Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

18.02.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохав стягнути заборгованість по заробітній платі із відповідача в сумі 49 863,74 грн., а також моральну шкоду в сумі 6 000 грн. посилаючись на те, що він працював з 14 липня 2006 року по 06 вересня 2013 року включно на підприємстві ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання». Відповідачем заробітна плата не виплачувалась та станом на 06.09.2013 року підприємство заборгувало йому заробітну плату в сумі 49 863, 74 грн. Також, відповідач своїми діями спричинив моральну шкоду, яку позивач оцінює в 6 000 грн., оскільки не отримавши вчасно заробітну плату він був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя зокрема позичати кошти для оплати комунальних послуг за житло, позичати кошти для проходження обстеження і лікування від хвороби, позичати кошти для матеріального утримання своїх пристарілих батьків. 28.02.2014 року в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги збільшив та прохав стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку з 06.09.2013 року по день винесення судом рішення, оскільки відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України в день його звільнення не здійснив виплату всіх сум, що належить йому від підприємства. Позивач в судове засідання не з'явився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив заперечення на позов позивача, а також надав довідку про суму заборгованості по заробітній платі, розгляд справи прохав проводити без участі представника. Згідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу про прийняття на роботу № 148-К від 08.10.1984 року та наказу про звільнення з роботи № 133-П від 06.09.2013 року працював головою правління на підприємстві ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання», що підтверджується записами в трудовій книжці ( а.с. 9-11). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно до довідки про заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2013 року по 06.09.2013 року вбачається, що станом на 25.02.2014 року підприємство ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» заборгувало позивачу заробітну плату в сумі 49 863 грн.74 коп., середній заробіток позивача складає 2301 грн. 34 коп. Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 49 863 грн. 74 коп. підлягає до задоволенню, оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, що є грубим порушенням прав позивача на отримання заробітної плати за виконану роботу. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд бере до уваги твердження позивача, що він після звільнення з підприємства не отримавши розрахунок в повному обсязі докладав додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини. Також, суд бере до уваги те, що заборгованість по виплаті заробітної плати виникла під час керуванням позивачем підприємством. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 6 000,00 грн. підлягає до часткового задоволенню в розмірі 3000 грн., оскільки зазначена сума буде достатньою для сатисфакції. Згідно до ст. 117 КЗпП вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати по день винесення судового рішення підлягає до задоволенню з 07.09.2013 року по 24.03.2014 року включно (2301 грн. 34 коп. х 7 місяців) в розмірі 16 109 грн. 38 коп., оскільки відповідачем в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.(за розгляд позовної вимоги майнового характеру та вимоги про стягнення моральної шкоди). На підставі викладеного та

Outcome: partial