Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

19 вересня 2013 року до Старобешівського районного суду Донецької області звернувся позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ та виділення майна в натурі, визнання права власності на транспортний засіб. 18 листопада 2013 року відповідач [PERSON]подала до суду зустрічний позов про поділ та виділення майна в натурі та визнання право власності на транспортний засіб. Позивач [PERSON] у своїй позивні заяві зазначає, що під час перебування в шлюбі відповідачкою, за договором купівлі-продажу був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, які знаходяться в [ADDRESS], який рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 16.08.2012 року визнаний спільною сумісною власністю подружжя та визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] за - [PERSON], та на ? частину домоволодіння [ADDRESS] за - [PERSON]. Домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння складається з житлового будинку, сіней, веранди, літньої кухні, тамбуру, погребу з/ш, гаражу, літньої кухні, убиральні, воріт, огорожі, замощення, замощення. Крім того разом з відповідачкою придбаний автомобіль марки ВАЗ - 21070, 2005 року випуску, двигун [NUMBER], шасі, кузов [NUMBER], колір синій, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний № [NUMBER], але завдяки обставин сторони не оформили право власності на вказаний автомобіль, відповідно до вимог діючого законодавства - не зареєстрували право власності в Старобешівському МРЕВ в Донецькій області. Спірним автомобілем користувались сумісно на підставі довіреності від 01.04.2011 року, якою було уповноважено позивача або відповідачку - [PERSON], що мешкають: [ADDRESS] (кожен з яких може діяти окремо), розпоряджатися (зняти з обліку органів МРЕВ, продавати, керувати, обміняти, передавати в оренду, позичку, проходити технічний огляд, змінювати колір, вузли та агрегати) належним [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], видане Старобешівським МРЕВ в Донецькій області від 31.03.2005 р. Автомобіль був придбаний у [PERSON], за тридцять тисяч гривен, про що свідчить розписка (копія додається). На теперішній час автомобіль знаходиться у користуванні відповідачки, позивач позбавлений можливості ним користуватись, відповідачка добровільно не надає позивачеві за первісним позовом такого права. Домоволодіння, що знаходяться в [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності - [PERSON], та відповідачки - [PERSON], частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто по 1/2 частці праві власності відповідно до рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 16.08.2012 р. Однак, між позивачем та відповідачкою як співвласниками домоволодіння та користувачів земельної ділянки, та автомобілем не можуть досягнути згоди щодо поділу та користуванням циммайном. Домоволодіння [ADDRESS], можливо поділити між позивачем та відповідачкою як співвласниками, оскільки є технічна можливість переобладнати будинок в ізольовані квартири, або виділити окремі будівлі. При таких обставинах, позивач вважає, що домоволодіння [ADDRESS] підлягає поділу, оскільки є технічна можливість поділити домоволодіння в ізольовані квартири, виділивши позивачу у власність літню кухню 1975 року побудови, яка складається двох кімнат загальною площею 41,00 кв.м (житлова -21,30 кв.м, житловою 21,30 кв.м), що відповідають вартості 1/2 частки цього домоволодіння. Під домоволодінням, що знаходиться в [ADDRESS], знаходиться земельна ділянка, площею біля 0,14 га, яка повинна перебувати у спільному сумісному користуванні позивача та відповідачки. При вирішенні питання щодо визнання власності на будинок, судом не вирішено питання користування земельною ділянкою для обслуговування будинку. При таких обставинах, позивач набувши право власності на 1/2 частку домоволодіння, маэ право н земельну ділянку в спільне користування з відповідачем, на поділ земельної ділянки в натурі, виділивши у власність частку земельної ділянки, яка відповідає вартості 1/2 частки всієї земельне ділянки, яка знаходиться під житловим будинком та необхідна для його обслуговування. За таких умов, позивач вважає, що має право користування 1/2 частки земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS], під житловим будинком, та в зв'язку з цим, земельна ділянка з підстав зазначених вище підлягає поділу відповідно до часток учасників спільної власності в домоволодінні, які є рівними. Позивач [PERSON] у позовні заяві зазначив наступні вимоги: - поділити в натурі домоволодіння [ADDRESS], що належить на праві спільної сумісної власності позивачеві - [PERSON], [INFO], та відповідачки - [PERSON], [INFO] по ? частки, як подружжю, в натурі, виділивши позивачеві та визнавши за [PERSON], [INFO], право власності на літню кухню 1975 року побудови, яка складається з двох кімнат загальною площею 41,00 кв.м (житлова -21,30 кв.м, житловою 21,30 кв.м), та автомобіль марки ВАЗ 21070, 2005 року випуску, двигун [NUMBER], шасі, кузов [NUMBER], колір синій, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний [NUMBER], зареєстрований Старобешівским МРЕВ в Донецькій області від 31.03.2005 р., які становлять 1/2 частку вартості домоволодіння. - визнати за [PERSON], [INFO], право користування на частину земельної ділянки, яка знаходиться під літньою кутньою та необхідна для її обслуговування, і розташована в [ADDRESS], площа якої складає 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та поділити земельну ділянку в натурі, визнавши право користування на частину земельної ділянки. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] мотивувала позовні вимоги про виділення та визнання право власності тим, що 02 липня 1999 року уклала шлюб з [PERSON], який 15 червня 2012 року заочним рішення Старобешівського районного суду Донецької області розірвано. За час зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти сторони придбали житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Заочним рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 16 серпня 2012 року поділене спільне придбане майно подружжя, що знаходилось у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], а саме: житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частку домоволодіння кожному. Крім цього, [PERSON] разом з [PERSON], за час зареєстровано шлюбу придбано автомобіль ВАЗ-21070, номерний знак [NUMBER], який у встановленому законом порядку не зареєстрований в МРЕВ ДАІ. Спірним автомобілем [PERSON] користується на підставі довіреності від 01 квітня 2011 року посвідченої приватним нотаріусом Старобешівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 592. [PERSON] звернувся до Старобешівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON], де просив поділити в натурі домоволодіння [ADDRESS] визнавши за [PERSON] право власності на літню кухню 41кв.м. та автомобіль ВАЗ-21070, які становлять 1/2 частку вартості домоволодіння, та визнати за [PERSON] право користування на частину земельної ділянки, яка знаходиться під літньою кухнею та необхідна для її обслуговування, поділити земельну ділянку в натурі. З запропонованим [PERSON] розподілом майна в натурі [PERSON] не згодна повністю. Угоди про поділ спільного майна в натурі, яке ми придбали за час зареєстрованого шлюбу, ми не досягли. Домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] можливо поділити між [PERSON] та [PERSON] в натурі, оскільки є технічна можливість переобладнати домоволодіння в ізольовані будинки та виділити окремі будівлі. Житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], складається згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 01 листопада 2012 року, інвентарна справа № 5627, реєстраційний № 38088019, реєстровий № 728, як: житловий будинок - літера «А-1», сіни - літера «а», веранда - літера «а2», літня кухня - літера «Б-1», тамбур - літера «б», погріб з шийкою -літера «Впд», гараж - літера «Е», літня кухня - літера «Ж», убиральня -літера «З», ворота - літера «№3», огорожа - літера «№4», замощення -літера «І-ІІ». Однією сім'єю сторони прожили до листопада 2010 року в житловому будинку (згідно технічного паспорту літера «А-1»). З листопада 2010 року [PERSON] почала проживати окрема в літній кухні (літера «Б-1»). Зазначена літня кухня придатна для проживання, мною особисто проведено в ремонт. В той же час, [PERSON] почав проживати в житловому будинку (літера «А-1»). За час проживання [PERSON] довів будинок до такого стану, що від потребує ремонту. У зв'язку з неможливістю проживати в житловому будинку, [PERSON] на даний час проживає у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. З огляду на це, [PERSON] не зрозуміло, чому [PERSON] вимагає виділити йому літню кухню, де [PERSON] зробила ремонт: поставила нову сантехніку, поклеїла шпалери, провела окраску вікон, полу, дверей, і майже 2 роки проживаю разом з сином, [PERSON]. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] неодноразова змінювала позовні вимоги в остаточній редакції, що викладена в заяві від 18 лютого 2014 року просила суд: - виділити та визнати за [PERSON], право приватної власності в натурі на: літню кухню (площа 31,00м2) - літера «Б-1», тамбур (площа 2,70м2) - літера «б», літню кухню (площа 16м2) - літера «Ж», убиральня (площа 1м2) - літера «З», ворота (площа 6,70 м2) -літера «№3», замощення (площа 47м2) - літера «II». - виділити та визнати за [PERSON], право приватної власності в натурі на: житловий будинок (площа 43,80 м2) - літера «А-1», сіни (площа 8,20 м2) - літера «а», веранда (площа 7,80 м2) - літера «а2», погріб з шийкою (площа 11,70 м2) - літера «Впд», гараж (площа 24,00 м2) - літера «Е», замощення (площа 12,00 м2) - літера «І». - поділити між [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], в рівних частках кожному. - відповідно до меж поділу земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності в натурі на огорожу-літера «№4». - поділити між [PERSON] та [PERSON] автомобіль ВАЗ-21070, номерний знак [NUMBER], визнавши за [PERSON] право приватної власності в повній частці на автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Старобешівським МРЕВ в Донецькій області від 3 березня 2005 року. У судовому засіданні в попередніх судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник позов підтримали за вказаними у позовній заяві мотивами та просили позов задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнають. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та ії представник первісний позов не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] не знайшли своє підтвердження, а тому не підлягають задоволенню. Зустрічний позов [PERSON]не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягаэ задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст.. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони по справі на пропозицію суду надати додаткові докази по справі зазначили, що клопотання про витребування додаткових доказів, призначення експертиз відсутні. Враховуючи викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК України, вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що згідно рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 16 серпня 2012 року за [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності кожному на ? частку домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про зміну імені, що видане відділом ДРАЦС Старобешівського РУЮ у Донецькій області [PERSON], [INFO] змінила ім'я на [PERSON], актовий запис №18 від 12 грудня 2012 року. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 31 березня 2005 року, власником легкового автомобілю ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі на пропозицію суду призначити будівельну - технічну експертизу по справі із значенням певних питань, що стосуються справи, перекладали обов'язок по оплаті експертизи на протилежну сторону. Також сторони відмовились заявляти додаткові клопотання про витребування доказів та доручення до матеріалів справи певних доказів та документів, що мають значення для справи. Судом встановлено, що сторони по справі не надали правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності, інше речове право на земельну ділянку, що надана для обслуговування домоволодіння [ADDRESS] Донецької області. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі не надали належні та допустимі докази про кількісний та якісний склад, технічних характеристик будівель та споруд, що перебувають на території домоволодіння [ADDRESS] Донецької області та здійснення будівельних робіт з 09 лютого 2001 року. Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Згідно із ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом положень ч.4,5 ст.203 та ч.1 ст.206 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації має вчинятися у письмовій формі та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із положеннями статті 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положеннями ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про державних рух» від 30.06.1993 року №3353-ХП, в редакції від 24.09.2008 року реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі та інші засоби транспорту. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 встановлено порядок державної реєстрації автомобілів (і т. ін.), який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Виходячи з наданих доказів, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON], [INFO], право власності на літню кухню 1975 року побудови, яка складається з двох кімнат загальною площею 41,00 кв.м (житлова -21,30 кв.м, житловою 21,30 кв.м), не підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не довели належними та допустимими доказами, що зазначена будівля входить до складу домоволодіння, що належить сторонам по справі на праві власності та має вказані технічні характеристики. Суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання право власності на автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року, двигун [NUMBER], шасі, кузов [NUMBER], колір синій, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний № [NUMBER] не підлягають задоволенню, оскільки право власності на автомобіль від власника [PERSON] до колишнього подружжя [PERSON], [PERSON] не перейшло. Виходячи з наданих доказів, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON], 24.05.1968р.н., право користування на частину земельної ділянки, яка знаходиться під літньою кухнею та необхідна для її обслуговування, і розташована в [ADDRESS], площа якої складає 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та поділення земельної ділянку в натурі, визнавши право користування на частину земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не довели належними та допустимими доказами, хто являється власником земельної ділянки, чи надавалась земельна ділянку у користування або у власність для обслуговування житлового будинку. Суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] право приватної власності на: літню кухню (площа 31,00м2) - літера «Б-1», тамбур (площа 2,70м2) - літера «б», літню кухню (площа 16м2) - літера «Ж», убиральня (площа 1м/2) - літера «З», ворота (площа 6,70 м2) - літера «№3», замощення (площа 47м2)- літера «II» не підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не довели належними та допустимими доказами, що зазначена будівля входить до складу домоволодіння, що належить сторонам на праві приватної власності та має вказані технічні характеристики. Виходячи з наданих доказів суд дістається до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON], право приватної власності на: житловий будинок (площа 43,80 м2) - літера «А-1», сіни (площа 8,20 м2) - літера «а», веранда (площа 7,80 м2) -літера «а2», погріб з шийкою (площа 11,70 м2) - літера «Впд», гараж (площа 24,00 м2) - літера «Е», замощення (площа 12,00 м2) - літера «І» не підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не довели належними та допустимими доказами, що зазначені будівлі, споруди входить до складу домоволодіння, що належить сторонам на праві приватної власності та мають вказані технічні характеристики. Суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділення між [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, що надана для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], в рівних частках кожному не підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не довели належними та допустимими доказами, хто являється власником земельної ділянки, чи надавалась земельна ділянку у користування або у власність для обслуговування будинку. Виходячи з наданих доказів суд дістається до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності на огорожу - літера «№4» не підлягають задоволенню, оскільки сторони по справі не довели належними та допустимими доказами, що зазначена споруда входить до складу домоволодіння, має вказані технічні характеристики. Суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання право власності за [PERSON] на автомобіль ВАЗ-21070, номерний знак [NUMBER], визнавши право приватної власності в повній частці на автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Старобешівським МРЕВ в Донецькій області від 03 березня 2005 року.

Outcome: dismissed