overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який обґрунтував тим, що 6 жовтня 2007 року він уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2013 року через те, що вони жили у його батьків, які їх повністю забезпечували, а відповідачка не бажала створювати особистий сімейний простір, оскільки її все влаштовувало. Такі обставини стали призводити до сварок на підґрунті різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, що і стало причиною втрати почуттів та поваги один до одного. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 6 жовтня 2007 року, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає та проживатиме з відповідачкою про що вони зазначили у свої заявах (а.с.4). Між сторонами були припинені фактичні шлюбні відносини через втрату почуттів та поваги один до одного на підґрунті різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, оскільки відповідачка не бажала створювати особистий сімейний простір. Приймаючи до уваги визнання позовних вимог з боку відповідача та не бажання сторін примирятися, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 11.06.2011 року. Від даного шлюбу у подружжя є син [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, на даний час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала. Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебувають в шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до виконавчого листа № 2-2432 від 20.12.2004 року виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом з відповідача на її користь провадиться стягнення аліментів на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину. На виконання вказаного виконавчого листа відповідач сплачує їй близько 700-750 грн. на місяць. [INFO] народилась донька - [PERSON], батьком якої є відповідач. З літа 2013 року з відповідачем подружні відносини припинились, проживають окремо. Діти проживають і знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] не надає. Він здоровий, працездатний, офіційно ніде не працює, має нерегулярні доходи, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини. Позивач подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити проти винесення заочного рішення не заперечує, справу просить розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням -житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачі в вказаному житловому приміщенні не проживають більше шести місяців і втратили право на користування ним. Позивач в судове засідання не з'явилась, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовні заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, згідно приписів абзацу 5 частини 5 статті 74 ЦПК України, не представили доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі статті 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.4). Згідно довідки сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області від 06 березня 2014 року та 07 березня 2014 року відповідачі зареєстровані в спірному житловому будинку (а.с.17-19). В спірному житловому будинку відповідачі не проживають з 2007 року і по теперішній час, не користуються даним житловим приміщенням, що об'єктивно підтверджується актом про непроживання (а.с.12). На думку суду, позивач помилково послався на норми матеріального права, що регулюють правовідносини користування жилим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду, а саме на статті 71, 72 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючі викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідачів в спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що сторони уклали шлюб 16 грудня 2006 року, який 6 вересня 2012 року за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська був розірваний. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати сина, а тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 16 грудня 2006 року, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу (а.с.2). 6 вересня 2012 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб між сторонами (а.с.3). Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, дійсні обставини справи, зокрема те, що інших дітей та непрацездатних осіб він на своєму утриманні не має, а також його обов'язок по належному утриманню сина. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

17 лютого 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем 19 серпня 2003 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райуправління юстиції міста Маріуполя Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з червня 2013 року з цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Спору щодо місця проживання неповнолітнього сина та майнового спору на даний час вони не мають. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, від неї до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволені позову наполягає та просить шлюб укладений 19 серпня 2003 року з [PERSON] - розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільно-процесуального Кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райуправління юстиції міста Маріуполя Донецької області, 19 серпня 2003 року, актовий запис № 241. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON], народився [INFO], актовий запис № 843, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін, На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

17 лютого 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 13 липня 2013 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку змогу. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, але в розмірі 1/4 частини. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. ч.2, 3 ст.80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 05 жовтня 2013 року підтверджується, що відповідач є його батьком. Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що він має можливість виплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

17 лютого 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача в примусовому порядку на її користь, на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем розлучені з 15 травня 2012 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач з ними не мешкає, добровільної допомоги на дитину не надає. Звертаючись до суду позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, з часу подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, послалась на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що окрім спільної з позивачкою дитини, має на утриманні дитину від попереднього шлюбу - сина [PERSON], який на даний час навчається у Чернігівському державному технологічному університеті на 3 курсі на денній формі навчання і не досяг 23 років. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи: довідку про склад сім'ї (а.с. 3), копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 6), копію свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 7), копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 15), довідку з Чернігівського державного технологічного університету № 1110/036 від 17.03.2014 року (а.с.16), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я дитини і відповідача по справі, матеріальне становище, наявність у відповідача інших зобов'язань та інші обставини справи, тому стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

17 лютого 2014 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В позові зазначила, що з 01 вересня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через втрату одне до одного почуття любові та поваги, з 05.01.2014 року проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згоден. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сімя створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України). Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб за [NUMBER], виданим 01 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (актовий запис № 49) (а.с.3). Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського РУЮ Миколаївської області 12.01.2006 року (а.с.4), який проживає за погодженням сторін разом з позивачкою, про що вбачається з заяв сторін адресованих суду. Сторони разом не проживають з 05.01.2014 року, спільне господарство не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Спору про поділ майна на час розірвання шлюбу сторони не мають. Спільне подружнє життя в сторін не склалося через втрату одне до одного почуттів любові та поваги. Сторони наполягають на розлученні, примиритися не бажають. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Відповідно до ст..113 СК України суд залишає відповідачці прізвище [PERSON] На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею за квитанцією 13.02.2014 року судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved