Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

17 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 16 жовтня 2010 року позивач уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюбні відносини припинено з вини відповідача, який має іншу жінку та 23 квітня 2018 року, забравши особисті речі, покинув сімю. Позивач вказує, що діти залишилися проживати з нею та знаходяться на її утриманні, тому вона просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання двох дітей по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність, з позовом згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує, аліменти згоден сплачувати у визначеному позивачем розмірі. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 16 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1610, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що обидві сторони згодні на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Із копій свідоцтв про народження вбачається, що батьком дітей є [PERSON] (а.с.8, 9). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей.\~\~\~ Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дітей, працює не офіційно та має мінливий дохід. Суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем в частині розміру аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 17 липня 2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу, оскільки ухвалою суду позивачу було відстрочено сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Всього стягнути з відповідача на користь держави 1409,60 грн.

Outcome: approved