Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

19 вересня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилається на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 1991 року є власником 1/5 частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 31 травня 2005 року позивач за зазначеною адресою зареєстрував свого сина, [PERSON], [INFO]. Син позивача проживав за вказаною вище адресою до 2013 року. Після закінчення інституту відповідач залишився жити і працювати в м. Дніпро до 2014 року. З 2014 року по 2017 рік останній жив в м. Маріуполі. У 2017 р. [PERSON] поїхав жити і працювати за межі України, де знаходиться і по теперішній час. Адреса проживання відповідача позивачеві не відома. Той факт, що у вказаному будинку зареєстрований відповідач перешкоджає позивачеві повноцінно користуватися та розпоряджатися будинком. У зв'язку з чим просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в відкрите судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, на адресу його реєстрації були направлені судові повістки з матеріалами справи, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.36,40,59,63,72). Крім того про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений шляхом розміщення інформації на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що власником 1/5 частини будинку барачного типу, розділеного на 5 сімей, за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10 січня 1991 року (а.с.6), копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.7-11) та довідкою ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» № 305 від 29.10.2018 року (а.с.64). [PERSON], [INFO], з 31 березня 2005 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією його паспорту (а.с.20), копією домової книги для реєстрації громадян (а.с.13-15) та довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради № 17-4249 від 23.08.2018 року (а.с.16). Звертаючись до суду з позовом позивач надав довідку голови квартального комітету № 404/18 від 28.08.2018 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте з 2013 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджено сусідами: [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в спірній квартирі з дозволу позивача, який є власником квартири. Але більше одного року без поважних причин відповідач в зазначеній квартирі не проживає. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved