Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

17 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дочки, а також аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до 31.05.2019року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 27.02.2016 року під час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Дочка проживає і знаходиться на утриманні матері. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає. Їй одній тяжко утримувати дитину, вона отримує 860 грн. соціальну допомогу при народженні дитини, орендує квартиру для проживання, сплачує комунальні послуги. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивач пояснила, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, окрім державних виплат інших доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідача в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дочки в сумі 1500 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1000 грн. просить відмовити, оскільки він офіційно не працює, має мінливі доходи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 27.02.2016 року(а.с.3). Згідно із свідоцтвом про народження № 262976 від 9.06.2016 року сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). На момент розгляду справи подружні відносини між сторонами припинено, вони проживають окремо, неповнолітня дочка [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні - не має. Відповідно до довідки № 635 від 13 квітня 2018 року [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини в розмірі 860 грн. (а.с.6). Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У главі 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що у звязку із обєктивною потребою неповнолітньої дочки сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку та необхідністю позивача у матеріальному утриманні, як матері малолітньої дитини, яка перебуває у декретній відпустці та у звязку з цим позбавлена можливості до досягнення дитиною трьох років мати самостійний заробіток, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно та аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати в іншій частині компенсувати за рахунок Державного бюджету України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial