Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

18 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача втратившим право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач з 2005р. в спірному житловому будинку не проживає, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності житлом, вона змушена сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючої зареєстрованої особи, не може отримати державну житлову субсидію, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 15 липня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу від 30.12.1992р. /а.с. 5/. Разом з позивачем у будинку [ADDRESS] зареєстрований також син [PERSON] , [INFO] /а.с.7-8, 9/, однак фактично за даною адресою не проживає більше 10 років. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи актом від 14.02.2019р./а.с.13/ та довідкою Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває у розшуку з 15.07.2005р. як особа, яка переховується від органів досудового розслідування та суду /а.с.12/. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що судом встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації у будинку [ADDRESS] , понад рік, при цьому перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Outcome: approved