Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

18.09.2018 позивач звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області з із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, з врахуванням уточнення позовних вимог ( а.с.81-83), який мотивовано нею тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, у тому числі на : житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1,5984 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Вказує, що на випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 14.09.2009 , яким заповіла все своє майно своїм дітям її [PERSON] та її брату - [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що спадщину після смерті матері вона прийняла, оскільки подала до нотаріуса відповідну заву про прийняття спадщини. В свою чергу, державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку, оскільки у матеріалах спадкової справи № 179/2014 зберігаються заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом та заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом, подані встановлений законом строк. У зв`язку з цим нотаріус зазначає, що може видати [PERSON] свідоцтва лише на 1/2 частку спадкового майна. Крім цього, у спадкоємця відсутні документи, які посвідчують право власності [PERSON] на житловий будинок. Вважає, що підстав для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину немає, оскільки : по-перше, заповіт, складений та підписаний [PERSON] 14 вересня 2009 року є дійсним, оскільки відсутні відомості про його скасування та рішення суду про його недійсність; по-друге, [PERSON] прийняла спадщину належним чином; по-третє, заповітом охоплена вся спадкова маса, що залишилась після смерті спадкодавця; по-четверте, інший спадкоємець заповітом помер раніше спадкодавця, а тому єдиним спадкоємцем за заповітом усього спадкового майна є [PERSON] Вказує, що на момент смерті [PERSON] [PERSON] був працездатним. Просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами , належний померлій [INFO] [PERSON] та на земельну ділянку площею 1,5984 га, кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області, належної померлій [INFO] [PERSON] . У судове засідання учасники справи не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому, позивач та її представник позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що спадкодавець - матір позивача - [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.9) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на частку житлового будинку [ADDRESS] . Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння убачається, що членами колгоспного двору станом на 1991-1995 роки (а.с.16) значилися [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Також після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,5984 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] (а.с.29). При житті [PERSON] 14.09.2009 року склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, також все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла, оскільки звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини (а.с. 13,53). Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] помер [INFO] , тобто до смерті спадкодавця [PERSON] про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.10). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його рідна сестра позивач [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка від 29.03.2018 № 220, видана виконавчим комітетом Побережненкької сільської ради Вінницького району. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, про що свідчить витяг зі спадкового реєстру, з якого убачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 112). Спадкоємець першої черги за законом ( син спадкодавця) - [PERSON] відповідач у справі також прийняв спадщину після смерті матері, оскільки звернувся до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини (а.с.55 зі звороту). Постановою Вінницької\~районної державної\~нотаріальної контори\~від 25.07.2017\~позивачу відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~оскільки у\~матеріалах спадкової\~справи №\~179/2014\~зберігаються заява\~ [PERSON] про\~прийняття спадщини\~за законом\~та заява\~ [PERSON] про\~прийняття спадщини\~за законом\~подані у\~встановлений законом\~строк,\~крім цього\~у спадкоємця відсутні документи, які посвідчують право власності [PERSON] на житловий будинок під [ADDRESS] (а.с.11). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З матеріалів\~справи убачається,\~що \~ [PERSON] \~,\~як голова\~колгоспного двору\~ [ADDRESS] та\~її \~син [PERSON] ,\~були родиною,\~оскільки за\~господарством рахується\~один житловий\~будинок,\~в якому\~вони проживали\~та вели\~спільне господарство,\~в них\~був спільний\~побут і\~спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому проживали та були зареєстровані вона та її син і частка кожного члена в даному будинковолодінні складала по Ѕ. [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] [INFO] . У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. \~ \~ \~ \~Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні. Судом установлено, що після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , а саме- по Ѕ частці будинку за кожним. Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] помер [INFO] , тобто ще до відкриття спадщини. Також , позивач є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] , яка спадщину прийняла належним чином, інші спадкоємці першої та другої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та особи, які мали право на обов`язкову частку в спадковому майні відсутні. Відповідно до\~чч.1,\~2\~ст.\~1223\~ЦК право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК визначають черги спадкоємців за законом. Тобто з вищезазначеного слід зробити висновок, що відповідач [PERSON] хоча і є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , однак беручи до уваги наявність складеного заповіту спадкодавцем, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, в даному випадку є позивач [PERSON] , оскільки інший спадкоємець за заповітом [PERSON] помер. Реалізувати своє право, як спадкоємця у позасудовим порядком, позивач не має об`єктивної можливості, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок, який відноситься до суспільної групи- колгоспний двір, крім цього у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] , Тому, захист спадкового права позивача, підлягає захисту у судовому порядку , шляхом задоволення позову, який не суперечить вимогам та законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України та не порушує прав та інтересів третіх осіб. Також суд\~вважає за\~необхідне роз`яснити\~учасникам справи\~положення ч.ч.4,5\~ст.\~268\~ЦПК України,\~що у\~разі неявки\~всіх учасників\~справи у\~судове засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення.\~Датою ухвалення\~рішення,\~ухваленого за\~відсутності учасників\~справи,\~є дата\~складення повного\~судового рішення.

Outcome: approved