Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

17 травня 2017 року позивач ПАТ КБ\~ «ПриватБанк» звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 17.07.2013 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі\~ 300,00\~\~ грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку\~ зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] \~ в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства не виконує належним чином взяті на себе зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, в звязку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 16\~167,02 грн., що складається з наступного: 254,98 грн. заборгованість за кредитом; 11\~265,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи 500 грн.(фіксована частина), 746,05 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. До судового засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, вимоги, що викладені в позовній заяві підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду предявленого до неї позову була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не зявився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] В.17.07.2013 року \~ було укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов укладеного договору Банк надав відповідачу кредит в сумі 300,00\~ грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ознайомлений і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Погодився з тим, що заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.2 умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач отримав суму кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн., а зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту, відсотків по ньому належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 28.02.2017 року становить\~ 16\~167,02 грн., що складається з наступного: 254,98 грн. заборгованість за кредитом; 11\~265,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи 500 грн.(фіксована частина), 746,05 грн. штраф (процентна складова). Розмір вказаної заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитом наведений позивачем в таблиці і відповідає умовам кредитного договору. Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості по тілу кредиту 254,98 грн., по процентам за користування кредитом 11\~265, 99 грн., штрафів 500 грн. та 746,05 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.07.2013 року комісія за користування кредитом нараховується в колонці «Сума комісії та пені». Однак в заяві відповідача про оформлення кредитки розмір комісії за користування кредитом не встановлений. В умовах і правилах надання банківських послуг, які додані до позову, розмір комісії також не встановлений. Також ні заявою про оформлення кредиту, ні Умовами і правилами надання банківський послуг, які додані до позову, не передбачено відповідальності у виді пені. Крім того, позивач просить стягнути 3400,00 грн., як пеню і комісію, при цьому взагалі не визначає розмір суми, який складає пеня, та, який складає комісія. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Комісія це плата за послуги банку. Пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають бути обґрунтовані і доведені позивачем.\~\~\~\~ Суд вважає, що позивачем не доведено підстав для стягнення пені та комісії в зазначеному розмірі 3400,00 грн., і тому вважає, що в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити. Таким чином, на теперішній час кредитна заборгованість не ліквідована, невиконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором по своєчасній і належній сплаті заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом є порушенням умов договору та норм ЦК України. За таких обставин, суд враховує норми ст.3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства та вважає, що\~\~позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1263,51 грн. (12\~767,02 грн./16 167,02 грн.х1600 грн.).

Outcome: partial