Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

18 червня 2015 року представник позивача звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] та ТОВ «ФК «Гарант Плюс» про звернення стягнення предмети застави, в якому просив суд в рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.14639, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2012 року випуску, шляхом продажу зазначеного автомобіля будь-які треті особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» відповідні права, та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 100 грн., а також стягнути судові витрати. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2015 року провадження в частині вимог до ТОВ «ФК «Гарантія Плюс» було закрито. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2015 року справа за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] була передана на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2015 року дана цивільна справа була прийнята до провадження судді Труханович В.В. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.04.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 99\~993,40 грн. на купівлю транспортного засобу, зі сплатою відсотків у розмірі 21,99% річних та строком користування до 24.04.2019 року Представник позивача зазначає, що позичальник не виконує зобовязання за кредитним договором у встановлені строки, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.06.2015 року становить 90\~184,30 грн. В забезпечення виконання кредитних зобовязань, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу. Представник вказує зазначає, що через порушенням відповідачем умов кредитного договору у банку виникло право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, що передбачено умовами договору застави, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 23.12.2014 року в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 24 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №910.14639. (а.с. 12-13) Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 параграфу 1 Кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 99\~993,40 грн. для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки CHEVROLET, моделі LACETTI, 2012 року випуску у сумі 97\~080,00 грн., та для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2\~913,40 грн. Згідно Меморіального ордеру №910.14639 від 25.04.2012 року грошові кошти у розмірі 97\~080,00 грн. були перераховані на користь ТОВ «Інглія Авто» в якості оплати за автомобіль, що відповідає положенням п. 1 параграфу 5 Кредитного договору. (а.с. 14) Також, банком було сплачено 2\~913,40 грн. страхового платежу згідно договору страхування №ПБ001 від 01.12.2008 року. (а.с. 23) Відтак, перерахувавши кошти на рахунок ТОВ «Інглія Авто» та сплативши страховий платіж, банк свої зобовязання в частині надання кредиту виконав у повному обсязі. Параграфом 2 Кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, яка станом на день укладення Договору становила 21,9900% річних, з яких 14,3700% - змінна частина ставки, та 7,6200% - маржа банку. Умовами кредитного передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки в бік її збільшення без внесення змін до Кредитного договору, шляхом повідомлення позичальника про таке збільшення та надання позичальнику нового Графіку щомісячних платежів не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати, з якої починає діяти нова ставка. При цьому, максимальний розмір збільшення процентної ставки може становити не більше ніж 40% річних. З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2014 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про підвищення процентної ставки, яка з 25.05.2014 року буде нараховуватися в розмірі 26,99% річних. Разом з цим повідомленням було направлено нову редакцію Графіку сплати ануїтетних платежів. (а.с. 25-29) У відповідності до п. 6 параграфу 10 Кредитного договору, дане повідомлення вважається доставленим належним чином. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Параграфом 3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість за даним Договором у вигляді ануїтетних платежів відповідно до Графіку щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представник позивача вказує, що [PERSON] не виконує зобовязання за кредитним договором, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Так, відповідно до п. 2,3 параграфу 9 Кредитного договору, в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочення, в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочення. Крім того, п. 4 параграфу 9 Кредитного договору передбачено, що в разі неподання або несвоєчасного подання позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника за останні 6 місяців, та/або невиконання/несвоєчасного виконання поновлення дії договору страхування заставного майна, та/або неподання/несвоєчасного подання відповідно оформленого акту перевірки заставного майна, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу в розмірі 2,5% від початкової суми кредиту за кожний випадок порушення. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, судом було встановлено, що [PERSON] було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 08.06.2015 року загальна заборгованість за кредитним договором №910.14639 складає 90\~184,30 грн., з яких: основний борг 77\~119,30 грн.; прострочений борг 800,45 грн.; прострочені проценти 3\~962,61 грн.; строкові проценти 880,50 грн.; пеня 1\~571,96 грн.; дебіторська заборгованість 849,80 грн.; штрафні санкції 4\~999,68 грн. У зв'язку з виниклою заборгованістю та невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору, представник позивача просить суд звернути стягнення на предмет застави, в рахунок задоволення майнових вимог ПАТ «Ідея Банк». Відповідно до параграфу 3 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань за даним договором є: застава ТЗ, вказаного в п.2 §1 Договору, згідно з договором застави ТЗ. Так, з матеріалів справи вбачається, що 25.06.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу №910.14639, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №6053. (а.с. 15) Застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). Відповідно до п. 1 §1 Договору застави, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №910.14639 від 24.04.2012 року заставодавець передав у заставу заставодержателю транспортний засіб марки CHEVROLET, моделі LACETTI, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків 24.04.2012, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САК673985, виданого ВРЕР№1 ГУМВСУ Харків 24.04.2012 року. Пунктом 2 Договору застави визначено заставну вартість предмета застави у розмірі 118 280 грн. Обтяження предмета застави було зареєстровано 26.09.2012 року про що свідчить Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №37987683 від 26.09.2012 року. (а.с. 18) Параграфом 5 Договору застави передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором та/або цим Договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку. (п. 2 §5 Договору застави) Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. (ч.1 ст. 2 Закону України «Про заставу») Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №910.14639 від 24.04.2012 року у сумі 90\~184,30 грн. суд вважає можливим звернути стягнення на предмет застави: транспортний засіб марки CHEVROLET, моделі LACETTI, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків 24.04.2012, який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САК673985, виданого ВРЕР№1 ГУМВСУ Харків 24.04.2012 року. Стосовно вимог позивача про надання відповідних прав та повноважень ПАТ «Ідея Банк», суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, як підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. (постанова Верховного Суду України №6-10цс13 від 06.03.2013 року) Виходячи з зазначених положень закону, суд приходить до висновку, що спосіб звернення стягнення на предмет застави та вимоги позивача про надання ПАТ «Ідея Банк» відповідних прав щодо предмету застави, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за Кредитним договором в розмірі 100 грн., оскільки в рішенні вище судом було задоволено вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення всієї суми заборгованості [PERSON] за Кредитним договором. За таких обставин позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 901,84 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. (а.с. 2) На підставі викладеного і

Outcome: partial