Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

19.05.2015 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 17.04.2010р. Від спільного мешкання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу вони проживали окремо, оскільки відповідач отримував вищу освіту у м. Кіровоград, а вона із спільною донькою проживала у своїх батьків. В зазначений період весь вантаж турботи про родину та дитину був на ній. Після завершення навчання відповідачем, вони стали разом проживати у його батьків до грудня 2013 року. В цей період ставлення відповідача значно погіршилось, він постійно створював конфліктні ситуації, ображав та принижував її при цьому застосовував фізичний вплив. Після остаточної втрати взаєморозуміння вона в грудні 2013 року залишила місце проживання відповідача і вони стали мешкати окремо. Спроба примирення на початку січня 2014 року виявилася невдалою і тому з січня 2014 року по лютий 2015 року вони знову почали окреме життя. В лютому 2015 року ними було зроблено останню спробу примирення, яка також закінчилась невдало і тому остаточно сторони припинили вести спільне господарство з 27.03.2015 року. Через різні погляди на життя, між ними були припинені шлюбні відносини, спільне мешкання, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливо, просить суд шлюб розірвати. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що наразі шлюб носить формальний характер, вони мешкають окремо, ніяких почуттів до відповідача позивач не має, наполягали на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що на позивача має вплив її мати, оскільки вона бажає їй іншого чоловіка, більш фінансово забезпеченого, вважає що в позивача, як і у нього залишились почуття один до одного та просив суд не розривати шлюб. В подальшому в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.04.2010 р., який зареєстровано Жотвневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 162 (а.с. 7). До укладення шлюбу, від сумісних стосунків сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8) Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 10.07.2015 року судом було призначено сторонам строк для примирення у 2 місяці ( а.с. 37). В судовому засіданні, після закінчення строку для примирення було встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки наданий строк нічого в їх стосунках з відповідачем не змінив. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з 27 березня 2015 року припинили подружні стосунки, проживають окремо один від одного, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, однак за час наданого для примирення строку конфліктна ситуація вирішена не була. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та їх дитини.

Outcome: approved