Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

18 серпня 2006 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю будинком та надвірними спорудами за адресою: м.Одеса, вул.Тракторна, 12, зазначаючи, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВСМ №564115 від 13 вересня 2005 року, зареєстрованого під №2-1043 Пятою Одеською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами під №12, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Тракторна 12. Однак, не зважаючи на законність майнових прав [PERSON] стосовно спадкового майна, відповідач [PERSON] перешкоджають позивачці у належній реалізації нею своїх прав стосовно майна, відповідач самовільно заселились в спірний будинок, змінив замки вхідних дверей тощо. У звязку з викладеними обставинами й через неможливість вирішення виниклих питань позасудовим шляхом, [PERSON] і звернулася в суд з даним позовом, який, до речі, в процесі розгляду справи неодноразово уточнювався (а.с. 4 5, 41 42, 56, 200). До спільного розгляду в якості зустрічного позову було прийнято позов [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, посилаючись на те, що згідно заповіту від 26 вересня 1990 року, відповідач є єдиним спадкоємцем (а.с. 81 82 ). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2008 року [PERSON] справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 24.09.2008 р. ( а.с. 185). Позивачка та її представник уточненні позовні вимоги в редакції від 16.04.2009 р., підтримали та наполягали на їх задоволенні, зустрічний позов не визнали. Відповідач [PERSON] та його представники заперечували щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу, просили відмовити в задоволенні поданої заяви, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Представник Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення, виселення та вселення. Мотиви та додаткові доводи сторін, інших учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Дослідивши докази по справі та заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення, виселення та вселення підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВСМ №564115 від 13 вересня 2005 року (а.с.9), зареєстрованого під №2-1043 Пятою Одеською державною нотаріальною конторою (а.с.10), [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами під №12, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Тракторна-12. За зазначеною адресою зареєстрований з 04.01.2001 року [PERSON], який є сином спадкодавця [PERSON] (а.с.46). В листопаді 2004 року відповідач, після смерті батька, дізнався, що він не є спадкоємцем і посилився за адресою: м. Одеса, вул. Тракторна-12, де не проживав з 1988 року через неприязні відносини з батьком. З вересня 2005 року позивачка намагалась вселитись у будинок, однак відповідач своїми діями навмисно перешкоджає їй у вільному доступі до будинку, проживанні та користуванні будинком. Також судом встановлено, що оплату за комунальні послуги здійснює позивачка, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.14-25). У судовому засіданні, за клопотанням відповідача за первісним позовом були призначено проведення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення чи виконаний підпис в заповіті від 28 серпня 2003 року від імені [PERSON] самим [PERSON] чи іншою особою. Згідно висновку №18268/02 судово-почеркознавчої експертизи від 19 грудня 2008 року підписи від імені [PERSON] та рукописні записи «[PERSON]И», розташовані у графі «Підпис» двох екземплярів заповіту від 28.08.2003 року, складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON], а також у графі «Розписка в одержані нотаріально оформленого документа» реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса [PERSON] за 2003 рік на аркуші 113, виконані самим [PERSON] (а.с.194 197). Таким чином у суду немає сумнів в обєктивності викладених позивачкою фактів. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати усунення порушень його права. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобовязаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законним інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Реєстрація відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні створює позивачці перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю, вимушує її нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про зазначає в рішенні. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи із змісту зазначеної норми, прийняте судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. Тому суд вважає за необхідне зазначити порядок виконання рішення, вказавши, що після набранням ним законної сили, воно є підставою для Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по вищезазначеній адресі. Як наводить ст. 116 ч.3 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Резюмуючи викладене, суд, погоджуючись з посиланнями сторони позивача, приходить до висновку, що відповідачі [PERSON]А та [PERSON] самовільно зайняли відповідні приміщення спірної будівлі та підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачає ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд вбачає обґрунтованою вимогу [PERSON] стосовно її вселення в спірну квартиру й зобовязання відповідачів передати особі домову книгу будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Тракторна-12. За таких обставин суд вважає, що позивачка правомірно звернулась до суду із позовом про захист свого порушеного права власності. \~ Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, то з урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в звязку із не доведенням позивачем своїх позовних вимог. Відповідач по справі [PERSON] не згоден з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 19 грудня 2008 року та надавав до суду скарги та заяви про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи, однак у встановленому законом порядку висновок експерта ОНДІСЕ не оскаржував. При цьому, обставини на які вказує відповідач, суд вважає ним недоведеними, чим не виконані вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази на які посилався відповідач в заяві не знайшли свого підтвердження і спростовані висновком почеркознавчої експертизи. Обставин, які вказували б на те, що волевиявлення відповідача не було вільним та не відповідало його волі, позивачем не наведено та судом не встановлено. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Outcome: approved