Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

18 листопада 2020 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 715 881 грн. 44 коп., з них: 703 522 грн. 77 коп. авансу, 12 358 грн. 67 коп. три відсотки річних. Мотивує вимоги тим, що 6 квітня 2017 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), від імені якого діяв на підставі довіреності [PERSON] , був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. Договором передбачено, що [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 1 квітня 2020 року укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу квартири (Основного договору), [PERSON] передав представнику відповідача [PERSON] , який прийняв в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 271 500 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США, яка при розрахунках за основним договором зараховується у ціну об`єкту. Решту коштів, що також зараховується в суму основного договору, а саме: 1 221 750 грн., що еквівалентно 45000 доларів США, покупець зобов`язується сплатити продавцю до оформлення договору купівлі-продажу квартири (основного договору) в національній валюті України у гривні щоквартально в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, з 30 червня 2017 року по 30 березня 2020 року. В подальшому [PERSON] було передано представникам [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в якості оплати частини забезпечувального платежу відповідно до умов попереднього договору грошові кошти на загальну суму 379 426 грн., що еквівалентно 15 030,43 доларів США, та підтверджується відповідними нотаріально посвідченими заявами. Всього за умовами попереднього договору позивачем було сплачено 25 030,43 доларів США, що згідно з комерційним курсом ОТП Банку продажу готівкового долара США на дату оплати коштів складало суму 650 926 грн. Після цього у зв`язку з відсутністю коштів позивач не мав можливості сплачувати кошти за попереднім договором. Зазначає, що укладений між позивачем та відповідачем попередній договір за домовленістю сторін не був продовжений. Також попередній договір не був розірваний в тому числі за вимогою [PERSON] та у зв`язку з невиконанням позивачем його умов, а також в судовому порядку не був визнаний недійсним. Станом на 1 квітня 2020 року - термін, обумовлений попереднім договором, основний договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] укладений не був. Кошти, які є авансом, що отримані [PERSON] за попереднім договором, [PERSON] не повернуті в тому числі після направлення на його адресу 7 жовтня 2020 року листа-вимоги про повернення коштів. Оскільки позивач передав [PERSON] аванс у розмірі 650 926,00 грн., що еквівалентно 25 030,43 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, та оскільки грошове зобов`язання [PERSON] триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 18 листопада 2020 року, еквівалентна 25 030,43 доларів США за курсом НБУ становить 703 522 грн.77 коп. Також підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми, що становить 12358 грн. 67 коп. У поданому відзиві відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначивши, що надані [PERSON] заяви [PERSON] від 22 травня 2018 року та [PERSON] від 12 вересня 2019 року є неналежним доказом здійснення відповідних платежів, оскільки суми цих платежів перевищують 50 000 грн., а тому мали здійснюватися шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки, що передбачено п. 1 постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою». У такому випадку належними засобами доказування фактичного здійснення [PERSON] платежів 22 травня 2018 року у сумі 100 000 грн., 12 вересня 2019 року у сумі 99 800 грн., 12 вересня 2019 року у сумі 99 955 грн. та 12 вересня 2019 року у сумі 79 631 грн. мають бути відповідні касові документи внесення (оприбуткування) та/або про переказ грошових коштів. Проте такі докази [PERSON] до суду не подані, що дає підстави для твердження про недоведеність фактів здійснення цих платежів. Так само з цих же підстав не підтверджений належними доказами факт сплати [PERSON] на користь [PERSON] до укладання попереднього договору грошових коштів у сумі 271 500,00 грн. Зважаючи на недоведеність [PERSON] обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а саме здійснення на користь [PERSON] платежів на загальну суму, еквівалентну 25 030,43 доларів США, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про стягнення авансу у сумі 703 522,77 грн. слід відмовити. У зв`язку з недоведеністю наявності основного боргу слід відмовити і в задоволенні вимоги про стягнення 3% річних. Також зазначив, що зобов`язання, які були установлені попереднім договором, припинилися з 1 квітня 2020 року у зв`язку з не укладенням основного договору. Проте, ні умовами попереднього договору, ні нормами чинного законодавства не встановлений порядок дій сторін попереднього договору у випадку не укладання основного договору з вини покупця (що мало місце у даному випадку), у тому числі не встановлений порядок та строки повернення грошових коштів, сплачених покупцем. За наведених обставин до спірних правовідносин вважає, що слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. З огляду на це вважає, що у [PERSON] виник обов`язок щодо повернення сплаченої [PERSON] суми авансу з моменту отримання листа-вимоги, тобто з 13 жовтня 2020 року. Крім того, належна до повернення на користь [PERSON] сума могла бути повернута шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки, проте ні попередній договір, ні будь-які інші документи, які були в [PERSON] , не містять інформації про реквізити належних [PERSON] рахунків, на які було б можливо перерахувати кошти. Як наслідок, має місце прострочення кредитора, який не вчинив дій, до вчинення яких боржник не має змоги виконати свій обов`язок, а тому відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає. Вважає, що слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] трьох процентів річних у сумі 12 358,97 грн. 11 січня 2020 року представником позивача за первісним позовом [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що постанова Правління Національного Банку України №210 від 6 червня 2013 року «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», на яку посилається відповідач як на підставу необхідності доведення отримання ним грошових коштів за попереднім договором відповідними касовими документами, та вказуючи на відсутність належних доказів здійснення відповідних платежів, втратила чинність 5 січня 2018 року згідно з постановою Правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року. Відповідачем не спростовано факт того, що [PERSON] та [PERSON] є представниками продавця [PERSON] , та те, що ними були отримані грошові кошти за умовами попереднього договору саме у той спосіб, який передбачений у цьому договорі. При цьому відповідач, підписавши попередній договір в особі свого представника погодився на отримання грошових коштів саме у формі розписки, яка буде нотаріальна посвідчена. Вважає, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири оформлений 1 квітня 2020 року не був, а зобов`язання за попереднім договором припинені, обов`язок відповідача повернути аванс позивачу виникає з 2 квітня 2020 року. 15 січня 2021 року представником відповідача за первісним позовом [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що не зважаючи на втрату чинності постановою Правління Національного банку України 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», підпунктом 2 п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 29 грудня 2017 року №148, установлено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному свідченню, у розмірі до 50 000 грн. включно. Платежі на суму, яка перевищує 50 000 грн., здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті). [PERSON] жодного разу ні в спірних, ні в будь-яких інших правовідносинах не погоджувався на отримання грошових коштів у формі розписки, навіть посвідченої нотаріально. Крім того, [PERSON] жодного разу у будь-який спосіб не стверджував (не підтверджував), що він отримував грошові кошти від [PERSON] та/або від [PERSON] , які ті нібито отримували від [PERSON] на виконання попереднього договору. Вказує, що попередній договір, на підставі якого обґрунтовуються заявлені у первісному позові вимоги, від імені [PERSON] був укладений [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 29 листопада 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. та зареєстрованої в реєстрі за №1846. Згідно з п. 1.1, п. 1.2 попереднього договору його предметом є укладання між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , право власності на яку на момент укладання попереднього договору вже було зареєстроване 21 грудня 2016 року. У той же час довіреністю від 29 листопада 2016 року [PERSON] уповноважив [PERSON] , поряд з іншим, на укладання попередніх договорів щодо нерухомого майна, яке буде збудоване на земельних ділянках, у тому числі за адресою [ADDRESS] , тобто щодо нерухомого майна, яке не є збудованим на момент укладання попереднього договору. Таким чином, укладаючи попередній договір щодо вже зареєстрованої квартири [ADDRESS] , [PERSON] діяв з перевищенням наданих йому повноважень. Ніяких дій, які б свідчили про схвалення укладеного [PERSON] попереднього договору від 6 квітня 2017 року [PERSON] не вчиняв. Одним із доказів щодо зазначеної обставини є надана позивачем Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомої о майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 вересня 2020 року №224831149, відповідно до якої право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Істотною є також та обставина, що довіреністю від 29 листопада 2016 року [PERSON] уповноважив [PERSON] , поряд з іншим, одержувати належні йому гроші за результатами договорів (правочинів), в тому числі авансові платежі, в готівковій та безготівковій формі. Тобто [PERSON] був наділений повноваженнями на отримання належних [PERSON] грошей у спосіб, який не суперечить чинному законодавству: готівкою або у безготівковому порядку - в залежності від суми. 2 лютого 2021 року представником відповідача за первісним позовом [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, в якій він зазначає, що оскільки починаючи з 30 червня 2017 року у [PERSON] (боржника) виник обов`язок щодо повернення [PERSON] (кредиторові) грошових коштів у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, фактично отриманих під час укладання попереднього договору, з утриманням 10% від вартості об`єкту на день укладення цього договору, з цього ж самого моменту у [PERSON] виникло право вимоги до [PERSON] щодо зазначеної суми. До цієї вимоги застосовується загальна позовна давність, що встановлюється тривалістю у три роки. Звернувшись 23 листопада 2020 року до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] грошових коштів, у т. ч. і тих, право вимоги повернення яких виникло 30 червня 2017 року, [PERSON] пропустив строк позовної давності щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів, сплачених при укладанні попереднього договору у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США. 28 грудня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що за твердженням [PERSON] на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року, як станом на 30 березня 2020 року, так і на час подання зустрічного позову він сплатив грошові кошти в сумі, еквівалентній 25 030,43 доларів США, що значно менше належних та вказаних у п. 3.2 попереднього договору 55000,00 доларів США. При цьому наданими [PERSON] письмовими доказами підтверджується систематичне порушення встановлених у п. 2.2 попереднього договору обов`язків при здійсненні поточних платежів. Умовами п. 5.11 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року передбачено, що у разі якщо покупець ( [PERSON] ) ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором, продавець ( [PERSON] ) повертає фактично отримані гроші в 30-денний термін, стягнувши при цьому з покупця штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання цього договору. У п. 3.2 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року сторони обумовили, що вартість об`єкту на день укладання договору становить 1 492 250 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] фактично отриманих ним грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року, враховуючи факти ухилення [PERSON] від виконання зобов`язань за попереднім договором, на підставі ч. 1 ст. 611 ЦК України та п. 5.11. попереднього договору купівлі - продажу квартири від 6 квітня 2017 року [PERSON] просив стягнути з [PERSON] штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання цього договору (1 492 250,00 грн.), що становить 149 225 грн. та судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом зустрічного позову. 2 лютого 2021 року представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано пояснення на зустрічну позовну заяву, в якій висловлене заперечення проти задоволення зустрічної позовної заяви, обґрунтоване тим, що [PERSON] одразу після укладання попереднього договору розпочав ремонтні роботи в квартирі та з травня 2017 року став проживати в ній зі своєю родиною. Оскільки квартира була не придатна для проживання та потребувала капітального ремонту, що призвело до значних грошових витрат, [PERSON] погодив з [PERSON] про відтермінування строків оплати за попереднім договором до остаточного завершення ремонтних робіт. Така домовленість сторонами письмово не оформлювалася, оскільки [PERSON] мав реальні наміри для придбання даної квартири. Зі свого боку [PERSON] не наполягав на здійсненні оплати відповідно до умов попереднього договору, не висловлював вимоги про припинення, розірвання цього договору та сплату штрафних санкцій. Виходячи з приписів п. 5.11. попереднього договору, та ураховуючи те, що [PERSON] було порушено строк оплати чергового платежу 30 червня 2017 року, [PERSON] в 30-ти денний термін був зобов`язаний повернути фактично отримані грошові кошти під час укладання попереднього договору в сумі, еквівалентній 10 000 доларів США за мінусом 10% від вартості об`єкту на день укладення цього договору. Даний пункт договору носить зобов`язальний характер. Укладений між [PERSON] та [PERSON] попередній договір за домовленістю сторін не був продовжений. Також, попередній договір не був розірваний, в тому числі за вимогою [PERSON] та у зв`язку з невиконанням [PERSON] його умов, а також в судовому порядку не був визнаний недійсним. Вважає, що 30-денний термін повернення отриманих коштів та утримання штрафних санкцій закінчився 29 липня 2017 року, позовна давність становить 1 рік, у зв`язку з чим заявила про застосування позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити. В судове засідання треті особи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, що узгоджується з вимогами частини 11 статті 128 ЦПК України. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року заяву представника позивача за первісним позовом [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ). Ухвалою суду від 15 січня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків за попереднім договором купівлі-продажу квартири до спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 4 лютого 2021 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, залучено [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, судом встановлені такі фактичні обставини. Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. 26 листопада 2016 року за реєстровим № 1846, [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] : управляти та розпоряджатися нерухомістю, що знаходиться за адресою, зокрема: [ADDRESS] , включаючи земельні ділянки та зведеними на них житловими та нежитловими будинками та спорудами, а також квартирами, що на день виконання довіреності будуть належати [PERSON] на праві власності; укладати і підписувати попередні договори та договори щодо нерухомості, яка буде збудована на земельних ділянках, включаючи земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; одержувати належні [PERSON] грошові кошти за результатами договорів (правочинів), в тому числі авансові платежі в готівковій та безготівковій формі, з метою наступної передачі їх [PERSON] (а.с. 97-98). 6 квітня 2017 року [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. 29 листопада 2016 року за реєстром № 1846 діяв [PERSON] (продавець), уклав з [PERSON] (покупцем) попередній договір про укладення в майбутньому - в термін не пізніше 1 квітня 2020 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. за реєстровим № 469. Право власності на квартиру за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 грудня 2016 року. У відповідності до п. 3.2. договору вартість об`єкту на день укладення договору становить 1 493 250 грн., що еквівалентно 55 000 доларів США. В підтвердження наміру придбати об`єкт нерухомості та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу квартири в майбутньому у відповідності до п. 2.1. договору позивач передав представнику продавця [PERSON] в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 271 500 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США, яка при розрахунках за основним договором, зараховується у ціну об`єкта. Відповідно до п. 2.2. договору, решту частини гарантійних забезпечувальних коштів, що також зараховується в суму основного договору, а саме: 1 221 750,00 (один мільйон двісті двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп., що еквівалентно 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) доларів США, покупець зобов`язався сплатити продавцю до оформлення договору купівлі-продажу квартири (Основного договору) наступним чином: до 30 червня 2017 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 вересня 2017 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 грудня 2017 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 березня 2018 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 червня 2018 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 вересня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 грудня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, до еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 березня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 червня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 вересня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 грудня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 березня 2020 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, до еквівалентна 3 750 доларів США. Відповідно до інших умов договору, а саме п. 2.3.: всі суми згідно цього договору вносяться (сплачуються) в гривні відповідно до комерційного курсу ОТП банку продажу готівкового долара США на день розрахунку; п. 2.4.: отримання наступних гарантійних забезпечувальних коштів підтверджується власноручно складеною розпискою продавця або представника та/або засвідчується заявою продавця або представника, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально; п.. 2.6.: зазначені в цьому договорі забезпечувальні кошти не є завдатком і на них не розповсюджуються норми цивільного законодавства України про завдаток; п. 4.2.1.: у визначений термін, що визначений у п. 2.2. провести розрахунки з продавцем; п. 5.3.: покупець має право проживати, робити ремонт у квартирі та зобов`язується сплачувати комунальні платежі; п. 5.4.: одностороння відмова від виконання зобов`язань за договором не допускається; п. 5.11.: у разі, якщо покупець ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором, продавець повертає фактично отримані гроші в 30-денний термін, стягнувши при цьому з покупця штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання договору (а.с. 10-13). 22 травня 2018 року [PERSON] , який діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, заявою, посвідченою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. за реєстровим № 679, підтвердив отримання від [PERSON] грошової суми в розмірі 100 000 грн., що еквівалентно 3831 доларів США, в якості оплати частини забезпечувального платежу, відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. 6 квітня 2017 року, за реєстровим №469 (а.с. 14). 12 вересня 2019 року [PERSON] , який діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, заявами, посвідченими приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кінащук В.С., за реєстровими № 2386, 2387, 2388, підтвердив отримання від [PERSON] частини забезпечувального платежу за умовами п. 2.2. попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 6 квітня 2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О., за реєстровим № 469: в сумі 99800 грн., що еквівалентно 4000 доларів США; в сумі 99995 грн.; в сумі 79631 грн. (а.с. 15-17). Оригінали попереднього договору від 6 квітня 2017 року та заяви від 22 травня 2018 року, від 12 вересня 2019 року надавались в судовому засіданні 15 січня 2021 року та були оглянуті судом. Всього за умовами попереднього договору в якості частини забезпечувальних платежів позивачем за первісним позовом [PERSON] було сплачено представникам відповідача за первісним позовом [PERSON] 25 030,43 доларів США, що згідно з комерційним курсом ОТП Банку продажу готівкового долара США на дату оплати коштів складало суму 650 926 грн. 7 жовтня 2020 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] лист-вимогу, в якій зазначив, що оскільки в обумовлений попереднім договором термін основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, жодна зі сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення, то зобов`язання за попередній договором припинено, тому просив [PERSON] повернути сплачені ним кошти в якості оплати забезпечувального платежу за попереднім договором від 6 квітня 2017 року в сумі, еквівалентній 25 030,43 доларів США, перерахувавши кошти на зазначений ним рахунок (а.с. 21-22). При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Висновки суду по суті спору. Оскільки у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що гарантійні забезпечувальні кошти, сплачені [PERSON] представникам [PERSON] за попереднім договором, є авансом та підлягають поверненню власникові в сумі, що еквівалентна 25030,43 доларів США, на підставі п. 5.11. попереднього договору. В той же час, оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] передав представникам [PERSON] аванс у розмірі 650 926 грн., що еквівалентно 25030,43 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, при цьому офіційний курс гривні до долара США змінився і становив 28,1067 грн. за 1 долар США, у зв`язку з чим сума боргу станом на 18 листопада 2020 року (день звернення до суду з позовом), еквівалентна 25030,43 доларів США, становила 703 522,77 грн. Також, у зв`язку з тим, що [PERSON] свій обов`язок щодо повернення авансу [PERSON] не виконав, на підставі частини другої ст. 625 ЦК України з нього необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми, що становить 12 358,67 грн. (650 926 грн. * 3% : 365 днів * 231 день прострочення з 2 квітня по 18 листопада 2020 року). На підставі викладеного первісний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню. Зроблені судом вищевикладені висновки щодо застосування відповідних норм права узгоджуються із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року по справі №296/10217/15-ц. При цьому суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача за первісним позовом про те, що представники [PERSON] , укладаючи попередній договір та отримуючи кошти в якості забезпечувальних платежів за договором діяли з перевищенням повноважень, оскільки довіреністю, наданою [PERSON] , [PERSON] уповноважив його розпоряджатися нерухомістю, що знаходиться за адресою, зокрема: [ADDRESS] , одержувати належні [PERSON] грошові кошти за результатами договорів (правочинів), в тому числі авансові платежі в готівковій та безготівковій формі, з метою наступної передачі їх [PERSON] . Квартира, щодо якої [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу, знаходиться саме за цією адресою. Щодо повноважень [PERSON] , то суд не мав можливості їх перевірити, оскільки копія відповідної довіреності не надавалась, однак заяви про отримання коштів [PERSON] від [PERSON] були посвідчені нотаріально, нотаріус при їх посвідченні зобов`язаний перевіряти повноваження представника, у зв`язку з чим сумніви щодо допустимості цих доказів у суду відсутні. В той же час ненадання відповідачем [PERSON] доказів про скасування довіреностей, доказів вжиття заходів про витребування коштів у представників [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з їх неправомірним заволодінням, свідчать про правомірність вчинених представниками від імені [PERSON] правочинів. Також необґрунтованими є доводи щодо неналежності як доказів здійснення відповідних платежів, підтверджених наданими заявами про отримання коштів представниками [PERSON] перевищенням платежів 50 000 грн., оскільки ці заяви не містять і не можуть містити інформації про те готівкою чи переказом на рахунок були здійснені платежі. Ці доводи не спростовують висновків суду про отримання представниками відповідача [PERSON] від [PERSON] коштів у законний спосіб на підставі нотаріально посвідчених заяв. Не заслуговує на увагу й довід щодо виникнення у [PERSON] обов`язку повернення сплаченої [PERSON] суми авансу з моменту отримання листа-вимоги, тобто з 13 жовтня 2020 року, оскільки на підставі статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припинилось у зв`язку з не укладенням основного договору і 2 квітня 2020 року у [PERSON] виник обов`язок повернути аванс. Прострочення кредитора у зв`язку з цим відсутнє. Крім того, не може вважатись обґрунтованою причиною не повернення авансу відсутність у [PERSON] реквізитів рахунку для перерахування коштів [PERSON] . В той же час у листі-вимозі від 7 жовтня 2020 року про повернення коштів [PERSON] зазначив реквізити рахунку для перерахування коштів, однак і після цього [PERSON] кошти не перерахував. Підлягає задоволенню і зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій. При цьому суд керується положеннями п. 5.11. попереднього договору і вважає, що фактично покупець - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] ухилився від виконання зобов`язань за попереднім договором - сплати решти частини гарантійних забезпечувальних коштів, у зв`язку з чим після повернення йому [PERSON] фактично отриманих грошей, з нього на користь [PERSON] необхідно стягнути штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання договору - 149 225 грн. Заяви представників сторін про застосування позовної давності є необґрунтованими, оскільки строк позовної давності не пропущений. При цьому суд виходить із того, що за попереднім договором відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності почався зі спливом строку виконання цього договору - 2 квітня 2020 року, коли сторони не уклали договір купівлі-продажу квартири. Суд вказує про безпідставність застосування позовної давності за окремими вимогами, зокрема, про стягнення грошових коштів, сплачених при укладанні попереднього договору 6 квітня 2017 року, та вимогою про стягнення штрафних санкцій за зустрічним позовом із зазначених вище підстав. При цьому суд також зазначає, що попередній договір діяв з дня його укладення - 6 квітня 2017 року і припинив свою дію 1 квітня 2020 року. При цьому він не був розірваний, продовжений, визнаний недійсним. Протягом строку дії договору покупець [PERSON] допускав порушення його умов, а саме замість сплати решти частини гарантійних забезпечувальних платежів у передбачений договором термін - до 30 червня 2017 року, до 30 вересня 2017 року, 30 грудня 2017 року, 30 березня 2018 року, сплатив їх тільки 12 вересня 2019 року. В той же час представниками продавця [PERSON] ці платежі приймались, про порушення зобов`язань за договором з ініціюванням його розірвання на цій підставі ніким не заявлялось, що свідчить про наявність наміру сторін на укладення договору купівлі-продажу квартири. Зазначені обставини вказують на те, що право вимоги як у позивача за первісним позовом про стягнення авансу, так і у позивача за зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій, виникло 2 квітня 2020 року - після неукладення сторонами договору купівлі-продажу квартири у передбачений попереднім договором строк. Пред`явлення ж вимог позивачем за первісним позовом про стягнення коштів та позивачем за зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій протягом строку дії попереднього договору не відповідало б його умовам та свідчило б про бажання його достроково розірвати. Таким чином, у зв`язку із задоволенням первісного та зустрічного позовів, провівши зустрічне зарахування на підставі частини дванадцятої статті 265 ЦПК України, із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути різницю в сумі 566 654, 44 грн. (715 881,44 грн. - 149225 грн.). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною першою статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Відповідно до частин першої - другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного у зв`язку із задоволенням первісного та зустрічного позовів, задоволенням заяви про забезпечення позову із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути різницю сплаченого сторонами судового збору в сумі 6086,97 грн. (7158,82 грн. (сплачений [PERSON] судовий збір за подання позову) + 420,40 грн. (сплачений [PERSON] судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) - 1492, 25 грн. (сплачений [PERSON] судовий збір за подання зустрічного позову). Також у зв`язку із задоволенням первісного позову із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 15 771,20 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, з яких 3363,20 грн. - витрати за складання та подання позовної заяви, 2522,40 грн. - витрати за складання подання відповіді на відзив, 1681,60 грн. - за участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції 25 лютого 2021 року, 840,80 грн. - за складення та подання до суду заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, 1681,60 грн. - за складення та подання до суду пояснень на зустрічну позовну заяву, 4000 грн. - за представництво інтересів [PERSON] в судовому засіданні 15 січня 2021 року, 1681,60 грн. - за участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції 10 березня 2021 року. На підтвердження понесених витрат суду надано копію договору про надання правової допомоги №223 від 1 жовтня 2020 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт» та [PERSON] , додаткової угоди №1 від 1 грудня 2020 року до договору про надання правової допомоги №223, укладеної між адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт» та представником [PERSON] в межах наданих повноважень, доручення №242 від 1 жовтня 2020 року адвокатського об`єднання «Лекс Експерт», свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] від 8 листопада 2018 року, ордера про надання правничої допомоги [PERSON] від 1 жовтня 2020 року, акти приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 1 жовтня 2020 року, № 4, 5 від 15 січня 2021 року, № 7 від 22 лютого 2021 року, копії квитанцій про сплату [PERSON] на користь адвокатського об`єднання «Лекс Експерт» витрат на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що розмір понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 137 ЦПК України. В той же час транспортні витрати у сумі 2158,56 грн., понесені [PERSON] у зв`язку з переїздом представника [PERSON] з м. Камянське Дніпропетровської області до Липоводолинського районного суду Сумської області для участі в судовому засіданні 15 січня 2021 року, відшкодуванню не підлягають, оскільки відповідно до частини першої статті 138 ЦПК України такі витрати несуть сторони та їхні представники. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] у відповідності до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України не подано до суду доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу та не зроблено його представником відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Outcome: approved