Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

19 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області, в якій просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на склад, внутрішньою площею 259,4 кв.м., що розташований по [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує правомірністю набуття ним права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково зазначив, що вказаний склад він придбав у ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс» у 2006 році на підставі договору купівлі-продажу під розборку. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій зазначив, що позов підтримує повністю, чим фактично його визнав. Суд, заслухавши сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Судом встановлено, що 28 квітня 2006 року між позивачем (Покупець) та ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс» (Продавець), в особі ліквідатора Козіна Д.В., підписано договір купівлі-продажу майна банкрута, відповідно до умов якого Продавець продав Покупцю склад ФМТ-40 в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області за 1113 грн. 00 коп. /а.с. 6/. Слід зазначити, що вазаний договір був вчинений у простій письмовій формі та його державна реєстрація проведена не була. Зважаючи, що предметом цього договору сторонами було визначено нерухоме майно, в силу приписів чинної на час його підписання редакції ст. 657 ЦК України такий договір підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України (в редакцій чинній на час підписання договору) правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакцій чинній на час підписання договору) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. В свою чергу, за роз`ясненнями, які місяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року не можна вважати укладеним, суд доходить висновку, що право власності на вказаний об`єкт у набувача на підставі вказаного договору не виникло. Разом з тим, позивачем сплачена ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс» вартість майна в розмірі - 1113 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №22 від 28.04.2006р. /а.с. 7/. Також, як вбачається з акту прийому-передачі майна /а.с. 7/ [PERSON] 28.04.2006р. прийняв від ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс», в особі ліквідатора Козіна Д.В., вказаний об`єкт нерухомості. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс» було припинено 05.02.2007 року. Таким чином позивач вважає, що добросовісно заволодів складом ФМТ-40 в смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області, відкрито, безперервно володіє даним нерухомим майном більш ніж 10 років, а тому в межах даної справи висуває вимоги про визнання за ним права власності на вказане майно за набувальною давністю відповідно до приписів ст. 344 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи підстави заявленого позову, суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст. 344 ЦК України, якою врегульований інститут набувальної давності. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, за змістом ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи позивач фактично володіє та користується складом ФМТ-40 по [ADDRESS] більш ніж 10 років. При цьому, досліджуючи питання щодо добросовісності володіння позивачем спірним майном, слід зазначити, що протягом строку давності володіння цим майном позивач завжди вважав, що спірний склад належить саме йому, та був впевнений у тому, що правомірно набув його у володіння. Крім того, слід зазначити, що ВАТ «Шосткинське підприємство «Агротехсервіс», яке значиться власником даного нерухомого майна, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 37-45/ з 05.02.2007р. є припиненим. Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивач не знав та не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на спірну нерухомість. Крім того, як встановлено судом, позивач відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна протягом більш десяти років, що у тому числі підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які, кожен окремо суду повідомили, що більше 10 років тому позивач придбав даний склад у ліквідатора для зберігання у ньому будівельних матеріалів та весь цей час відкрито використовував його за призначенням, відремонтував за власний кошт і ставився до нього як до власного майна. Також вказані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області № 315, а також фактом звернення [PERSON] до ПП «Оцінка і право» з приводу видачі технічного паспорта на склад ФМТ-40 по [ADDRESS] . Будь-яких сумнівів з цього приводу у суду не виникає. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на склад ФМТ-40 по [ADDRESS] на підставі ч.1 та 4 ст. 344 ЦК України, а визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за ним, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved