Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

17 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про припинення стягнення аліментів на утримання дружини, в якому просив припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, стягнутих на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року по справі № 219/3958/19 (провадження № 2/219/1665/2019), яке набуло законної сили 21 червня 2019 року, щомісяця, починаючи з 01 липня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 10 березня 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано. Відповідно до судового наказу від 22 квітня 2019 року з нього стягнуті аліменти на користь відповідача у розмірі ј частини з усіх видів заробітку на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , але не більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року, з нього стягнуто аліменти на утримання відповідача до досягнення дитиною трьох років у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з 11 квітня 2019 року і до 08 серпня 2021 року. З початку липня 2020 року відповідач виїхала на заробітки на підставі робочої візи до іншої держави - Фінляндії і на час звернення до суду з позовною заявою перебувала там. Дитина знаходиться на утриманні батьків відповідачки: матері - [PERSON] та батька - [PERSON] за адресою реєстрації відповідача: [ADDRESS] . В усній формі він звертався до третьої особи у наданні допомоги для встановлення часу зустрічей з дитиною та з липня 2020 року також з проханням перевірити, з яких підстав його дитина проживає з батьками відповідачки за відсутності самої відповідачки в Україні, оскільки у нього є можливість, щоб дитина проживала разом з ним. Вважає, що оскільки з липня 2020 року змінилися обставини, які були підставою для стягнення аліментів, відповідачка не доглядає дитину на теперішній час, виїхала за кордон на заробітки на тривалий час, тобто є всі підстави вважати, що відповідач не потребує матеріальної допомоги на своє забезпечення, оскільки сама вона вже може працювати. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] у судовому засідання підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити. Пояснив, що 23 червня 2020 року він особисто проводжав відповідачку на вокзал м. Костянтинівка до Фінляндії. Зазначив, що на момент стягнення аліментів він працював водієм у військовій прокуратурі. На теперішній час він також там працює і отримує заробітну плату приблизно 6000 грн. на місяць. З часу стягнення аліментів його сімейний стан не змінився, інших дітей у нього немає, стан здоров`я не змінився. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання підтримав доводи позивача, просив позов задовольнити з тих підстав, що на час стягнення з позивача аліментів відповідачка не працювала, а потім стала працювати за кордоном у Фінляндії. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що вона офіційно не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вона виїжджала на роботу до Фінляндії з 24 червня 2020 року на три місяці, оскільки відчувала нестачу грошей та потребувала матеріального забезпечення на себе та дітей. Поїздка була разовою та невдалою. Грошей вона не заробила, оскільки всі гроші були витрачені на поїздку та проживання за кордоном. 13 вересня 2020 року вона повернулася до України у м. Київ, а 14 вересня 2020 року - до м. Бахмут. У неї на утриманні знаходяться двоє дітей, яких вона утримує сама. Зазначила, що на теперішній час її матеріальний стан не змінився. Сину [PERSON] 2 роки 5 місяців, а старшій дочці - 5 років. Стан її здоров`я та здоров`я її дітей не змінився. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні просила ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Батьками у свідоцтві про народження дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року у справі № 219/9880/19 (провадження № 2/219/2742/2019) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дівоче - [PERSON] (а.с. 8), що також підтверджується копією паспорту відповідача [PERSON] № [NUMBER] , виданого 24 грудня 2019 року. Відповідно до копії судового наказу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року у справі № 219/3990/19 (провадження № 2-н/219/471/2019), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року у справі № 219/3985/19 (провадження № 2/219/1665/2019), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 11 квітня 2019 року, до досягнення [PERSON] трьох років - [INFO] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] з 09 жовтня 2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Посилаючись на ч. 1 ст. 82 СК України, якою передбачено, що право одного з подружжя на утримання припиняється у разі поновлення його працездатності, позивач вважає, що оскільки з липня 2020 року змінилися обставини, які були підставою для стягнення аліментів на утримання відповідача, відповідачка не доглядає дитину на теперішній час, виїхала за кордон на заробітки на тривалий час, є підстави вважати, що відповідач не потребує матеріальної допомоги на своє забезпечення, оскільки сама вона вже може працювати, тому аліментні зобов`язання повинні бути припинені. Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. При цьому, ч. 4 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 85 СК України, право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини (ч. 1); право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини (ч. 2). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мала і продовжує мати право на утримання від позивача [PERSON] незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу на утримання відповідача, він є працездатним, офіційно працює, отримує стабільний заробіток, про що він зазначив у судовому засіданні. Доказів неспроможності позивача надавати матеріальну допомогу суду не надано. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років не змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. Таким чином, посилання позивача на ч. 1 ст. 82 СК України, якою передбачено, що право одного з подружжя на утримання припиняється у разі поновлення його працездатності, у даному випадку є недоречним. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи встановлені судом обставини, загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає, що в даному випадку підстав для задоволення позову немає, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати у розмірі 840,80 грн. слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed