Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

17 липня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає малолітня дитина і знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ЕЛ № 039943 (а.с.4). В період сумісного проживання у сторін народилася дитина син [PERSON]Є, [INFO]. Свідоцтво про народження дитини серії 1-ЕЛ № 077374 (а.с.3). Згідно із поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві неповнолітня дитина проживає разом з матірю. Сторони спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дані обставини відповідачем в супереч принципу змагальності сторін не спростовані. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним батьківських обовязків і які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у нього інших дітей та непрацездатних утриманців, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved