Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

18 грудня 2007 між [PERSON] та ВАТ « Державний ощадний банк України» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Державний ощадний банк України», був укладений договір про іпотечний кредит № 2589, за умовами якого [PERSON] отримав 145214 грн строком на 360 місяців з терміном остаточного повернення 18.12.2037. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 18 грудня 2007 року між відповідачем та нею( позивачем) було укладено договір поруки № 1495 відповідно до якого вона виступила поручителем [PERSON] перед відповідачем. Вважає, що договір поруки № 1495 від 18 грудня 2007 року укладений між ВАТ « Державний ощадний банк України» правонаступник ПАТ « Державний ощадний банк України» та нею позивачем є недійсним з наступних підстав, а саме Постановою Верховної Ради України « Про внесення затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26 червня 1992 року зазначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно- правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Відповідно до договору поруки № 1495 від 18 грудня 2007 року договір був укладений в м. Запоріжжі між [PERSON].( поручитель по договору) та ВАТ « Державний ощадний банк» та [PERSON] Як вбачається, однією із сторін оспорюваного договору, яка уклала його є [PERSON]. На момент укладеного даного договору в паспорті позивача на першому аркуші відмітки про те, що паспорт « В зв'язку зі зміною прізвища після одруження підлягає обміну» Про даний факт вона повідомила працівників банку пояснивши, що 8 липня 2006 року вона уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка - [PERSON], а паспорт не встигла змінити тому , як не мала можливості. На дане пояснення працівники банку відповіли, що це є несуттєвим. Про факт, що паспорт на момент укладення договору був фактично недійсним, як з'ясувалась пізніше працівниками банку вищевказана відмітка на фотокопії паспорту була прихована .Паспорт на ім'я [PERSON] вона отримала лише 19 березня 2009 року. Вважає, що її воля при укладенні договору не узгоджується з кінцевим результатом укладеного правочину, а саме поручительство за чітко ідентифіковану особу [PERSON], адже юридично при укладенні договору поруки такої особи, яка виступила поручителем оспорюваного договору не існувало, фактично договір підписувала громадянка [PERSON] Крім того вона як на момент укладення договору поруки так і на теперішній час є неплатоспроможною особою . Просить суд визнати договір поруки № 1495 від 18 грудня 2007 року, укладений між нею банком та [PERSON] - недійсним. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги. Представник ПАТ « Державний ощадний банк України» проти позову заперечує, суду надані заперечення. [PERSON] в судове засідання не з'явився , повідомлявся належним чином. Суд , заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи , надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що 18 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 2589. На виконання даного Кредитного договору Позичальник отримав кредит в сумі 145 214,00 грн. з терміном остаточного повернення не пізніше 18 грудня 2037 року на придбання квартири. В забезпечення виконання зобов'язання по Кредитному договору був укладений Договір поруки № 1495 від 18 грудня 2007 року між [PERSON], Банком та [PERSON] . Позицію позивача стосовно визнання недійсним Договору поруки суд вважає не обґрунтованою оскільки Договір поруки № 1495 від 18 грудня 2007 року був укладений в простій письмовій формі, підписаний сторонами, що підтверджується наявністю їх підписів на цьому договорі. Таким чином цей правочин відповідає вимогам ст. 626 ЦК України, де вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України та ч.2, 3 ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. [PERSON] не надані суду докази того, що її дії під час укладення Договору поруки були здійснені не з її волі. Таким чином, укладений письмовий Договір поруки № 1495 від 18.12.2007 року відповідає вимогам ч. 1 ст. 638 ЦК України та визнається укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для вчинення правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу вчиняються у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Договір поруки укладено в простій письмовій формі, підписаний всіма сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зміст угоди сторонам зрозумілий про що свідчить п. 6.6. Договору поруки - цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та домовленостям, що засвідчено власними підписами сторін, що діють повним розумінням предмету та змісту Договору. Умови договору не суперечать вимогам чинного законодавства України, так як у Договорі поруки зазначаються сума кредиту, сторони по кредитному договору, посилання на кредитний договір, в договорі передбачена відповідальність сторін, права та обов'язки, а також визначено порядок припинення поруки та інше. Таким чином, при укладенні Договору поруки, сторонами були додержані всі вимоги, які встановлені ст. 203 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання недійсним Договору поруки. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що на момент підписання Договору поруки перебувала у зареєстрованому шлюбі, про що Банку не було повідомлено та не було надано необхідних документів, а було зазначене протилежне, то таким чином [PERSON] при оформленні документів були надані до Банку відомості, які завідомо не відповідали дійсності. [PERSON] під час оформлення документів у своїй анкеті поручителя власноручно 03 грудня 2007 року в графі «Паспортні дані» зазначила паспорт серії [NUMBER], який виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, а в графі «Соціальний стан» вказала що розлучена. Крім того, [PERSON] в зазначеній анкеті Поручителя зазначила, що підтверджує, що вся інформація, наведена в цій заявці є достовірною та всі дані відповідають дійсності. Перед отриманням кредиту [PERSON], як поручитель, надала Банку довідку КУ « 6 міська клінічна лікарня» № 249 від 28.11.2007 року, згідно якої були вказані доходи останньої за 6 місяців та яка була видана також на прізвище «[PERSON]». Тобто, [PERSON] надала Банку документи, які свідчили про те, що на момент підписання Договору поруки вона була розлучена та не перебувала у зареєстрованому шлюбі, а прізвище її згідно паспорту - «[PERSON]». Жодних доказів, про те що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 08.07.2006 року та її прізвище «[PERSON]» Банку надано не було. В ксерокопії паспорту , якій надав банк, не має відмітки про те , що паспорт підлягає обміну. Таким чином, Банк, перевіривши всі документи, 18 грудня 2007 року уклав Договір поруки з [PERSON] Що стосується позиції Позивача стосовно його неплатоспроможності, то перед укладенням договору поруки [PERSON] власноручно заповнювала анкету поручителя, де вказувала про свої доходи, а також надала довідку про власні доходи. Перевірка платоспроможності Поручителя здійснюється Банком лише за його внутрішніми положеннями, але це не є обов'язок. Крім того, на сьогоднішній день чинне законодавство не зобов'язує Банк перевіряти розмір доходів клієнтів перед видачею кредиту, тому вважаємо безглуздо посилатися на неплатоспроможність як на підставу визнання договору поруки недійсним. Судом встановлено , що Договір поруки вже був предметом розгляду в іншому судовому засіданні та 18 жовтня 2012 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив заочне рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2013 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2012 року залишено без змін. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна особа має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Крім того Позивачем пропущений строк позовної давності, тому як з моменту укладення договору поруки до моменту подачі позовної заяви про визнання договору поруки недійсним пройшло більше трьох років. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Таким чином, перебіг позовної давності про визнання договору поруки недійсним почався 18.12.2007 року, тобто з моменту укладення договору поруки. Позовна заява Позивача була подана до суду 16.04.2014 року, тобто після спливу позовної давності. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилалися у позові, оскаржуваний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а саме вимогам ч. 1-3, 5 та 6 ст.ст.203, 626, 638 ЦК України, тому для визнання недійсним договору поруки відсутні правові підстави, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed