overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

18.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільне господарство та бюджет подружжя не веде, який представник позивача підтримав у судовому засіданні. Відповідач у судове засідання не прибув без поважних причин. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2012 року. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки спільне господарство та бюджет подружжя з червня 2016 року не веде та мешкає окремо, позивач поновлювати сімейні відносини не бажає, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значним та призвів до стійкого розладу подружніх стосунків їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

18.102016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, оскільки відповідач добровільно достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надає. Позивач у судове засідання не прибула, у поданій заяві просить суд здійснити розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув без поважних причин, заяву про причину неприбуття чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачем, а відповідач мешкає окремо від них. Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини із всіх видів його доходів, так як він працевлаштований, щомісячно отримує доходи та не має інших утриманців.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

18.10.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 29.10.2011 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, оскільки сторони мають несумісні характери, між сторонами виникають непорозуміння, позивач втратила почуття поваги та любові до відповідача, протягом останніх трьох місяців сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишаться проживати з позивачем. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

18.10.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, укладеного 29.10.2011 року, мають дитину дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні, всупереч вимогам статті 180 Сімейного кодексу України відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітньої дитини. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

18.10.2016 року позивачі звернулись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Зазначали, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2016 року за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київська області про визнання права власності на спадковий будинок, судом не було вирішено питання про частки кожного у спадковому майні. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 31.08.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київська області, про визнання права власності на спадковий будинок - задоволено повністю: визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] на будинок [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи вищевикладене та оскільки рішенням суду визнано право власності в порядку спадкування за кожним з позивачів, однак не зазначено частки кожного з них у спадковому майні, тому суд вважає за необхідне заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити та визнати за кожним із позивачів по 1/3 частині право власності в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] на спадкове майно у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими спорудами по [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

18.10.2016 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 21.04.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала з ним однією сімєю до 12.09.2016 року, після чого її проживання з ним було фактично припинено. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає разом з нею. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося з особистих мотивів та різних поглядів на життя, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, які мають істотне значення. Спору про поділ майна, що є спільною власністю з відповідачем, не має та ними досягнуто згоди про утримання їх дитини. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 21.04.2007 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №96. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, строк на примирення не потрібен. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнав позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що строк на примирення йому не потрібен. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.04.2007 року, який був зареєстрований Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №96. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Станом на день вирішення справи спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, а також розподілу майна між сторонами відсутній. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом \~про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище сторін залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

18.10.2016 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що з 14 червня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №337. 24 березня 2015 р. від шлюбу народився син [PERSON]. З 2016 року в одній сімї не з відповідачем не проживають, у звязку з тим, що відповідач не працює, матеріально сімю не утримує, фактично шлюбні стосунки припинились у звязку з тим, що у них відсутнє взаєморозуміння на підставі чого виникають сварки, що негативно впливає на виховання дитини. Вказані причини призвели до розпаду сімї , у звязку з чим просила розірвати шлюб, оскільки вважає, що їх сімю зберегти неможливо. До судового засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що однією сімєю не проживають з червня 2016 року. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

18.10.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона з 20.11.2011 року з відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач в утриманні сина участі не приймає, матеріальної допомоги на його утриманн не надає, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом і просить суд стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно і до досягнення сином повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги зменшує та просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає, згоден сплачувати аліменти в розмірі по 450 гривень, щомісячно. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.5) судом встановлено, що його батьком є [PERSON] Із копії свідоцтва про шлюб (а.с.6) встановлено, що сторони з 20.11.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Із копії довідки Капустянської сільської ради за №783 від 30.09.2016 року (а.с.7) судом встановлено, що [PERSON], 2012 року народження проживає разом з мамою та знаходиться на повному її утриманні. Із копії довідки Дошкільного навчального закладу №9 за №48 від 12.10.2016 року (а.с.8) судом встановлено, що [PERSON], [INFO] дійсно відвідує ДНЗ №9 з 25.08.2016 року. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання його дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, оскільки відповідач є батьком дитини і зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] офіційно ніде не працює, не має інших доходів, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, на утримання сина до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

18.10.2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із цим позовом, посилаючись на те, що 16.10.2013 року [PERSON] отримав у банку кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з договором, відповідач зобовязався сплачувати борг, проте належним чином погашення у встановлені договором строки не здійснював, в звязку з чим виникла прострочена заборгованість у сумі 20617.01 гривень, яку просив стягнути із [PERSON] та судові витрати. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, але це не перешкоджає вирішенню спору в порядку ч.1 ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти цього не заперечує, а відповідач був належно повідомлений про дату, час і місце слухання справи. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: Згідно договору б/н від 16.10.2013 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2000 гривень на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, також на умовах пунктів 5.6, 5.14 відповідач зобов'язаний сплачувати комісії та інші плати, встановлені Банком за банківське обслуговування клієнта, у відповідності до Тарифів. П.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми боргу. У відповідності з розрахунком заборгованості за договором б/н від 16.10.2013 року борг [PERSON] перед позивачем складається із заборгованості 20617.01 гривень, з них 1964.86 гривень заборгованість за кредитом, 14394.20 гривні заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2800 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф - 500 гривень фіксована частина, 957.95 гривень - процентна складова. За таких обставин із відповідача в користь позивача слід стягнути всю суму боргу та документально підтверджені судові витрати 1378 гривень. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

18.10.2016 року Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у місті Києві звернулося до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу (а.с.1). Заяву мотивує тим, що: - «До ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві 17.10.2016 р. 0 13.50 за направленням швидкої психіатричної допомоги був госпіталізований [PERSON], [INFO]., який мешкає за адресою 03179, [ADDRESS] [PERSON], [INFO] Рішенням Святошинського районного суду у місті Києві від 01 липня 2013 року був визнаний недієздатним. Рішенням Святошинського районного суду у місті Києві від 05 грудня 2013 року йому був призначений опікун - [PERSON]. [PERSON], [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у формі: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно- параноїдний с-м. F 20.00. У зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану (не спав, безхатченкував, був агресивний до оточуючих) [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра. [PERSON] - опікун пацієнта [PERSON] надає згоду на госпіталізацію та надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону У країни «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення. Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved