Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

18.11.2016 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, свої позовні вимоги обґрунтовала тим,що їй на праві власності належить будинок за адресою: вул. Шевченко,17 у м. Дружківка Донецької області. В даному будинку крім неї також зареєстровано [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі у будинку не мешкають , комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В будинку не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають.Просить захистити її право на власність та зняти з реєстрації відповідачів. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не надали, поважність причин неявки до суду не повідомили. З огляду на це на підставі ст. 197 ЦПК України, суд, вважає за можливе, розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних доказів, без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок, який розташовано за адресою:вул. Шевченко,17 у м. Дружківка Донецької області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 30 липня 1992 року (а.с.8). Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON], [PERSON] зареєстровані у спірному будинку за адресою: вул.Шевченко,17 у м. Дружківка Донецької області, що підтверджується довідкою начальника загального відділу виконкому міської ради № 7166 від 09 листопада 2016 року, записом про реєстрацію в домовій книзі за адресою вул. Шевченко,17: [PERSON] з 08.09.2007 року, а [PERSON] з 16 квітня 2013 року (а.с.6.12) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON] з 2013 року не мешкає у будинку, а відповідач [PERSON] з липня 2015 року, що підтверджується актом голови тергромади мікрорайноу Яковлівка від 10.11.1999 року та показаннями свідків. . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 18.11.2016 року [PERSON] просила визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] , такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з липня 2015року, тобто понад два роки, а [PERSON] з 2013 року, тобто понад три роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації у 1992 році. Тобто на час звернення власника будинку до суду (18.11.2016 року) з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло 24 роки. З зазначеного в позові моменту відповідачі в спірному житловому приміщенні відсутні понад один рік, а тому є усі правові підстави для визнання їх, таким, що на час звернення позивача до суду втратили право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідачі не мешкають у будинку № 17 по вул. Шевченко у м.Дружківка, не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved