Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

19.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON] , посилаючись на наступне. [INFO] у м.Шахтарськ Донецької області після тривалої хвороби помер його батько [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька [INFO] ним було отримано лікарське свідоцтво про смерть № 410, видане «Центром первинної медико-санітарної допомоги» м.Шахтарськ. 08.11.2019 року відділом РАЦС Шахтарського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть його батька [PERSON] . При зверненні до Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою реєстрації смерті батька йому було відмовлено у реєстрації смерті у зв`язку з невідповідністю лікарського свідоцтва про смерть зразку документів відповідно до вимог законодавства України, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. На даний час заявник є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька та отримати допомогу на поховання, однак відсутність документів, які б підтверджували факт його смерті, є перешкодою у цьому. Тому просив встановити факт смерті його батька у м. Шахтарськ Донецької області [INFO] . Ухвалою від 19.12.2019 року провадження у справі відкрито. Заявник в судове засідання не з`явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву підтримав. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вирішення справи на розсуд суду. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON] , він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). Згідно довідки № 0000172625 від 21.03.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] .(а.с.9). Згідно паспортних даних [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Уколове Губкінського району Бєлгородської області, паспорт Серія [NUMBER] , виданий 03.12.1999 року Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .(а.с.10-11). У свідоцтві про народження від 01.10.1960 року серії [NUMBER] виданого Шахтарським районним бюро РАЦС вказано, що [PERSON] народився [INFO] у м. Шахтарськ Донецької області, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] .(а.с.12). Тобто батьком заявника є [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] у м. Шахтарськ помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с.Уколове Губкінського району Бєлгородської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що мається довідка про причину смерті № 410, видана «Центром первинної медико-санітарної допомоги» м.Шахтарськ, відповідно до якої причиною смерті є хронічна серцево-судинна недостатність (а.с.13). 08.11.2019 року відділом РАЦС Шахтарського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво Серії [NUMBER] про смерть [PERSON] . Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємствта організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв`язку з чим, видані на цій території після 01 грудня 2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Заявник [PERSON] є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька та отримати допомогу на поховання, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить йому перешкоди у цьому. Згідно листа Великоновосілківського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику було відмовлено у реєстрації факту смерті, оскільки пред`явлено документ який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. № 545, а тому є незаконним та не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надана заявником довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом було встановлено, що [INFO] у м.Шахтарськ Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті батька та отримання допомоги на поховання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved