Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

19.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в обгрунтування якого вказав, що 31.12.2017 року він уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого передав йому грошові кошти в сумі 30 000 гривень за умовами якого [PERSON] мав повернути вказані кошти до 01.02.2018 року. Договір заключено в письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню вказаного в розписці строку відповідач [PERSON] борг не повернув. [PERSON] також вказує, що у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] вчасно не повернув позичені кошти позивач отримує нервове напруження, протиправні дії відповідача приводять позивача до суттєвих фінансових та життєвих проблем, тому позивач просить суд також стягнути з відповідача моральну шкоду. Позивач зазначає, що в умовлені строки відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON]: - заборгованість по договору позики від 31 грудня 2017 року в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень; - 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 750 (сімсот п'ятдесят) гривень; - судові витрати по справі в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.; - грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи через Оголошення про виклик до суду на офіційному веб - сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надавав. Суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 04.03.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 31.12.2017 року [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, згідно якого передав йому грошові кошти в сумі 30 000 гривень за умовами, якого [PERSON] мав повернути вказані кошти до 01.02.2018 року (а.с.6). Однак, відповідач в умовлені строки позику не повернув, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Також, з письмових матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з тим що, відповідач [PERSON] вчасно не повернув позивачу кошти, позивач отримує нервове напруження, протиправні дії відповідача приводять позивача до суттєвих фінансових та життєвих проблем. Позивач, [PERSON] змушений був звернутися до банку для отримання споживчого кредиту на придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів, що підтверджується копією договору №0244_0888 від 02.07.2018 року (а.с.9-16). У зв'язку з тим, що позивач отримує нервове перенапруження від протиправних дій відповідача, він був змушений звертатися до лікарів, що підтверджується медичною довідкою та випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а.с.17,19). Також, згідно довідки № С/17/1 виданої 29.10.2018 року ГО «Академія традиційного карате-до» судом вбачається, що позивач змушений відмовитися від участі в тренуваннях у зв'язку з тим, що на фоні нервового перенапруження у нього загострилося захворювання колінного суглобу лівої ноги та ахілових сухожиль обох ніг (а.с.18). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором позики. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до роз'яснень, викладених у Правовому висновку Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно, від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Як роз'яснено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає, що позов обґрунтований, базується на законі, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням - Квитанцією № 27 від 10.11.2018 року (а.с.1), він також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved