Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

18.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що донька повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює та отримує нерегулярні мінливі доходи, і може утримувати як свою дитину, так і неї. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судову повістку отримав особисто 16.09.2015 року, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2014 року та є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Дитини проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Суслівської сільської ради з місця проживання від 09.07.2015 року. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли. У відповідності до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною віку трьох років. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Крім того, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині та дружині, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою працездатною особою 22 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває; не приймає жодної участі в вихованні неповнолітньої доньки; в судове засідання не прибув, заперечення проти позову не надав, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та розмір прожиткового мінімуму на одну особу (1 032 грн. та 1 176 грн. - ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»); наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та обов'язку батька дитини брати участь у забезпеченні благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини, - суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам малолітньої доньки та її матері, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивач, в рівних частинках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved