Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

17 жовтня 2016 року до Веселинівського районного суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] селищної ради Миколаївської області про визнання договору дарування дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 30 червня 2013 року її батько [PERSON], подарував їй квартиру № 10, розташовану по вул. Одеська, 86, в смт. Веселинове Миколаївської області та яка належала йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.10.1992 року [PERSON] державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1214. Договір дарування був укладений в простій письмовій формі. З метою укладення договору дарування квартири [PERSON] уповноважив [PERSON], для чого видав на її імя довіреність за № 3145, посвідчену 12.11.2010 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області. 18 липня 2013 року [PERSON] помер, а тому відповідно до п. 6 ч. 14 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припинилось. У звязку зі смертю дарувальника та припиненням представництва за довіреністю посвідчити нотаріально договір дарування квартири не можливо. В звязку з цим, вона звернулась до суду та просить визнати договір дарування від 30 червня 2013 року, укладений в простій письмовій формі дійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву якою просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні, позовну заяву підтримала, проти задоволення позовної заяви не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після розлучення з [PERSON], [PERSON] виїхав проживати до Одеської області. Довгий час вони не спілкувались. В 2010 році він приїхав і повідомив, що хоче подарувати належну йому квартиру своїй дочці [PERSON], на що хоче уповноважити її на укладення договору дарування. Після цього залишив довіреність на представництво. 30 червня 2013 року вона від імені [PERSON] уклала договір дарування квартири з [PERSON] Однак через відсутність документів про реєстрацію місця проживання [PERSON] договір нотаріально посвідчений не був. [PERSON] мав намір найближчим часом передати всі необхідні документи про реєстрацію свого місця проживання для нотаріального посвідчення договору дарування однак не встиг, оскільки 18 липня 2013 року помер. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1992 року, посвідченого нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1214 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27034732 від 17 серпня 2010 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до нотаріально посвідчених довіреностей від 17 березня 2006 року, 17 квітня 2009 року та 10 вересня 2010 року [PERSON] уповноважував [PERSON] на укладення від його імені договору дарування вище вказаної квартири його дочці [PERSON]. [PERSON] неодноразово намагалась укласти нотаріально посвідчений договір дарування, однак з різних незалежних від неї причин, договір нотаріально укладений не був. Через що, [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з питань, які стосуються дарування його дочці [PERSON] належної йому квартири, про що свідчить довіреність, посвідчена 12 листопада 2010 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 3145. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно договору дарування квартири вбачається, що 30 червня 2013 року між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] укладено договір дарування квартири, згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру №10, яка знаходиться за адресою: смт. Веселинове Миколаївської області, вул. Одеська, будинок 86. Нотаріально договір дарування квартири не посвідчений. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 345836, [PERSON] помер 18 липня 2013 року в с. Куяльник Котовського району Одеської області, про що 19 липня 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було зроблено відповідний актовий запис за № 556. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Частиною 1 ст. 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частиною 2 ст. 719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, дарування нерухомих речей передбачає особливий порядок, такі правочини укладаються в письмовій формі та посвідчуються нотаріально. Щодо договорів дарування діють загальні вимоги цивільного законодавства про передачу і оформлення прав власності на нерухоме майно, правочини з приводу набуття власності на таке майно завжди здійснюються в письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням. Разом з тим, законом передбачено право сторони вимагати визнання угоди дійсною. Так згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Поясненнями сторін, показаннями свідка та матеріалами справи встановлено, що укладення договору дарування квартири відповідало дійсній волі дарувальника [PERSON], про що свідчать довіреності, якими він уповноважував різних осіб укласти договір дарування, крім того сторони договору обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, а саме: обдарована [PERSON] прийняла правовстановлюючі документи на квартиру, зберігає в ній свої особисті речі, повністю несе тягар її утримання, сплачуючи комунальні платежі, однак перешкодою для нотаріального посвідчення договору дарування стала смерть [PERSON] та припинення в зв`язку з цим дії довіреності. Таким чином, враховуючи те, що сторони договору дарування обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, договір дарування відповідав дійсній волі дарувальника, однак нотаріальне посвідчення договору не відбулось через обставини, які не залежали від їх волі, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору дарування дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved