Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

18.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що, 17.11.2013 року між нею та АТ «Дельта банк» (далі- Банк) було укладено Кредитний договір (заява) № 008-02001-171113 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк відкрив їй кредитну лінію із лімітом кредитування 10000 гривень із строком кредитування 364 календарних дні зі сплатою банк процентів та комісій згідно із Тарифами. Внаслідок укладення 20.11.2015 року шлюбу її прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 13.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3409 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості, що виникла по кредитному договору № 008-02001-171113 від 17.11.2013 року (далі - Виконавчий напис), право вимоги за яким було відступлене ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 408/К від 27.04.2018 року. Згідно виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 27.04.2018 року по 16.09.2019 року. Сума заборгованості складає 14698,97 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 9237,87 грн.; простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3211,10 грн.; строкової заборгованість за штрафами і пенею - 2250,00 грн. Сума плати, що здійснена ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» за вчинення виконавчого напису становить 500,00 грн. Вказує, що стягувач умисно сфальсифікував дані про місце проживання [PERSON] , щоб ускладнити процедуру оскарження виконавчого напису, тим самим зловживає своїм процесуальним правом, за що передбачена відповідальність. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка Романа Васильовича та відкрито виконавче провадження № 61866637 17.04.2020 року було накладено арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Однак, вона не погоджується із виконавчим написом та вважає його таким, що не підлягає виконанню. Так, укладаючи Кредитний договір, сторони погодили вичерпаний перелік порядку стягнення виниклої заборгованості, який передбачає звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Іншого порядку у Кредитному договорі не передбачено. Тому, звернення стягнення на інше належне їй майно, що не є предметом забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, шляхом вчинення Виконавчого надпису не передбачено умовами Кредитного договору, тобто здійснено відповідачем з порушенням встановленого порядку. Крім того, строк виконання зобов`язань за кредитним договором сплинув 16.11.2014 року. Із зазначеного слідує, що ані ПАТ «Дельта Банк», ані ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» не мали права нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором № 008-02001-171113 від 17.11.2013 року після 16.11.2014 року, у зв`язку із закінченням строку його дії та спливом строків позовної давності. На підставі викладеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у його позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Щодо постановлення судом заочного рішення у справі не заперечував. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, що містяться у матеріалах справи (а.с. 49). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В., Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та причин неявки суду не повідомили. Заяви, клопотання, пояснення на позовну заяву від третіх осіб на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 17.11.2013 року між [PERSON] та АТ «Дельта банк» було укладено Кредитний договір (заява) № 008-02001-171113, за умовами якого Банк відкрив позичальнику кредитну лінію із лімітом кредитування 10000 гривень із строком кредитування 364 календарних дні зі сплатою банк процентів та комісій згідно із Тарифами (а.с. 12-14). 20.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, внаслідок чого прізвище позивачки було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 17). 13.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено Виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3409, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості, що виникла по кредитному договору № 008-02001-171113 від 17.11.2013 року, право вимоги за яким було відступлене ПАТ«Дельта Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 408/К від 27.04.2018 року на користь ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс». Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.04.2018 року по 16.09.2019 року. Сума заборгованості складає 14698,97 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 9237,87 грн.; простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3211,10 грн.; строкової заборгованість за штрафами і пенею - 2250,00 грн. Сума плати, що здійснена ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» за вчинення виконавчого напису становить 500,00 грн. (а.с. 11). Судом також встановлено, що вищевказаний виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка Р.В., у зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження № 61866637 від 17.04.2020 року (а.с. 28). Крім того, 17.04.2020 року в рамках виконавчого провадження № 61866637 приватним виконавцем було накладено арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження (а.с. 29-31). У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при його вчиненні було не в повній мірі дотримано вимог щодо його вчинення та не було враховано, що заборгованість не є безспірною. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУ «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 ЗУ «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Разом з тим, ч. 1 ст. 629 ЦК України вказує на те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 6.17.5.2 та п. 6.17.5.3 розділу 6 Правил банк має право стягнути з Клієнта у судовому порядку суму неповерненого Кредиту, в тому числі суму наявної заборгованості за Кредитом, нарахованих процентів за його користування та плат за обслуговування кредитної заборгованості, а також сум штрафних санкцій, передбачених цими Правилами та/або Договором, або (п. 6.17.5.3.) ініціювати розірвання Договору в судовому порядку у зв`язку з істотним порушенням Клієнтом його умов. При цьому, в день набрання законної сили відповідного рішення суду Клієнт зобов`язується повернути Банку в повному обсязі суму Кредиту шляхом сплати в повному обсязі наявної заборгованості по Кредиту, сплатити проценти за його користування та плату за обслуговування кредитної заборгованості, а також можливі штрафні санкції, передбачені цими Правилами та/або Договором Тобто, укладаючи Кредитний договір, його сторони погодили вичерпаний перелік порядку стягнення виниклої заборгованості, який передбачає звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Іншого порядку у Кредитному договорі не передбачено. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів за кредитом. Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12). Згідно вищевикладеного, ані ПАТ «Дельта Банк», ані ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» не мали права нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором № 008-02001-171113 від 17.11.2013 року після 16.11.2014 року, у зв`язку із закінченням строку його дії та спливом строків позовної давності. Таким чином, звернення стягнення на інше майно позивачки, що не є предметом забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, шляхом вчинення Виконавчого надпису не передбачено умовами Кредитного договору, тобто здійснено Відповідачем з порушенням встановленого порядку. У постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року № 310/11534/13-ц зроблений наступний правовий висновок. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, Кредитор починаючи з дня закінчення строку Кредитного договору не має права нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом, а має лише право нараховувати три відсотки річних, які передбачені ст.625 ЦК України. Вказану обставину зобов`язаний був перевірити нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, однак цього враховано не було, що є також підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Вимоги за якими був виданий виконавчий напис ґрунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом трьох років до дня видачі виконавчого напису, відповідачем не було надано нотаріусу беззаперечних доказів переривання строку позовної давності, або доказів збільшення строку позовної давності за письмовим договором, а також враховуючи неправомірність нарахування банком відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору за правилами ст. 1050 ЦК України, виконавчий напис був виданий неправомірно, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до п. 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.09.2018 року по справі № 310/9293/15. Однак, будь-які платіжні документи та/чи розрахунок заборгованості, на підставі яких було визначено заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 008-02001-171113 від 17.11.2013 року, ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» при зверненні до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. із заявою про вчинення виконавчого напису відповідачем надано не було. Дана твердження жодними належними та допустимими доказами ані відповідачем, ані третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, спростованим не було. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В., ПАТ «Дельта Банк», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить із основоположної юридичної природи порядку та підстав вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Отже, усе вищевикладене, у своїй системній сукупності, з урахуванням норм матеріального права, дає підстави для висновку, що при вчиненні приватним нотаріусом спірного виконавчого напису, останній беззаперечно не переконалася про ту обставину, що нарахована ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 008-02001-171113 від 17.11.2013 року є безспірною, і що з дня виникнення вимоги за такою минуло не більше трьох років. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 13.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3409, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] при зверненні до суду з даною позовною заявою було сплачено 840,80 грн. (а.с. 1). З вищевикладеного слідує, що судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved