новомосковський міськрайонний відділом реєстрації актів громадянського стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 12 лютого 2020 року зроблений відповідний запис за № 12, що підтверджується: копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 червня 2020 року (а.с. 11), копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12 лютого 2020 року (а.с. 30), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 31-32). Згідно витягу з Єдиного реєстру заповітів за № 60930256 від 15.07.2020 року - [PERSON] заповітів на випадок своєї смерті не складав (а.с. 29). З копії спадкової справи № 122/2020, заведеної 15 липня 2020 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 27-39) вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулися: [INFO] - [PERSON] , як особа яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю більше ніж п`ять років до його смерті (а.с. 28); [INFO] - син спадкодавця [PERSON] (а.с. 28, 32-34). 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Новомосковського РНО Ріхтер Н.В. повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, площею 4,13 га, кадастровий номер 1223281500:02:007:1160, яка знаходиться на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 39). Постановою приватного нотаріуса Новомосковського РНО Ріхтер Н.В. від 19 серпня 2020 року - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, що дають можливість встановити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем [PERSON] (а.с. 38-39). З довідки Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 390 від 10.12.2020 року вбачається, що [PERSON] з 21 березня 1981 року по день смерті - [INFO] , проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ ДП № 018407 вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 1223281500:02:007:1160, розташованої на території Вільненскої сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області є [PERSON] (а.с. 70). Відповідач не спростовувала того факту, що оригінал правовстанолювального документу зберігається у неї. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення від доказування відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України - сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до вимог ст.ст. 1216 -1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А згідно ст.ст. 1220-1223 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А згідно зі ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] заповітів не складав, а тому спадкування здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця є [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, шляхом звернення до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] не може оформити свої права через відсутність оригіналу Державного акту на землю іншим чином, ніж рішенням суду, суд приходить до висновку про те, що його позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими через те, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше п`яти років не заявляє, для можливості визначення її, як спадкоємця четвертої черги; як зазначено вище спадкоємець першої черги своєчасно звернувся за заявою про прийняття спадщини, від прийняття спадщини не відмовлявся, вимог щодо зміни черговості також не заявляє. А тому в задоволенні зустрічного позову належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved