Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

19.08.2020 [PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] з позовними вимогами про розірвання шлюбу укладеного з відповідачем 23.04.2016 та про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , 2016 р.н. в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп., щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що 23.04.2016 сторони зареєстрували шлюбу, в якому [INFO] народилась дочка [PERSON] . Проте, кожен із них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства, у зв`язку з цим, шлюбні стосунки фактично припинені в грудні 2016, з цього часу вони почали жити окремо. Шлюб носить формальний характер, примирення та збереження сім`ї є неможливим. Спільна дитина проживає разом з нею, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально дитину не забезпечує, участь у її вихованні не приймає, внаслідок чого їй важно самостійно утримувати дочку. Ухвалою суду від 09.09.2020 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не прибула, проте подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, проте подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд розглянув справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. 23.04.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 9). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життя та ведення спільного господарства сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, як вказала позивач з грудня 2016 року. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сторонами не заперечувалось, що вони разом не проживають, дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , перебуває на її утриманні, згоди про утримання дитини ними не було досягнуто. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі відповідач не подав, а навпаки визнав заявлену до стягнення суму, а тому суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у зазначеному розмірі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, зміни способу стягнення аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, відповідач визнав позов, за вимогу про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у розмірі 878 грн. 80 коп., а повинна була сплатити 840 грн. 80 коп., а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved