Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

18 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 032,00 грн., починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 19.09.2009 року сторони перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З кінця грудня 2014 року сторони не проживають разом, дитина перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Позивач самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, проте коштів не вистачає, оскільки позивач не працює. Відповідач добровільно грошову допомогу на утримання сина не надає, умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню сина. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що вона працює неофіційно, відповідач кошти на утримання дитини осатаній раз надавав 11 місяців тому. Дитина хворіє, дитячий садок коштує 500,00грн. на місяць. Відповідач лише один раз привозив продукти та на 350,00 грн. купив дитині ліків. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він взмозі сплачувати лише мінімальну суму аліментів, оскільки в нього не має коштів, щоб утримувати дитину. Зазначив, що працює не офіційно таксистом, отримує приблизно 4 000,00 грн. в місяць, Проте на даний час автомобіль зламався, отже доходів немає, відповідачу необхідно знімати квартиру, також він потребує операції на нирках та має боргові зобов'язання, отже не в змозі матеріально допомагати утримувати дитину. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визначення принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року (а.с.3), проте проживають окремо. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.04.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1026 (а.с.4). Малолітній [PERSON] проживає з позивачем, що підтверджується довідкою ЖЕД №403 від 16.09.2015 року (а.с. 10) та не заперечується відповідачем. Як убачається з трудової книжки позивача [PERSON], остання з 28 травня 2015 року офіційно не працевлаштована (а.с. 9). Згідно запису в трудовій книжці [PERSON], 31.03.2014 р. він був звільнений з ТОВ «Медіатен-Рен» за власним бажанням (а.с.25). Згідно пояснень відповідача, він не має стабільного офіційного доходу. Відповідно до виписки епікриз до історії хвороби №710 КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня», [PERSON] поставлений діагноз - сечокам'яна хвороба, перебував на стаціонарному лікуванні з 27.01.2015р. по 09.02.2015р. (а.с.21). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України визначено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її реєстрації, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку та заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1032,00грн. щомісячно, вказуючи на те, що на даний час не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі та не заперечує проти сплати аліментів в мінімальних межах, передбачених законом, посилаючись на відсутність регулярного доходу, наявність боргових зобов'язань та потребу в проведенні операції у зв'язку з хворобою. Оцінюючи наведені відповідачем доводи та надані докази, суд приходить до висновку, що наявність у відповідача боргових зобов'язань жодним чином не впливає на його обов'язок по утриманню дитини. При цьому, суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню сина та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по його утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує стан його здоров'я відповідача й ту обставину, що відповідач не має постійного заробітку, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування, аліментів на інших дітей не сплачує. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні не має, як і стягнень за виконавчими документами, враховуючи всі зазначені вище обставини, підтверджені документально, суд дійшов висновку, що позов [PERSON], поданий в інтересах малолітньої дитини, підлягає частковому задоволенню. Суд ураховує право позивача щодо примусового стягнення аліментів в судовому порядку в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не має регулярного доходу, та вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини повинен бути встановлений у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином сторін повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку сина сторін. З огляду на викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача і дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 487,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial