Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

19.04.2017 року до суду надійшов вищевказаним позов, який позивачем підписаний 03.04.2017 року і в якому позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань, просить стягнути з останнього за кредитним договором № Д 07-02-42 від 28.03.2007 року заборгованість в сумі: 5795,31 доларів США, що в еквіваленті становить: 158385,82 грн.. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення. Відповідач зі своїм адвокатом позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, заслухавши думку адвоката, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. 28.03.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № Д 07-02-42, за умовами якого відповідачу був наданий кредит, які він зобов'язався повернути не пізніше 19.03.2010 року. Відповідно до п. 6.8. кредитного договору № Д 07-02-42 від 28.03.2007 року, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 - ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до правової позиції, яка викладена Верховним Судом України в постанові від 26.06.2016 року № 6-1188цс16), якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, а також і пропуском передбаченого договором, п'ятирічного строку позовної давності і будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає у зв'язку із пропуском позивачем трирічного строку позовної давності. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed