Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

19.05.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження майна та стягнення збитків, в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - стягнути з [PERSON] на його користь 3067 грн. матеріальної шкоди, 120000 упущеної вигоди, - у підсумку 123067 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь витрати, пов»язані зі сплатою судового збору в сумі 1231 грн. Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 20.05.2015 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду наступне: Позивача знає досить тривалий час. Позивач тривалий час не сплачував орендну плату, внаслідок чого в нього існували досить неприязні стосунку з іншими приватними підприємцями, які справно сплачували орендну плату. Вона неодноразово підходила до позивача та просила сплачувати орендну плату, але він не реагував. Так як вона входить до спілки підприємців, вона ініціювала вирішення питання щодо сплати позивачем орендної плати, або припинення його діяльності на Кагарлицькому ринку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне. Знає, що всі підприємці на ринку налаштовані проти позивача, в зв»язку з тим, що останній не сплачує орендну плату. На зборах підприємців ринку було вирішено припинити діяльність позивача на території Кагарлицького ринку, після чого ларьок позивача було закрито. Суд, вислухавши сторони та учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Позивач [PERSON], є фізичною особою - підприємцем і здійснює свою підприємницьку діяльність на території Кагарлицького ринку Київської регіонспоживспілки. Даний факт підтверджується договором про надання місця для торгівлі, копія якого міститься в матеріалах справи. Як встановлено судом в судовому засіданні з письмових доказів, позивач [PERSON] сумлінно виконує всі умови договору, в тому числі своєчасно сплачує згідно договору всі платежі. Відповідач по справі, (колишній директор ринку), - [PERSON] без правових підстав 13.03.2014 року самоправно, всупереч установленому законом порядку, шляхом демонтажу за допомогою найманого ним особисто автокрану, - пошкодив належний позивачу торговий кіоск та бетонну площадку, на якій він був розташований, чим спричинив позивачу [PERSON] матеріальну шкоду. З даного приводу позивач [PERSON] звертався з заявою до правоохоронних органів, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження, де позивач [PERSON] був визнаний потерпілим. Постановою слідчого СВ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області майора міліції [PERSON] було закрите кримінальне провадження від 15/12.2014 року, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014110190000006 від23.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України по факту вчинення гр. [PERSON] самоправства щодо майна [PERSON] В мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження вказано, що умисними діями [PERSON], ( як фізичної особи, а не як посадової особи), заподіяна шкода [PERSON] становить 3067 грн. і не може розцінюватися в даному випадку як значна, так як для складу даного кримінального правопорушення розмір заподіяної шкоди інтересам громадянина повинен становити 60900 грн. і більше, тому склад кримінального правопорушення, передбачений ст.. ст.. 356 КК України в діяннях [PERSON] відсутній. Суд звертає увагу на ту обставину, що в мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження вказано, що саме діями [PERSON] як фізичної особи, а не як директора ринку заподіяно шкоду позивачу [PERSON], тому суд критично відноситься до твердження відповідача, що відповідачем має бути ринок, а не він. Позивачем [PERSON] постанова про закриття кримінального провадження оскаржена. Скарга позивача була задоволена і справа була повернута на додаткове розслідування. Відповідно, остаточною перевіркою встановлено та підтверджено що саме з вини відповідача по справі, - [PERSON] було пошкоджено майно позивача. Внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] відповідачу [PERSON] було завдану матеріальну шкоду. Отже, суд вважає, що факт завдання шкоди відповідачем [PERSON] майну позивача [PERSON] підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, що стосується розміру заподіяної шкоди, то така вказана у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи № 9737\\9738\\14 42 від 10.10.2014 року, в мотивувальній частині якої вказано, що розмір завданої матеріальної шкоди кіоску, що знаходиться в м. Кагарлику по вул.. Незалежності 15 а Київської області визначається як різниця між вартістю відтворення та залишковою вартістю заміщення, яка становить 12270 9230 = 3067 грн. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв»язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі. Згідно ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Що ж стосується відшкодування упущеної вигоди, то в задоволенні такої вимоги слід відмовити з огляду на наступне. Поняття збитків надається ст. 22 ЦК України, відповідно до якої виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. Реальна шкода включає такі дві групи витрат: - витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може бути вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв'язку із знищенням речі; - витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами, тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв'язку із невиконання ним зобов'язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач, а які відповідач. Цивільним кодексом передбачені певні додаткові умови відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди, або фактори, які впливають на розмір втраченої вигоди, які повинні враховуватися і учасниками господарських відносин. Так, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма зобов'язує кредитора своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів (укладення відповідних договорів, підготовки виробничого обладнання, приміщень, складів тощо). Це положення орієнтує потерпілу сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що потерпілий кредитор дійсно планував отримати відповідні доходи, все зробив для їх отримання, мав для цього всі можливості і неодмінно отримав би такий доход, якби договір був виконаний належним чином. Як зазначено у п. 2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» від 01.04.1994р № 02-5/215 у випадку невиконання договору, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Так, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: - протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; - наявність збитків; - причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; - вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає. При цьому, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належний чином. У Цивільному кодексі присутня норма, відповідно до якої якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим, ніж доходи, одержані особою, яка порушила право (ч. З ст. 22 ЦК). Це означає, що якщо порушник господарського зобов'язання отримав доходи внаслідок свого правопорушення (наприклад, в порушення укладеного раніше договору продав товар іншому покупцю за більш високою ціною), розмір упущеної вигоди, що має бути відшкодована потерпілій стороні в якості понесених збитків, не може бути меншим, ніж доходи, що отримав порушник зобов'язання. Ця норма сприяє захисту порушених прав кредитора і позбавляє боржника можливості збагатитися внаслідок порушення зобов'язання. В свою чергу, згідно ч. 6 ст. 225 ГК України, Кабінетом Міністрів України можуть затверджуватися методики визначення розміру відшкодування збитків у сфері господарювання. Проте, методики розрахунку упущеної вигоди, яка б відповідала реаліям сьогоднішнім економічним відносинам на сьогоднішній день немає. Тому на практиці використовуються чинні економіко-лравові методики: Методичні вказівки про порядок визначення і стягнення збитків, завданих організаціям і підприємствам системи Міністерства торгівлі СРСР від 21.02.85 р. і Тимчасову методику визначення розміру шкоди (збитків), заподіяної порушеннями господарських договорів, схвалена Державною комісією Ради Міністрів СРСР з економічної реформи 21.12.90 р., яка є найбільш поширеною на території України і на пострадянському просторі. Тимчасова методика виходить з того, що збитки визначаються не із змісту порушення договору, а з характеру наслідків порушення, оскільки одне й те ж порушення може викликати різні наслідки, так само як різні порушення можуть викликати одні наслідки. Тому [PERSON] пропонує приблизний перелік характерних наслідків порушення договору та відповідні їм поелементні складові збитків, містить рекомендації щодо методів обчислення збитків, при цьому наводяться приклади їх розрахунку (наприклад, при зменшенні обсягів виробництва продукції, простоях, заміні сировини тощо). Незважаючи на те, що Тимчасова методика не має нормативного характеру, крім того вона певною мірою застаріла і потребує переробки з огляду на нові умови господарювання, з точки зору техніки розрахунку збитків вона залишається корисною, можливою для застосування в частині, що не суперечить чинному законодавству України. Згідно ст.. 10 ЦПК України: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Отже, зглядаючись на вищевказане, суд зазначає, що позивачем [PERSON] ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не обґрунтовано та не доведено факт та розмір упущеної вигоди, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Судові витрати. Суд на підставі ст.. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, приходить до висновку щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial