Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

19 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.09.2017 року накладено арешт на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46 кв.м., житловою - 24,9 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору б/н від 03.06.2014 року, укладеного із ПП «Виробничо-будівельна фірма «Аріадна», в межах суми позову 549 461, 51 грн., до набрання судовим рішенням законної сили. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.11.2017 року передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів до Козівського районного суду Тернопільської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.12.2017 року судову справу №607/11746/17 передано судді Гриновець О.Б.. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 11.09.2017 року він доручив відповідачу від його імені та за його рахунок здійснити оплату за придбання автомобілів, які знаходяться в Швейцарській конференції, а також внести грошові кошти на його розрахунковий рахунок у банківській установі. Для виконання цього доручення ним було передано особисто під розписку відповідачу: 4 200 шведських крон, 26 000 доларів США, 12 780 швейцарських франків та 7 000 польських злотих, що становить в еквіваленті до національної валюти - 1 096 300,30 грн.. Згодом, 12.09.2017 року відповідачем на виконання доручення позивача було перераховано на рахунок останнього 2 300 євро та 17 370 швейцарських франків, а всього в еквіваленті до національної валюти - 546 838,79 грн.. Зазначає, що 13.09.2017 року відповідач повідомив позивачу про те, що грошові кошти, які належали останньому зникли, проте зобов`язався їх повернути частинами і поступово. Починаючи з 18.09.2017 року [PERSON] почав ухилятися від повернення грошових коштів та виконання даного зобов`язання. Вказує, що заборгованість йому не повернута та жодні зобов`язання не виконані, хоча такі були обумовлені між ними, та загальна сума боргу становить в еквіваленті до національної валюти у розмірі 549 461,51 грн.. В зв`язку з цими обставинами, просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 549 461,51 грн.. 05.03.2018 року до суду від [PERSON] надійшов відзив проти позову у відповідності вимог ст.178 ЦПК України, в якому зазначає, що для виконання доручення [PERSON] 11.09.2017 року під розписку була передана іноземна валюта, що станом на 18.09.2017р. становила 1 096 100, 30 грн., згодом відповідачем було вжито заходів до зарахування частини його грошових коштів 12.09.2017 року на його розрахунковий рахунок у банківській установі. Разом з цим, 13.09.2017 року ним позивачу було повідомлено, що грошові кошти зникли, та згодом будуть повернуті частинами і поступово. Однак, позовні вимоги не визнає в повному обсязі у зв`язку із його надуманістю та бездіяльністю; необґрунтованістю; неповного та невірного викладення фактичних обставин справи; відсутністю у позивача жодної з правових підстав для задоволення таких; відсутністю його посилання на норми матеріального та процесуального права; не викладення у яких правовідносинах він перебував з позивачем (трудових, цивільно-правових тощо); не викладення, що грошові кошти були викрадені не встановленою особою на території ФРН; не викладення про особу, яку позивач підсадив в автомобіль на дорогу до Польщі; не викладення, що обміняну іноземну валюту на території Польщі на його рахунок здавав [PERSON] ; не викладення про грошові кошти, які були оплачені за лафету куплену та доставлену позивачу; не викладену про використану на поїздку валюту тощо. 23.04.2018 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що як вбачається із відзиву відповідача, останній визнає ті обставини, що він за отриману від позивача плату, за рахунок останнього і з використанням наданих спеціальних транспортних засобів, погодився здійснити оплату вартості придбаних позивачем автомобілів на території Швейцарської конфедерації та перевезення цих автомобілів на територію України. При цьому, відповідачем також визнається та обставина, що для виконання цієї домовленості 11.09.2017 року йому передано у розпорядження спец автомобіль, а також 4 200 шведських крон, 26 000 доларів США, 12 780 швейцарських франків та 7000 польських злотих, що становить в еквіваленті до національної валюти на суму 1 096 300, 30 грн.. Факт передачі вказаних грошових коштів додатково підтверджується письмовою розпискою. Зазначає, що виходячи із цих обставин, між ними було укладено договір транспортного експедирування, за умовами якого [PERSON] (експедитор) зобов`язався за отриману від нього (клієнта) плату і за його рахунок виконати або організувати виконання послуг, пов`язаних з оплатою вартості придбаних автомобілів на території Швейцарської конфедерації та перевезення та доставку цих автомобілів на територію України (ст.929 ЦК України). Однак, [PERSON] як експедитор за згаданим договором не виконав взяті на себе зобов`язання щодо плати, перевезення та доставку на територію України легкових автомобілів, внаслідок чого спричинив йому збитки на загальну суму 549 461, 51 грн.. 24.04.2018 року відповідач подав заперечення проти позову, відповідно до якого вважає, що ніякого договору транспортного експедирування ніж ним та позивачем у відповідності вимог ч.1 ст.929 ЦК України укладено не було, написана позивачу розписка про отримання грошових коштів не є таким договором, а відтак позицію позивача слід визнати нікчемною та відмовити у задоволенні позовних вимог через безпідставність, невмотивованість позовних вимог та зловживання своїми правами. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 09.11.2018 року постановлено підготовче провадження у справі закрити і призначити її до судового розгляду по суті (а.с.123). Свідок [PERSON] суду показала, що її чоловік [PERSON] 14.09.2017 року повідомив в телефонному режимі, що у нього вкрали гроші і документи, а відтак не має можливості повернутись на Україну. Вона, її мама та брат відповідача поїхали в Перемишль, там зустрілись з позивачем, останній вимагав у її чоловіка повернення коштів, очевидцем подій викрадення не була. Свідок [PERSON] суду показав, що подзвонила дружина її рідного брата та попросила їхати до [PERSON] , бо його обікрали. Зазначає, що був присутній як [PERSON] вимагав від брата кошти, погрожуючи йому. Свідок [PERSON] суду показала, що у вересні 2017 року діти повідомили, що [PERSON] із [PERSON] їдуть за кордон придбати три автомобілі для замовника [PERSON] , а 14.09.2017 року їй дочка повідомила, що [PERSON] обікрали і вони виїхали до нього у Перемишль. В цей самий день коли і вони приїхав позивач і почав вимагати гроші. Свідок [PERSON] суду показав, що у вересні 2017 року [PERSON] дав йому та [PERSON] під розписку грошові кошти для виконання певного доручення, згідно з якого останній погодився здійснити оплату за придбання декількох легкових автомобілів, які знаходились в Швейцарській конференції та перевести ці автомобілі на територію України. Крім цього, з наданих позивачем йому коштів, певну частину було перераховано з Республіки Польща на розрахунковий рахунок [PERSON] у банківській установі напарником [PERSON] .. Вказує, що 14.09.2017 року дорогою до країни Німеччина, зупинившись щоб відпочити, за неприємних обставин відбулась крадіжка грошей, які знаходились у його сумочці, про яку було повідомлено відповідні органи поліції цього регіону. У зв`язку з цим, ним було повідомлено позивача про неприємну ситуацію, яка склалась не з його вини, після зустрічі з яким в місті Перемишль у мою сторону звучали лише погрози. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив. Просив ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, заперечення відповідача та його представника, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку. Частинами 1-3 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11.09.2017 року [PERSON] доручив [PERSON] здійснити оплату за придбання автомобілів, які знаходяться в Швейцарській конфедерації, та внести грошові кошти на розрахунковий рахунок у банківській установі. Для виконання вказаного доручення [PERSON] було передано особисто [PERSON] - 4 200 шведських крон, 26 000 доларів США, 12 780 швейцарських франків, 7 000 польських злотих, що підтверджується написаною останнім власноручно розпискою (а.с.4). 12.09.2017 року згідно з банківськими виписками на рахунок позивача перераховано 2 300 євро та 17 370 швейцарських франків, що разом в еквіваленті до національної валюти становить 546 461, 79 грн. (а.с.5-7). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). За правилами ст.929 ЦК України, нормами якої позивач обґрунтовує свої вимоги, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Згідно з ч.3 ст. 929 ЦК України умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ст.934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Суд встановив, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором транспортного експедирування, а саме не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання щодо оплати, перевезення та доставки на територію України легкових автомобілів, які знаходились у Швейцарській конфедерації, а доказів протилежного відповідачем не подано і судом, під час розгляду справи, не здобуто. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що грошові кошти, які були одержані відповідачем від позивача 11.09.2017 року, за рахунок останнього із використанням наданих його ж спіціальних транспортних засобів, саме відповідач погодився здійснити оплату вартості придбаних автомобілів на території Швейцарської конфедерації та перевезти їх на територію України, що й підтвердив [PERSON] у суді коли давав покази. Відповідно до п.3 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги те, що [PERSON] відмовляється повернути позивачеві грошові кошти, тому внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору між сторонами (який посвідчений розпискою), у позивача виникли підстави відповідно до Договору вимагати стягнення коштів у розмірі 549 461, 51 грн.. Крім цього, твердження відповідача про те, що фактичні обставини справи не породжують між ними жодних правовідносин, так як отримані грошові кошти були викрадені невідомими особами, суд розцінює не що інше як уникнення від відповідальності, так як відповідачем не подано суду на їх підтвердження жодних доказів як і не спростовано доводи позивача. При цьому, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 549 461, 51 грн. в порядку ст. 929 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати у справі. Згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2017 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved