Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

17 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно і до повноліття дитини, покликаючись на те, що відповідач є батьком дитини, але ухиляється від надання матеріальної допомоги на його утримання. В судовому засіданні 12.12.2017 року позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Відповідач - в судові засідання не з'явився, однак 05.12.2017 року його матір надіслала суду заяву в якій повідомила, що відповідач являється інвалідом ІІ групи та йому постійно потрібні кошти на лікування. З огляду на неявку відповідача в судове засідання, а також зважаючи на згоду позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. 08.06.2007 року в сторін народився син [PERSON], про що 18.06.2007 року складено відповідний актовий запис №3 та 18.06.2007 р. та Івано-Золотівською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області видано свідоцтво про народження серії 1-ИД №034989. Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю позивачкою [PERSON] за адресою с.Іване-Золоте Заліщицького району Тернопільської області, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Івано-Золотівської сільської ради № 839 від 23.10.2017 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України. Звертаючись до суду позивачка обґрунтовує позов тим, що вона не спроможна самостійно забезпечити сина всім необхідним для його нормального розвитку і виховання на належному рівні. При стягненні аліментів, суд враховує матеріальне становище обох батьків, їх однакову міру відповідальності за виховання і розвиток дитини, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину з врахуванням прожиткового мінімуму, розмір якого визначений у статті 7 Закону України Про державний бюджет на 2017 рік від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ, для дітей віком від 6 до 18 років і складає в період з 1 грудня 2017 року - 1 860 гривень, а тому кожен із батьків повинен у рівних частках забезпечувати потреби дитини, які не можуть бути меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності,

Outcome: partial