Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

19 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя із заявою, де зазначив, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. Її син є інвалід з дитинства 2 групи за психічним захворюванням. Ще в дитячому віці йому була надана інвалідність, він школу не відвідував, писати та читати не може. 12 серпня 2014 року обласною психіатричною медіко - соціальною комісією він був визнаний інвалідом 2 групи з дитинства. За станом здоров'я не розуміє значення своїх дій та не може ними керувати . Просила визнати [PERSON], [INFO] недієздатним . В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила її задовольнити, пояснивши, що вона є матір'ю [PERSON] . Він за станом здоров'я не розуміє прості речі, не може читати та писати, в школі не навчався, не може розпоряджатися грошима, не в змозі готувати їжу та за ним потрібен догляд. Представник зацікавленої особи - Драний Н.М., що діяла на підставі довіреності, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] Суд, вислухавши заявницю, представника зацікавленої особи, прокурора, вивчивши матеріали по справі, вважає, що заява знайшла своє підтвердження представленими суду доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатною розуміти значення своїх дій і (або) керувати ними. Ч. 3 ст. 237 ЦПК України зазначено,що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Заявниця є матір'ю [PERSON], тобто особою, якій законом надано право зверталися з відповідною заявою до суду.( а.с.4-6,7,8). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] з 2011 року перебуває на обліку у психіатричній лікарні № 7 м. Маріуполя з діагнозом - повільна розумова відсталість з порушенням поведінки , що підтверджується наданою суду довідкою ( а.с.31) З оглянутої в судовому засіданні амбулаторної медичної картки , надісланою з психіатричної лікарні № 7 м. Маріуполя , вбачається,що вперше з 17.08.2001 року по 18.09.2001 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні м. Донецьк. В подальшому перебував на обліку у лікаря психіатра. Школу не відвідував. У 2014 році проходив стаціонарне лікування у психіатричній лікарні № 7 м. Маріуполя та йому був виставлений діагноз : повільно виражена розумова відсталість з порушенням поведінки та рекомендовано диспансерний нагляд лікаря психіатра. За висновком МСЕК від 12.08.2014 року [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи до 1 вересня 2016 ( а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як вбачається з висновку амбулаторної комісійної судово - психіатричної експертизи № 23 від 29.04.2016 року [PERSON] страждає на повільну розумові відсталість з порушенням поведінки. Ступінь вираженості слабоумства позбавляє досліджуваного можливості розуміти значення значення своїх дій та керувати ними. Для захисту цивільних прав та інтересів потребує призначення опіки. (а.с. 41-43). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати недієздатним.

Outcome: approved