Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

17 червня 2016 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування , де зазначив, що він є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №1231 від 04.09.1980 року, складений Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. 18 травня 2015 року помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №831 від 19.05.2015 року, складений Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до довідки про причину смерті за формою №106/0 №1826 причиною смерті є: набряк головного мозку та легенів, атеросклеротична хвороба серця. Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з квартири за номером 3, яка розташована у житловому будинку за номером 90 по проспекту Металургів у м. Маріуполі, у кооперативному житловому будинку. Право власності на зазначену квартиру [PERSON] отримав на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 1995 року, що підтверджується також записом в реєстровій книзі за №94п. за реєстровим номером 35841. Відповідно до довідки ЖБК від 01 березня 1992 року про виплату суди. Після смерті батька у встановлений законом строк він як спадкоємець першої черги звернувся 29 вересня 2016 року до нотаріальної контори для оформлення свого права на спадщину. Що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №41648814. 11 квітня 2016 року після звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за №816/02-31 . Підставами видачі йому зазначеного документу було наявність реєстраційного посвідчення на вищевказану квартиру, як документу, який не входить до переліку документі, що визначаються правовстановлюючими. Просив визнати за ним право власності в поряду спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 18 травня 2015 року на квартиру за номером 3, яка розташована у житловому будинку за номером 90 по пр. Металургів у м. Маріуполі, жито лою площею 26,9 кв.м. До судового засідання позивач та його представник [PERSON] що діє на підставі договору про надання правової допомоги не зявились, надали суду заяву, якою підтримали позовні вимоги , просили їх задовольнити, розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, якою позов визнала у повному обсязі, просив розглянути справу у їх відсутності. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ст.. 197 ЦПК України , фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2015 року помер [PERSON], який є батьком позивача. На день його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS]. Заповіт померлим не залишався. Спадкоємцем першої черги за законом є позивач. Після смерті батька [PERSON] звернувся до третьої Маріупольської державної нотаріальної контори, проте йому було відмовлено та розяснено, що видача свідоцтва про право на спадщину неможливо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві , оформлених відповідно до чинного законодавства, та запропонували звернутися до суду з відповідним позовом . З звязку з вищезазначеним позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку спадкування. Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі , на квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Судом встановлено,що на підставі реєстраційного посвідчення виданого бюро технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполя 22.12.1995 року та запису в реєстровій книзі за №94п за реєстровим №35841 на підставі довідки ЖБК від 01.03.1992 року про виплату ссуди , [PERSON] на праві власності належала квартира № 3, яка розташована в кооперативному житловому будинку за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів 90. (а.с.18) Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При цьому суд зазначає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості позову має застосовуватися законодавство,що діяло на час отримання спадкодавцем [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 7.02.1991 року № 697-ХП ( надалі Закон від 7.02.1991 р. № 697-ХП) , в редакції, що діяла на час отримання документів спадкодавцем [PERSON], громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Ст. 15 Закон від 7.02.1991 р. № 697-ХП ,в редакції, що діяла на час отримання документів спадкодавцем [PERSON] ,було зазначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно та закріплене право особи, яка отримала у власність квартиру та інше майно, розпоряджатися ним на свій розсуд. Ст. 49 Закон від 7.02.1991 р. № 697-ХП ,в редакції, що діяла на час отримання документів спадкодавцем [PERSON] , була закріплена правомірність володіння майном, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Таким чином, судом встановлено,що право власності [PERSON] за його життя було визнане державним органом та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства,що діяло на час отримання права власності, тобто у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та це право, у відповідності до положень ст.. 1218 ЦК України має перейти до його спадкоємців. Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 831, [PERSON] помер 19 травня 2015 року.(а.с.11). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено,що позивач є сином [PERSON] та це підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Іллічівським відділом ЗАГС м. Маріуполя 4 вересня 1980 року . ( а.с.10). Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що інших спадкоємців, окрім позивача, не має, що вбачається з листа Третьої Маріупольської Державної нотаріальної контори « щодо кола спадкоємців» . Державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Звертаючись до суду, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за ним слід визнати право власності в порядку спадкування на квартиру ,що розташована за адресою: [ADDRESS] , також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved