Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

18 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з цією заявою, в якій просить встановити той факт, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 2,5389 га, що розташована на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, виданий на ім'я [PERSON] належить [PERSON], який помер [INFO] с. Ракова Томашпільського району Вінницької області. Дана заява обґрунтована наступним. [INFO] с. Ракова Томашпільського району Вінницької області помер батько заявника - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно. [PERSON] зазначає, що за життя батько склав заповіт, яким все своє майно заповів йому. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,5389 га, розташована на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належна спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 01 березня 2003 року. Однак, під час оформлення документів для прийняття спадщини було встановлено, що у даному державному акті на право власності на земельну ділянку прізвище батька помилково зазначено «[PERSON]» (в давальному відмінку), а не «[PERSON]». В зв'язку з тим, що факт належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення і впливає на прийняття спадщини, тому з цією заявою він вимушений звернутись до суду. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання, в якому заявлені вимоги селищна рада визнає та просить розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, розглянувши заяву заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім'я, по батькові якої, що зазначене в документі- державному акті на право власності на земельну ділянку, не збігається з прізвищем, ім'ям, по батькові, зазначеним у паспорті. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. РаковаТомашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.5). Згідно копії заповіту, складеного 17 листопада 2016 року [PERSON] заповів все своє майно заявникові - [PERSON] (а.с. 9). 01 березня 2003 року Томашпільською РДА батькові заявника було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, де його прізвище в давальному відмінку помилково було зазначено як «[PERSON]», а не «[PERSON]» (а.с.6). Згідно довідки в.о.старости Томашпільської селищної ради № 205/3 від 11 вересня 2017 року, [PERSON] та [PERSON], - одна і та ж особа, яка проживала в с. Ракова та померла [INFO] (а.с.8). Згідно довідки в.о.старости Томашпільської селищної ради № 209/3 від 15 вересня 2017 року державний акт серії [NUMBER] виданий [PERSON] дійсно належить [PERSON], який помер [INFO] (а.с.7). Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, викладені у заяві твердження заявника [PERSON] щодо належності [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, даний факт підтвердився довідками Томашпільської селищної ради. Даний факт має для заявника юридичне значення і впливає на прийняття ним спадщини, тому заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (у справах, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved