Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

17.11.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що вона разом із відповідачами є співвласником трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 15.07.2002. В зв`язку з тим, що у вказаному свідоцтві вказано, що позивач і відповідачі успадкували 1/3 частини зазначеної квартири, без відомостей про конкретну частку у спільному майні, яка фактично успадкована кожним із них, позивач просить суд визначити частки співвласників у праві спільної приватної власності, встановивши, що позивачу та відповідачу [PERSON] належить по 4/9 частки, а відповідачу [PERSON] - 1/9 частки вказаної квартири у праві спільної приватної власності. Відповідач [PERSON] надіслала суду заяву від 18.01.2021 про розгляд справи за її відсутністю та про визнання позовних вимог у повному обсязі (вх.№1015 від 18.01.2021). Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надіслання йому на адресу реєстрації копій ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою з додатками та судовими повістками, проте вказані матеріали повернуті суду із відміткою пошти про причини їх невручення: за закінченням терміну зберігання. Представник позивача надіслала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримку позовних вимог та надала згоду на ухвалення заочного рішення (вх.№8121 від 21.04.2021). Ухвалою від 08.12.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін на 19.01.2021. У підготовчому судовому засіданні 19.01.2021 та 18.02.2021 було оголошено перерву для виклику відповідачів. Ухвалою від 23.03.2021 підготовче провадження було закрито та призначено до судового розгляду по суті на 21.04.2021. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 09 серпня 1993 року, виданого Північним державним гірничо-збагачувальним комбінатом Міністерства промисловості України квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної або часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] й [PERSON] (копія, а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 15 липня 2002 року державним нотаріусом 6-ї криворізької державної нотаріальної контори, спадкоємцями [PERSON] , померлого [INFO] , в рівній частини кожен, є його: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається, зокрема, з однієї третьої частини трьохкімнатної квартири жилою площею всієї 37,3 кв.м, загальною площею всієї 64,5 кв.м, розташованої на п`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] у будинку під номером двадцять дев`ять, квартира номер п`ятдесят три, що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва №286/49 на право власності на житло, виданого 09.08.1993 р. Північним державним гірничо-збагачувальним комбінатом Міністерства промисловості України та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в реєстрову книгу за №5/2ПВ-90-690 (копія, а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 березня 2011 року, [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині: [PERSON] (копія, а.с.10). Оскільки у свідоцтві про право власності, виданому 09.08.1993 та у свідоцтві про право на спадщину за законом від 15.07.2002 не вказані відомості про належні кожному співвласнику частки у праві спільної власності, зазначене створює перешкоди в реалізації прав співвласників квартири, зокрема права позивача розпорядитися приватною власністю та реалізувати своє право на відчуження своєї частки у спільній власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Нормами ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки між позивачем та відповідачами немає домовленостей про розмір часток, а також за відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. Тобто, позивачу [PERSON] належить 1/3 частки у праві спільної власності внаслідок приватизації та 1/9 частка внаслідок спадкування, що разом складає 4/9 частки. Відповідачу [PERSON] також належить 1/3 частки у праві спільної власності внаслідок приватизації та 1/9 частка внаслідок спадкування, що разом складає 4/9 частки. Відповідачу [PERSON] належить 1/9 частки внаслідок спадкування. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У такому разі відповідно до ч.3 статті 372 ЦК України право спільної сумісної власності на майно припиняється. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність заперечень від відповідачів проти позову, оцінюючи всі досліджені докази у справі в їх сукупності, вони відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, вважаються судом належними та допустимими, та свідчать, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] як співвласникам майна у праві приватної спільної часткової власності належить по 4/9 частки, а відповідачу [PERSON] 1/9 частки квартири [ADDRESS] , тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 840 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved