Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

18.12.2019 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області ухвалювалося заочне рішення в цивільній справі № 214/2414/19 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовом задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5841198043 від 22.06.2016, станом на 30.07.2018 в загальному розмірі 42078,45 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 16222,94 грн., прострочена заборгованість за відсотками 3194,20 грн., прострочена плата за управління кредитом 12911,95 грн., пеня 9749,36 грн., а також стягнуто судовий збір 1921 грн. 30.01.2020 на адресу суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 17.02.2020 задоволена, заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 скасовано, справу призначено до розгляду. [PERSON] заперечуючи позовні вимоги позивача в частині суми кредиту, стягнення плати за управління кредитом, вказував, що ним підписувалася лише заява на отримання кредиту від 22.06.2016, яка містить інший розмір отриманого кредиту 17234 грн., та яка не містить умови щодо внесення плати за управління кредитом. Стверджував, що початкові та щомісячні відсотки передбачені умовами договору є несправедливими, а умови договору, що їх передбачають нікчемними. Щодо річних відсотків за користування кредитом, вважав їх такими, що підлягають стягненню, але в межах строку дії кредитного договору та підлягають нарахуванню лише на суму отриманого кредиту 17234 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені, відповідач просив застосувати строк позовної давності. Вказував, що сума заборгованості підлягає зменшенню на суму коштів, внесених ним на погашення заборгованості 8020 грн. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в запереченнях проти доводів відповідача вказував, що умови кредитного договору між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] чітко визначалися в заяві про отримання кредиту, зокрема передбачали розмір кредиту 20006,76 грн., річні відсотки, а також початковий та щомісячний процент, які визначено у фіксованому розміру, згідно з графіком платежів, які підписані відповідачем, що свідчить про його згоду на вказані умови договору. Оскільки умови щомісячних та початкових процентів визначені умовами договору, є чіткими та конкретними, відповідач на них погоджувався підписуючи договір, тому вважав відсутніми підстав для визнання таких умов договору нікчемними. Уточнив, що заборгованість в розмірі 12911,95 грн. є сумою щомісячних відсотків, а не платою за управління кредитом, про що в позові було допущено помилку. Представники сторін у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5841198043, шляхом підписання ним заяви на отримання кредиту, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 20006,76 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом: початковий процент 2 %, щомісячний процент 3,19 % та річні проценти 11,99 %, а також щоденна пеня 0,3 %, строком на 24 місяці (а.с. 7-10). Факт надання коштів підтверджується платіжним дорученням від 22.06.2016 (а.с. 2-3). Умовами договору визначено графік платежів (а.с. 9). Згідно п. 1 заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», [PERSON] ознайомився з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та висловив волевиявлення на приєднання до зазначених умов (а.с. 7). Всі вказані документи підписані [PERSON] , що свідчить про його ознайомленнями з умовами кредитного договору, згодою на прийняття вказаних умов, зокрема взяття на себе зобов`язань щодо сплати початкового проценту, щомісячних процентів (а.с. 7-9). Твердження [PERSON] в частині отримання кредиту в сумі 17234 грн., суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються змістом заяви про отримання кредиту № 5841198043 від 22.06.2016, в якій чітко, однозначно вказано, що сумою кредиту є 20006,76 грн., з яких 10000 грн. та 7234 грн. перераховано на рахунки відповідача, а решта суми кредитних коштів перерахована на оплату послуг «Охоронець кредит маркет 24» та страхового платежу за вказаним договором, що погоджено між сторонами, про що свідчить підпис відповідача (а.с. 8). Твердження відповідача щодо несправедливості нарахування щомісячних та початкового відсотків, відповідно нікчемності вказаних умов договору, суд розцінює критично, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно з\~ч.2\~ст.\~11\~вказаного Закону,\~перед укладенням\~договору про\~надання споживчого\~кредиту кредитодавець\~зобов`язаний\~повідомити споживача\~у письмовій\~формі,\~в тому\~числі,\~про кредитні умови, тип відсоткової\~ставки; суму,\~на яку\~кредит може\~бути виданий; орієнтовну\~сукупну вартість\~кредиту (в\~процентному значенні\~та грошовому\~виразі)\~з урахуванням\~відсоткової ставки\~за кредитом\~та вартості\~всіх послуг\~(реєстратора,\~нотаріуса,\~страховика,\~оцінювача тощо),\~пов`язаних\~з одержанням\~кредиту та\~укладенням договору\~про надання\~споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Всі вище вказані вимоги дотримані кредитодавцем при наданні кредиту [PERSON] , адже зміст заяви про кредитування та графік платежів чітко та однозначно визначав умови надання кредиту, на які останній погодився. Зі змісту ст. 1054 ЦК України та ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення договору), слідує закріплення права на свободу визначення сторонами умов договору, гарантоване ст. 6, 627 ЦК України. Тобто, укладаючи договір сторони були вільні у визначенні умов договору. Укладаючи кредитний договір, [PERSON] , підписуючи текст договору з умовами щодо нарахування та сплати поточного і щомісячних відсотків, фактично погодився з цими умовами, прийняв їх та зобов`язався дотримуватися взяті на себе зобов`язання. Крім цього, відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається відповідач, слідує, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 17 ст. 1 цього Закону, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Аналізуючи зміст вказаного поняття та зміст укладеного кредитного договору, суд приходить до висновку, що встановлення платежів у вигляді поточних та щомісячних процентів здійснювалося кредитодавцем саме за надання кредиту, який є послугою в розумінні цього закону, а не за надання будь яких інших послуг пов`язаних з наданням кредиту. Тому ці умови не є нікчемними. Обмеження встановлювати плату за користування кредитом лише річними відсотками, законом не передбачено. Тому, виходячи з принципу свободи договору щодо визначення його умов, суд приходить до висновку, що встановлення в договорі умови про сплату щомісячних та початкового проценту було правом сторін. Твердження відповідача, щодо не визначення умовами договору плати за управління кредитом не заслуговують на увагу, оскільки позивач уточнив, що сума 12911,95 грн. заявлена до стягнення є саме щомісячними відсотками, а не платою за управління кредитом, що в свою чергу підтверджується графіком платежів (а.с. 9) з фіксованою складовою «щомісячні проценти», яка є тотожною сумі вказані у розрахунку заборгованості під назвою «плата за управління кредитом» - 638,22 грн. (а.с. 16). Помилковість найменування складової заборгованості визнана позивачем. Доводи відповідача щодо можливості стягнення відсотків за користування кредитом лише в межах строку кредитування, тобто до 22.06.2018 (24 місяці строк кредитування), заслуговують на увагу, оскільки узгоджуються з положеннями ст. 631 ЦК України, згідно з якими строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та обов`язки відповідно до договору. Тобто нарахування платежів за умовами кредитного договору (відсотків, пені, тощо) може здійснюватися лише в межах строку кредитування, після закінчення строку кредитування захист інтересів кредитодавця забезпечується ст. 625 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена в п. 54 постанови ВП ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018. Беручи до уваги викладене, виходячи зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за річними процентами 3194,20 грн. підлягає зменшенню на суму 205,33 грн., яка нарахована після 22.06.2018, сума щомісячних відсотків 12911,95 грн. підлягає зменшенню на суму 785,77 грн. (нарахована після 22.06.2018), сума пені підлягає зменшенню на 1108,57 грн. (нарахована після 22.06.2018). Відповідно суд приходить до висновку, що доведеною перед судом заборгованістю [PERSON] є заборгованість за тілом кредиту 16222,94 грн., заборгованість за річними відсотками 2988,87 грн. (3194,20 грн. 205,33 грн.), заборгованість за щомісячними процентами 12126,18 грн. (12911,95 грн. 785,77 грн.), пеня 8640,79 грн. (9749,36 грн. 1108,57 грн.). Доводи відповідача про зменшення суми боргу на суму проведеної оплати 8020 грн., суд не приймає до уваги, оскільки вказані суми оплати відображені в розрахунку заборгованості, а розмір заборгованості визначений з їх урахуванням. Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як слідує з умов кредитного договору, сторонами погоджена щоденна пеня в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення, яка виходячи з строку кредитування 24 місяці, могла нараховуватися до 22.06.2018, тобто в межах строку кредитування. Після вказаної дати, як вказано вище, захист прав кредитодавця забезпечується нормами ст. 625 ЦК України. Беручи до уваги дату звернення позивача до суду з позовом 01.04.2019, суд приходить до висновку, що з урахуванням строку кредитування, в межах річного строку позовної давності, стягненню з відповідача підлягає пеня нарахована за період з 01.04.2018 по 22.06.2018, на загальну суму 1680,11 грн. (за період з 01.04.2018 по 23.04.2018 - 464,45 грн., згідно розрахунку: 605,81 грн. (пеня за період 23.03.2018 по 23.04.2018) \\30 днів х 23 дня періоду з 01 по 23.04.2018, за період з 24.04.2018 по 22.06.2018 в сумі 607,84 грн. + 607,82 грн. (а.с. 16). У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Доведений в судовому засіданні розмір заборгованості [PERSON] перед кредитором за кредитним договором від 22.06.2016 склав 33018,10 грн., з них заборгованість за тілом кредиту 16222,94 грн., заборгованість за річними відсотками 2988,87 грн., заборгованість за щомісячними процентами 12126,18 грн., пеня 1680,11 грн. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - новий кредитор, Кредитор передав (відступив) Новому кредиторові за плату належні кредиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками, серед яких вимоги до [PERSON] (а.с. 19-22). Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомлявся (а.с. 17-18), але не сплатив заборгованість за кредитним договором № 5841198043 від 22.06.2016, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача встановлену судом суму заборгованість в розмірі 33018,10 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial