Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

19.12.2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙСМАРТ» (далі по тексту ТОВ «СКАЙСМАРТ») про зміну дати та причини звільнення, а також стягнення середнього заробітку за затримку у виплаті коштів. Декілька разів змінюючи позовні вимоги, позивачка остаточно просила визнати наказ про звільнення за № 13-К від 05.11.2019 року таким, що не відповідає чинному законодавству та скасувати його; зобов`язати відповідача змінити дату та причину звільнення позивачки з 05.11.2019 року за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на 29.10.2019 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України та видати відповідний наказ; стягнути з відповідача ТОВ «СКАЙСМАРТ» на її користь середній заробіток за затримку у виплаті коштів належних при звільненні в сумі 36 640 гривень 89 копійок та понесені судові витрати у вигляді судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка зазначила, що в січні 2019 року між нею та відповідачем було укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого її було прийнято на посаду комерційного директора товариства. 15.10.2019 року у позивача виникла необхідність розірвати строковий трудовий договір з власної ініціативи та нею було написано заяву про звільнення за власним бажанням, яка була зареєстрована у вхідній кореспонденції. Таким чином останній робочий день припадав на 19.10.2019 року, коли відповідач повинен був видати позивачу трудову книжку та провести розрахунок, але цього зроблено не було. Натомість відповідач повідомив позивача, що її заява про звільнення за власним бажанням не задоволена, оскільки нею порушені умови угоди про нерозголошення конфіденційної інформації. 12.11.2019 року позивач отримала від відповідача трудову книжку та копію наказу про її звільнення №13-К від 05.11.2019 року, в якому зазначено, що трудовий договір розривається з ініціативи власника, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі (займаній посаді) внаслідок недостатньої кваліфікації відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає даний наказ безпідставним та таким, що виданий в порушення чинного законодавства і будь-які факти невідповідності кваліфікації позивача для виконання роботи на займаній посаді в наказі відсутні, а при звільненні не дотримано процедуру визначену трудом законодавством. З огляду на викладені обставини просить захистити свої порушені права і задовольнити позов. Ухвалою судді від 23.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням сторін. 13.01.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАЙСМАРТ» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просило зобов`язати її вчинити дії на виконання Угоди про нерозголошення конфіденційної інформації та комерційної таємниці, а саме: передати повністю всі контакти і скріншоти листування з експериментів і досліджень продуктів з агрохолдінгом «Кернел», звіти про результати передати в електронному за друкованому вигляді (друкований - з особистим підписом); передати оригінал підписаного акта за результатами заходу «Битва Агротитанів», контакти відповідальних осіб з боку організаторів; передати всі контакти і копії листувань (зі своїм підписом) з клієнтами, з якими велися переговори про покупку товару або проведення тестових досліджень продуктів; передати контакти, копії листування з ТОВ «АФ Родник Плюс» по послугах дісикації; стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙСМАРТ» штраф за порушення Угоди про нерозголошення конфіденційної інформації та комерційної таємниці у розмірі 150 000,00 гривень 00 копійок. Окрім того, ТОВ «СКАЙСМАРТ» просило стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати в сумі 4 352 гривні 00 копійок. В обгрунтування позовних вимог, позивач за зустрічним позовом зазначає, що з 08.01.2019 року [PERSON] було прийнято на посаду керівника агрономічних та агрохімічних сервісів і технологій ТОВ «СКАЙСМАРТ» і одночасно нею при прийнятті на роботу було підписано Угоду про нерозголошення конфіденційної інформації та комерційної таємниці, а в подальшому її було переведено на посаду комерційного директора, на якій вона працювала до свого звільнення. В процесі здійснення відповідачем за зустрічним позовом своїх посадових обов`язків, виявилось, що вона не є висококваліфікованим спеціалістом та не забезпечує обумовлених результатів роботи на підприємстві, незважаючи на те, що вона отримувала досить високу заробітну плату, а тому вона зрозумівши, що не справляється з роботою, вирішила звільнитись за власним бажанням та написала відповідну заяву. При звільненні [PERSON] відмовилась від отримання вимоги про виконання Угоди про конфіденційність, повідомила, що ніяких дій на виконання вказаної угоди вчиняти не збирається і всю інформацію нею вже передано. Вже після звільнення [PERSON] було виявлено, що вона самовільно розповсюджувала конфіденційну інформацію ТОВ «СКАЙСМАРТ» шляхом несанкціонованого розсилання файлів. Посилаючись на зазначені в зустрічній заяві обставини, просить позовні вимоги задовольнити. В задоволені первісного позову відповідач просив відмовити в повному обсязі як безпідставному. 06.02.2019 року в судовому засіданні суд протокольною ухвалою на підставі ч. 3, ч. 4 ст. 193 ЦПК України об`єднав зустрічну позовну заяву ТОВ «СКАЙСМАРТ» з первісною позовною заявою [PERSON] в одне провадження та перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги первісного позову з урахуванням уточнень, підтримали та просили позов задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві. Позивачем також подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні зустрічного позову повністю, посилаючись на незаконність і безпідставність його вимог, оскільки за період її роботи на посаді комерційного директора ТОВ «СКАЙСМАРТ» жодних зауважень від керівництва щодо її роботи не надходило, пояснення не відбирались та під час укладення угоди про нерозголошення конфіденційної інформації, позивач за зустрічним позовом не доводив до її відому, яка саме інформація є конфіденційною та не підлягає розголошенню і будь-яких належних доказів щодо розголошення такої інформації ТОВ «СКАЙСМАРТ» не надано. Представник відповідача, ТОВ «СКАЙСМАРТ», в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримав в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, а також надані та витребувані документи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 08.01.2019 року [PERSON] відповідно до наказу № 3-К від 08.01.2019 року була прийнята на посаду керівника служби агрономічних та агрономічних сервісів і технологій ТОВ «СКАЙСМАРТ» з 09.01.2019 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу. 02.05.2019 року [PERSON] відповідно до наказу № 8-К від 02.05.2019 року було переведено з посади керівника служби агрономічних та агрономічних сервісів і технологій на посаду директора комерційного ТОВ «СКАЙСМАРТ» з 02.05.2019 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Між ТОВ «СКАЙСМАРТ» та [PERSON] було укладено угоду про нерозголошення конфіденційної інформації та комерційної таємниці, відповідно до якої особа, яка перебуває в трудових відносинах з підприємством ( далі по тексту - повірений) зокрема, отримує від нього конфіденційну інформацію необхідну для виконання службових обов`язків та протягом трьох років після закінчення трудових відносин зобов`язується не розголошувати довірену їй конфіденційну інформацію, не передавати третім особам і в разі звільнення всі носії конфіденційної інформації зобов`язується передати вищестоящому керівнику, а в разі порушення п. 1.1, 1.2, 1.9 угоди повірений сплачує ТОВ «СКАЙСМАРТ» штраф в розмірі 6 (шість) місячних окладів за кожне порушення. 15.10.2019 року [PERSON] звернулась до директора ТОВ «СКАЙСМАРТ» з заявою, в якій просила звільнити її з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 01.11.2019 року представником [PERSON] було подано вимогу ТОВ «СКАЙСМАРТ» з проханням видати їй трудову книжку та виплатити їй належні при звільненні кошти. 29.10.2019 року ТОВ «СКАЙСМАРТ» направлено позивачці за первісним позовом повідомлення про вимоги виконання угоди про конфіденційність, в якому зазначено, що станом на 29.10.2019 року її не може бути звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки нею не виконано умови Угоди про конфіденційність від 08.01.2019 року та після виконання вимоги угоди про нерозголошення конфіденційної інформації і передачу конфіденційної інформації уповноваженому представникові компанії її може бути звільнено та проведено з нею відповідні розрахунки. 04.11.2019 року [PERSON] на повідомлення ТОВ «СКАЙСМАРТ» від 29.10.2019 року направила письмову відповідь, в якій зазначила, що всю наявну в неї інформацію вона залишила, будь-якого обладнання, яке купувалось за кошти підприємства не отримувала, а на її особистому комп`ютері містяться лише її особисті файли, а відмова в задоволенні її заяви про звільнення за власним бажанням з вимогою надати додаткову інформацію, не передбачена чинним КЗпП України. 05.11.2019 року відповідно до наказу ТОВ «СКАЙСМАРТ» № 13-К, [PERSON] було звільнено з посади директора комерційного з 05.11.11.2019 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі (займаній посаді) внаслідок недостатньої кваліфікації за п. 2. ч. 1 ст. 40 КЗпП України та наказано виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 09.01.2019 року по день звільнення тривалістю 16 календарних днів. Відповідно до довідки ТОВ «СКАЙСМАРТ» № 7 від 12.11.2019 року [PERSON] за період з 09.01.2019 року по 05.11.2019 року нарахований дохід в сумі 237 235,25 гривень, сума ПДФО за період 09.01.2019 по 05.11.2019 року - 42 702,34 гривні, військовий збір за період 09.01.2019 по 05.11.2019 року - 3 558,53 гривні, дохід за вирахуваннямПДФО за період 09.01.2019 по 05.11.2019 року - 194 532,91 гривень. 29.10.2019 року складено акт про відмову [PERSON] від підписання повідомлення про вимоги виконання угоди про конфіденційність за підписом посадових осіб ТОВ «СКАЙСМАРТ», а саме директора товариства [PERSON] , менеджера з фінансів [PERSON] , керівника служби технологій закритого грунту [PERSON] 05.11.2019 року ТОВ «СКАЙСМАРТ» направлено поштою [PERSON] повідомлення про звільнення, в якому зазначено, що з 05.11.2019 року її звільнено та повідомлено, що трудову книжку та копію наказу про звільнення з її дозволу може бути направлено за адресою: [ADDRESS] або вона може особисто отримати зазначені документи. 12.11.2019 року [PERSON] отримано під підпис трудову книжку та копію наказу № 13-К про її звільнення. З копії трудової книжки вбачається, що 05.11.2019 року директором ТОВ «СКАЙСМАРТ» [PERSON] було внесено запис про звільнення [PERSON] у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі (займаній посаді) внаслідок недостатньої кваліфікації, п. 2 ч. 1 ст 4 КЗпП України. Щодо доводів позивачки про незаконність її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у визначених випадках, зокрема у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] , який займає посаду директора ТОВ «Скайсмарт», пояснив, що позивачка протягом всього періоду роботи на підприємстві неналежним чином виконувала покладені на неї обов`язки, ігнорувала його чисельні звернення, поставлені ним завдання, що підтверджуються наданою перепискою між ними в робочому чаті. Окрім цього, позивачка розповсюдила в липні 2019 року конфіденційну інформацію третій особі, а саме [PERSON] , представнику логістичної компанії, що виразилося в наданні останній інформації про електронну адресу китайського виробника добрив. Свідок зазначив, що ця інформація отримана ним в результаті тривалих відряджень до Китаю. Аналізуючи показання свідка [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. По-перше, як вбачається із змісту вказаної норми для звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП необхідне, щоб неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків і не може бути підставою для його звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Обставини, які свідчать про вину працівника, не можуть наводитися як аргумент, що обґрунтовує необхідність звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Якщо власник має докази винного неналежного виконання трудових обов`язків працівником з його вини, він вправі притягти його до дисциплінарної відповідальності, в тому числі і до звільнення з роботи, як виду дисциплінарної відповідальності, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Тобто, претензії [PERSON] , як директора підприємства, до [PERSON] , відповідно до його пояснень, наданих в судовому засіданні, зводилися не до її недостатньої кваліфікації, а до систематичного невиконання нею, як працівником, без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, тому не могли бути підставою звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. До того ж із пояснень свідка [PERSON] не вбачається незадоволення рівнем освіти [PERSON] , як фахівця в агрономічній галузі. Окрім цього, суд звернув увагу, що [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ «Скайсмарт» 09.01.2019 року на посаду керівника служби агрономічних та агрохімічних сервісів і технологій, а вже 02.05.2019 року, тобто через 3 місяці, переведена за ініціативою особисто [PERSON] - на посаду директора комерційного, яка, зі слів самого свідка в судовому засіданні, є посадою, що охоплює значно більший об`єм обов`язків та компетенцій, ніж посада керівника служби, і в межах їхнього підприємства є підвищенням. Свідок [PERSON] , який допитувався в судовому засіданні за клопотанням позивача, для підтвердження доводів позовної заяви в частині незаконного звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суду пояснив, що в період з травня по жовтень 2019 року він працював в ТОВ «Скайсмарт» на посаді головного агронома, його колегою була [PERSON] , яка в цей період була переведена із посади керівника відділу з агрономічних питань на посаду комерційного директора. ТОВ «Скайсмарт» займається мікродобривами, діяльність підприємства передбачає отримання зразкових екземплярів від виробників, їх тестування і в подальшому запровадження продажів цієї продукції на ринку. Генеральним директором в ТОВ «Скайсмарт» є [PERSON] . Починаючи з літа 2019 року він [PERSON] почали систематично надходити претензії до [PERSON] та інших працівників про низькі показники продажу товарів - мікродобрив. Він, зі свого боку, та [PERSON] , які мають спеціальну вищу агрономічну освіту, намагалися йому пояснити, що триває процес тестування продукції китайського виробництва, тільки після його завершення може йти мова про вихід на ринок та збільшення кілкості продаж, окрім цього, продаж добрив має виражений сезоний характер, і його пік припадає на весну, влітку - восени продажи закономірно знижаються. Позивачем під час роботи на її посаді були укладені договори про надання технологій із агропідприємствами в Полтавській та Херсонських областях, відповідно до яких восени 2019 роки ТОВ «Скайсмарт» повинно було отримати результати тестувань та досліджень. Восени він та [PERSON] прийняли рішення звільнитися зі власним бажанням, звернулися до керівництва із відповідними заявами, на що отримали відповідь від [PERSON] , що він звільнить їх «по статті», і в останній день їх роботи 29.10.2019 року йому та [PERSON] були надані письмові претензії до них, як працівників. Свідок зазначив, що [PERSON] немає спеціальної агрономічної освіти, [PERSON] за період сумісної роботи з ним, проявила себе, як компетентний фахівець в галузі агрономії, в нього немає сумнівів у її високому професійному рівні. Аналіз показань вищевказаного свідка, дає суду підстави вважати, що [PERSON] є фахівцем в своїй галузі, має спеціальну вищу агрономічну освіту, під час роботи на підприємстві відповідача зарекомендувала себе як спеціаліст високого рівня, який докладав зусилля для виконання завдань підприємства на належному рівні, ніяких нарікань від керівника ТОВ «Скайсмарт» щодо невідповідності її займаній посаді до подій, що відбулися на підприємстві в жовтні 2019 року до [PERSON] не надходило. Представник відповідача не навів суду жодних доказів (висновок атестаційної комісії або інше) які б свідчили, що через недостатність кваліфікації позивачка за первісним позовом неналежно виконувала покладені на неї трудовим договором обов`язки чи допустила будь - які порушення при цьому, та не навів будь-яких фактів, виявлених за період її роботи на посаді комерційного директора з 02.05.2019 року і до звільнення. Отже підстава для звільнення [PERSON] за п. 2 ч. 1 ст.40 КЗпП України, зазначена в наказі № 13-К від 05.11.2019 року, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо дати звільнення позивачки суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Представником відповідача не спростовувалось в судовому засіданні, що позивачка звернулася із заявою про звільнення за власним бажанням 15.10.2019 року (а. с. 15). Отже позивачка,

Outcome: partial