Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

19.02.2018року [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом, просить визнати її доньку [PERSON], [INFO], та онуків [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS],яеке належить позивачу на праві власності, з тих підстав, що відповідачі в 2011році виїхали на інше постійне місце проживання, а у 2017році отримали дозвіл на постійне проживання у Федеративній Республіці Німеччина. Судові витрати просила віднести на неї. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило, відзив на позовну заяву не надали. Від представник третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 13, 77, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі реєстраційного посвідчення від 04.11.1993, виданого на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради від 18.05.1976 №347 та довідки про сплату пайового внеску за квартиру повністю від 30.12.1992, набула право власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS] (а.с.20). Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач уклав з позивачем як власником житлового приміщення яких- небудь договорів щодо житлового приміщення чи узгоджували з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача та його дітей у належному позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до акту від 07.02.2018, складеного за участю голови правління ЖБК №11 «Восход», встановлено, що [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою:[ADDRESS], проте не мешкають за вказаною адресою з 2011 року.(а.с.22). Матеріалами справи півдтверджено, що відповідачі рішенням від 17.05.2017рокуі отримали дозвіл на постійне проживання у Федеративній Республіці Німеччина( а.с.23-24). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved