Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

19 листопада 2014 року до суду звернулося ТОВ «Олександрійська зернова компанія» з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 жовтня 2014 року між товариством та [PERSON] було укладено цивільно-правовий договір № 38, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконувати роботу водія вантажного автомобіля та експедитора по перевезенню вантажів на свій власний ризик. Для цього за відповідачем було закріплено автомобіль «КАМАЗ-6520» д/н [NUMBER] та причіп СЗАП 8538 01 д/н [NUMBER]. 28 жовтня 2014 року [PERSON] заїхав на базу для ремонту, однак на наступний день у нього було виявлено алкогольну інтоксикацію, у зв'язку з чим 29 жовтня 2014 року цивільно-правовий договір через істотне порушення умов договору було розірвано. Після звільнення [PERSON] в період з 29 жовтня по 1 листопада 2014 року незаконно, без будь-яких правових підстав, користувався паливною карткою № 486063173 на АЗС «ОККО», що знаходиться в м. Олександрія, вул. Куйбишева, 95. Оскільки умисні дії [PERSON] підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України або ч. 1 ст. 185 КК України, ТОВ «Олександрійська зернова компанія» 11.11.2014 року зареєструвало в Олександрійському МВ УМВС України в Кіровоградській області заяву про вчинення ним кримінального правопорушення. Винними діями [PERSON] товариству було заподіяно майнову шкоду у розмірі 15 569,39 гривень. Враховуючи, що п. 3.2 кладеного договору передбачено повну матеріальну відповідальність [PERSON] та на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України позивач вважає, що [PERSON] зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Олександрійська зернова компанія» 15 569 грн. 39 коп. матеріальної шкоди; судові витрати, пов'язані з явкою до суду представника, в розмірі 1 150 гривень; понесений судовий збір. В судовому засіданні 19 січня 2015 року представник позивача Малахова Т.Ю. позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовні заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судова повістка повернулася до суду без вручення відповідачеві з зазначення, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с. 48). З повідомлення Варвинського РС УДМС України в Чернігівській області вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою, вказаною позивачем в позовній заяві (а.с. 35). Суд вважає, що відповідач у відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Суд за згодою представника позивача проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача Малахової Т.Ю. та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 17 жовтня по 29 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Олександрійська зернова компанія» на підставі укладеного між сторонами цивільно-правового договору № 38 від 17.10.2014 року (а.с. 8). Для виконання роботи в період стажування за ним було закріплено автомобіль «КАМАЗ-6520» д/н [NUMBER] та причіп СЗАП 8538 01 д/н [NUMBER], що підтверджується наказом № 18/01 від 17 жовтня 2014 року (а.с. 9, 43). Цивільно-правовий договір був укладений до 17 листопада 2014 року, однак на підставі п. 4.2 був розірваний в односторонньому порядку роботодавцем з 29 жовтня 2014 року у зв'язку з істотним порушенням [PERSON] своїх зобов'язань (а.с. 11). Позивач стверджує, що [PERSON] після звільнення з роботи незаконно, без будь-яких правових підстав, користувався паливною карткою товариства № 486063173 на АЗС «ОККО», що знаходиться в м. Олександрія, вул. Куйбишева, 95 та завдав матеріальної шкоди у розмірі 15 569 грн. 39 коп., що підтверджується звітом SC Formula оборотів по картках для заправки ДП (а.с. 19). З цього приводу ТОВ «Олександрійська зернова компанія» було подано до Олександрійського МВ УМВС України в Чернігівській області заяву про вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 190 КК України або ч. 1 ст. 185 КК України та 11.11.2014 року вбачається внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014120070002485 (а.с. 20-21, 22). Відповідно до п. 3.2 цивільно-правового договору (а.с. 8) [PERSON] несе повну матеріальну відповідальність за завдану підприємству шкоду та недоотримані ним доходи або упущену вигоду, якщо не доведе відсутність в цьому своєї вини, або якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України. Пунктом 1 ч. 1 статті 134 передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексуукладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи сторони позивача щодо того, що відповідно до п. 3.2 цивільно-правового договору, виконавець несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану замовнику та недоотримані ним доходи або упущену вигоду, якщо не доведе відсутність в цьому своєї вини, або якщо інше не встановлено договором, не можуть бути враховані судом, в матеріалах справи відсутні докази того, що вона завдана саме [PERSON] Хоча у витязі з кримінального провадження №12014120070002485 і зазначається, що 1 листопада 2014 року [PERSON] самовільно, без відповідних правових підстав, користувався паливною карткою ТОВ «Олександрійська зернова компанія», де він раніше працював водієм, однак доки ведеться слідство і вина [PERSON] не буде встановлена у порядку кримінального судочинства, позовні вимоги про стягнення з нього матеріальної шкоди є передчасними. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed