Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

18.11.2020 позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з урахуванням уточненої позовної заяви від 1512.2020 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень (а.с.1-3,14-16). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним.13 червня 2014 року між вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , у шлюбі з яким в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2019 року, спільне господарство не ведеться, відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Також вказує, що під час шлюбу у них з відповідачем виникли різні погляди на життя, примирення вважає неможливим. Ухвалою від 30 листопада 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 10-11). 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 17). У судове засідання позивач не з`явилась. Від представника позивача [PERSON] надійшла письмова заяву про розгляд справи без його участі, за змістом якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за останнім відомим місцем його проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань від нього не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач та її представник не заперечують . Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 червня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 232, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 5). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 6). Як стверджує позивач, сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Ці обставини, а також та обставина, що малолітня дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідачем не оспорюються. Внаслідок зазначених у позові обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Крім того відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 вказаної статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обов`язок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, з урахуванням усіх обставин справи, матеріального становища платника аліментів, який є особою працездатного віку та будь-яких заперечень щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення аліментів, в тому числі щодо визначеного позивачем розміру аліментів не подав, суд вважає, що у даному випадку з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у визначеному позивачем розмірі 4000 гривень, починаючи з 18.11.2020 та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що будь-яких заперечень щодо визначеного позивачем розміру аліментів, відповідач не надав, як доказів що він за своїм матеріальним, сімейним станом чи станом здоров`я не може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, який не перевищує 10 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи, що саме такі обмеження щодо стягнення аліментів без урахування думки платника, передбачені ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 840 гривень 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за позовні вимоги в частині позову про розірвання шлюбу, які позивач сплатила, що підтверджується квитанцією (а.с. 13), а також на користь держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved