Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

18 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісної дитини - сина [PERSON], чим порушує її права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких пояснила, що з 16 грудня 2009 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В січня 2012 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, мешкають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Син проживає з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона змушена звернутися до суду. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 1000 грн. на місяць, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і закінчуючи досягненням дитиною повноліття Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, погодившись з розміром, вказаних нею аліментів і звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 грудня 2009 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 815. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, на утримання якої відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. З січня 2012 року сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинені і з цього ж часу сторони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Батько дитини - [PERSON] проживає окремо від дитини і на її утримання у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Відповідач [PERSON] офіційно не працює, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають, він має матеріальну змогу надавати допомогу на утримання дитини. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Згідно з приписом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у твердій грошовій формі щомісячно у розмірі 1000 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття з її батька - [PERSON] Відповідно до вимог статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved