Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

18 лютого 2021 року до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою звернувся [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] , [PERSON] (далі відповідач 1, відповідач 2 відповідно), про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 грудня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав у позику грошову суму у розмірі 5 000,00 гривень. В забезпечення вимог [PERSON] за договором позики від 15.12.2017 між позивачем і [PERSON] укладений договір поруки від 15.12.2017 року. На підставі рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2018 року з відповідачів солідарно стягнутий борг за договором позики за період з 15.12.2017 по 20.09.2018 в загальній сумі 19549,32 гривень. Оскільки зобов`язання перед позивачем не виконане, просить стягнути солідарно з відповідачів проценти 275 % річних за порушення строків виконання зобов`язання за пунктом 4.3 Договору позики за період з 21.09.2018 по 18.02.2021 в сумі 33150,69 гривень, інфляційні витрати за ст..625 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) за період з вересня 2018 по січень 2021 року в сумі 5864,26 гривень. Стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі 1 і Відповідач 2 в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявили, відзив проти позову не поданий. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3\~ст. 211, ч.ч.1,3 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК), суд вважає можливим вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно із ст.\~280\~ЦПК за відсутності заперечень позивача, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як випливає з матеріалів справи між [PERSON] і [PERSON] укладений договір позики від 15 грудня 2017 року, згідно умов якого відповідачу 1 надано позику у розмірі 5 000, 00 гривень. Згідно умов зазначеного договору відповідач 1 зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати позикодавцеві проценти за користування позикою у розмірі 96 % річних та повернути основну суму позики до 15 грудня 2018 року, в порядку визначеному п. 1.1.-1.3., 2.1.-2.12. цього договору. Разом з тим, пунктом 4.3. Договору позики встановлено відповідальність за прострочення позичальником строків сплати, зокрема повернення позики, позичальник згідно із ч.2 ст.625 ЦК сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми. В забезпечення вимог за договором позики від 15.12.2017 між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки від 15.12.2017, за яким Відповідач 2 зобов`язався відповідати перед позикодавцем по зобов`язанню Відповідача 1 за повернення позики, сплату процентів. Відповідно до пункту 1.3 Договору поруки від 15.12.2017 відповідач 1 і відповідач 2 несуть солідарну відповідальність за зобов`язання перед позикодавцем. При цьому поручитель відповідає перед позикодавцем за повернення суми позики, а також сплату процентів за користування позикою, сплату процентів згідно п.4.3 Договору позики від 15.12.2017, неустойки, а також покриття збитків позикодавця, які виникли у позикодавця внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань. Через невиконання відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем останній звернувся до суду із позовом. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя від 21.11.2018 року прийнято рішення про стягнення з відповідачів солідарно боргу за договором позики від 15.12.2017 за період з 15.12.2017 по 20.09.2018 в загальній сумі 19549,32 гривень, яка складається із заборгованості за сумою позики у розмірі 5 000, 00 гривень, процентами за користування позикою за період з 15.12.2017 року по 20.09.2018 року у розмірі 3 669, 03 гривень, процентами, згідно з п. 4.3. Договору позики у розмірі 10 745,61 гривень, інфляційними втратами у розмірі 134,68 гривень. Вирішено питання стягнення судових витрат. Частиною першою статті 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги, що відповідачі не виконали умов укладеного із позивачем договору позики, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернули, вони як боржники зобов`язані сплатити позивачу окрім суми основного боргу платежі визначені частиною другою статті 625 ЦК, а саме: інфляційні витрати і розмір відсотків, який встановлений п.4.3 договору позики за прострочення виконання грошового зобов`язання - 275 % річних від простроченої суми. Щодо дії поруки після ухвалення рішення про стягнення заборгованості судом зазначається наступне. Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою, тому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду України від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). З огляду на зазначене, відповідачі як позичальник так і поручитель, зобов`язані сплатити позивачу суми, визначені частиною другою статті 625 ЦК, з урахуванням положень кредитного договору. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК нарахування відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК прямо зазначено, що відсотки визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за ст.625 ЦК за період з 21.09.2018 по 18.02.2021: за відсотками за прострочення виконання зобов`язання в сумі 33150,69 гривень, та інфляційні витрати в сумі 5864,26 гривень. Тому у даній справі 275 % річних мають бути нараховані на суму заборгованості 5000 грн за період з 21.09.2018 по 18.02.2021, що становить 33\~188,36 грн, виходячи з наступного розрахунку: -за період з 21.09.2018 до 31.12.2019 в сумі 17\~592,47 грн (сума тіла кредиту х процентну ставку / 365 х кількість днів прострочки = 5000 x 275 %/365 x 467) -за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 в сумі 13\~750,00 грн (сума тіла кредиту х процентну ставку / 366 х кількість днів прострочки = 5000 x 275 %/366 x 366). -за період з 01.01.2021 до 18.02.2021 в сумі 1\~845,89 грн (сума тіла кредиту х процентну ставку / 366 х кількість днів прострочки = 5000 x 275 %/365 x 49). Оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення відсотків за порушення виконання зобов`язання за цей період в меншому розмірі в сумі 33150,69 грн, тому суд задовольняє зазначене відшкодування в межах заявлених позовних вимог в сумі 33150,69 грн, що відповідає положенням ст.ст 4,5,13 175 ЦПК. Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення грошового зобов`язання, які за період з 21.09.2018 по 18.02.2021 становлять 809,46\~грн виходячи з наступного розрахунку: Індекс інфляції за період з 21.09.2018 по 18.02.2021 становить (101,70 : 100)\~x\~(101,40 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(99,50 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~= 1.16189119 Інфляційне збільшення:5000 x 1.16189119 - 5000,00 =\~809,46 грн. Позивачем інфляційні витрати заявлені разом із основним грошовим зобов`язанням в сумі 5000 гривень, яке рішенням Жовтневого районного суду від 21.11.2018 року стягнуто з відповідачів, а тому стягненню підлягають інфляційні втрати в сумі 809,46 грн., в іншій частині стягнення таких витрат має бути відмовлено. Згідно зі ст.541 ЦК солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст.554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за ст.625 ЦК за період з 21.09.2018 по 18.02.2021: за відсотками за прострочення виконання зобов`язання в сумі 33150,69 гривень, та інфляційні витрати в сумі 809,46\~ грн, а всього 33960,15 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає як недоведений. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказані вимоги чинного законодавства, з відповідачів підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 790,36 грн (33960,15 грн х 908 грн / 39014,95 грн). На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530,541,554,611, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК,

Outcome: partial