Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

19.02.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який мотивує тим, що він з 15.02.2010 працював в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на посаді начальника управління. 21.11.2014 звільнений відповідно до наказу №741-кго. Після звільнення з займаної посади відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку та відповідно до довідки від 31.01.2015 №108 заборгованість ПАТ «УСК «Гарант-Авто» перед позивачем склала на 33884,27 грн. 22.01.2015 Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ щодо стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату, проте вказане рішення суду фактично не виконане. З наведених підстав з посиланнями на ст.ст. 116, 117 КзПП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період починаючи з 22.11.2014 року по день фактичного розрахунку. Крім того, позивач стверджує, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» явки свого представника у судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у такому порядку, суд ухвалив провести заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді начальника відділу прикладних систем ПАТ «УСК «Гарант-Авто». На підставі наказу від 13.11.2014 №741-кго звільнений з роботи 21.11.2014 за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КзПП України. Відповідно до довідки від 31.01.2015 №108 станом на 29.01.2015 заборгованість ПАТ «УСК «Гарант-Авто» перед позивачем складала 33884,27 грн. Відповідно до наказу Солом'янського районного суду м. Києва від 22.01.2015 з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» стягнуто на користь позивача [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у зазначеному вище розмірі. На час розгляду справи вказане рішення відповідачем не виконане. Ст.116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Згідно довідки про доходи від 30.12.2014 №177, копія якої долучена до матеріалів справи, вбачається, що у вересні 2014 заробітна плата позивача складала 14945,93 грн., у жовтні 2014 заробітна плата позивача складала 14117,85 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 645,86 грн., виходячи з наступного розрахунку: 14945,93 грн. + 14117,85 грн. / 45 (кількість відпрацьованих днів за вересень та жовтень 2014) = 645,86 грн. На день розгляду справи час затримки розрахунку відповідачем складає 72 дні. Таким чином з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні в розмірі 645,86 грн. х 72 дні = 46501,92 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 273-1 КЗпП України. Стаття 273-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 273-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 273-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що внаслідок грубого порушення відповідачем трудових прав, а саме не виплати заробітної плати протягом тривалого часу, позивач був поставлений у скрутне матеріальне становище та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 5000,00 грн. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial