Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

19 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що він є власником квартири [ADDRESS] та зареєстрований в ній. 10 липня 2011 року відповідач забрав свої речі та вибув на інше постійне місце проживання, яке йому не відоме. Відповідач ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використанні, які б належали відповідачу у квартирі не існує. В добровільному порядку відповідач не виписується з квартири та ігнорує всі звернення позивача. 4 грудня 2013 року був складений акт про відсутність особи за місцем реєстрації відповідача. Такими діями відповідач порушує його права, як власника квартири, що і стало причиною його звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись через газети «Вісті Придніпров'я» від 16.01.2014 року № 03(1496), від 11.02.2014 року № 10(1503). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі продажу від 8 листопада 2011 року зареєстрований в реєстрі за № 2222 та витяг про реєстрації права власності на нерухоме майно №10616585 від 8 листопада 2011 року який зареєстрований у КП ДМБТІ відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 32040349 (а.с.9-11). У вказаній квартирі позивач разом з [PERSON] зареєстрований та фактично проживає, що підтверджується довідкою з КП «Житлового господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Окрім позивача та третьої особи - [PERSON], у квартирі зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка КП «Житлового господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Факт не проживання відповідача саме з 10 липня 2011 року, підтверджується актом, складеними свідками та засвідченими начальником КП «Житлового господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом було встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку є власником квартири, частину якої йому продав зокрема відповідач [PERSON], який її залишив, але добровільно знятися з реєстрації не бажає. Таким чином, факт реєстрації відповідача у цій квартирі, який не є членом сім'ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а вимога про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved