Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

18.02.2020 ТОВ «Принцип-2020» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 200 000, 00 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 22.01.2020 між Товариством і [PERSON] було укладено договір позики №1, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 200000, 00 грн., які відповідач зобов`язувалася повернути у строк до 07.02.2020. 10.02.2020 ТОВ «Принцип-2020» було вручено позичальнику під підпис претензію щодо повернення боргу у строк не пізніше 14.02.2020. Однак, вимог Товариства та умов договору [PERSON] не виконала, що спонукало позивача на звернення до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.08.2020. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. У судовому засіданні представник ТОВ «Принцип-2020» Ширяєв Д.О. підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Соболь Ю.П. у судовому засіданні вказала, що відповідач визнає позов у повному обсязі, просить суд прийняти таке її визнання та задовольнити позовні вимоги ТОВ «Принцип-2020». Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Судом встановлено, що 22 січня 2020 року між ТОВ «Принцип-2020» та [PERSON] було укладено договір позики №1, відповідно до умов якого остання отримала від ТОВ «Принцип-2020» грошові кошти у сумі 200 000,00 грн., що також підтверджується видатковим касовим ордером від 23.01.2020. Звертаючись до суду із заявленим позовом ТОВ «Принцип-2020» вказало, що відповідач не виконала взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи на звернення позивача з вимогою повернути отриману нею позику. У судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом Соболь Ю.П. було зроблено заяву про визнання відповідачем позову у повному обсязі, а отже і визнання обставин, викладених в позовній заяві. Так, частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач [PERSON] визнала позов у повному обсязі, про що було заявлено її представником - адвокатом Соболь Ю.П., і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 200 000,00 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved