overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

18 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2011 року перебувала з відповідачем в шлюбі, від сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З серпня 2012 року відповідач мешкає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має постійне місце роботи та заробіток, інших утриманців не має. Позивач позбавлена можливості самостійно матеріально утримувати дитину, через що змушена звернутися до суду з позовом та просить його задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій не заперечував проти стягнення з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини (а.с.4). Відповідно до довідки Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за № 2018 від 17.12.2013 року, позивач проживає разом з донькою [PERSON], яка знаходиться на її утриманні (а.с.5). Виходячи з положення ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В той же час, враховуючи обов'язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст.180 СК України, вимоги ст.182 СК України, в тому числі матеріальне становище дитини, стан її здоров'я та стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) батька щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення нею повноліття. За правилами ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривен 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

18 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи це небажанням перебувати у шлюбі з відповідачем. Сторони перебувають в шлюбі з 24 листопада 2001 року. Шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського РУЮ у Житомирській області від 24 листопада 2001 року, про що зроблено актовий запис №204. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилається на те, що за час спільного проживання у подружжя часто виникали непорозуміння, що в решті призвело до повного розпаду сім'ї та фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час позивач з дочкою проживають окремо від відповідача. Спільного господарства сторони не ведуть, а питань щодо поділу спільного майна подружжя у сторін не виникає. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих листів. Причини неявки відповідача в судове засідання суду не відомі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] підтверджується факт перебування сторін у шлюбі. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] підтверджується наявність у сторін неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Сторони зберегти сім'ю не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

18 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 26 листопада 1994 року з відповідачем перебувала в шлюбних відносинах, від яких 14 травня 2003 року народилася дочка [PERSON]. Шлюб розірваний рішенням Роменського міськрайонного суду 1 квітня 2013 року. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Її коштів для повноцінного утримання їх спільної дитини не вистачає. Відповідач на даний час працює в ТОВ «Агросистема Плюс», регулярно отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров’я, на його утриманні інших неповнолітніх дітей, а також непрацездатних батьків не має. За таких обставин просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/ 4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред’явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Судом встановлено, що сторони з 26 листопада 1994 року перебували у шлюбних відносинах, від яких 14 травня 2003 року народилася дочка [PERSON]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а. с. 5). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 1 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірваний. (а.с. 4). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні (а.с. 7). Матеріально забезпечувати дочку в добровільному порядку відповідач відмовляється. [PERSON] на даний час офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «Агросистема Плюс» слюсарем, регулярно отримує заробітну плату, що стверджується довідкою (а.с. 6), інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

18 грудня 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітків щомісячно і до досягнення їх дитиною - [PERSON] , [INFO], трирічного віку. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від подружнього життя у них народилась дитина - [PERSON] , шлюбно-сімейні стосунки, сумісне мешкання і спільне господарство з відповідачем були припинені у грудні 2013 року, у зв»язку з чим на даний час вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною і не має можливості працювати та отримувати кошти на утримання себе та дитини. Відповідач разом з ними не проживає та матеріальної допомоги не надає. В поданій до суду заяві позивачка просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідача винести по справі заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис про отримання судової повістки у зворотньому повідомленні, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надав. За заявою позивачки, на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 04.05.2012 року, актовий запис № 248, [PERSON] народився [INFO], батьком дитини є [PERSON] . На даний час дитина проживає разом із матір»ю та повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на її утримання, хоча працює і має для цього матеріальну можливість. При таких обставинах суд вважає, що з відповідача слід стягнути кошти на утримання дружини у розмірі ? частини від усіх видів заробітків щомісячно до досягнення дитиною віку 3-х років. Оскільки позивач звільнений від сплати державного мита на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

18 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 2 вересня 2011 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. [INFO] року народилась їх донька - [PERSON]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося та шлюбні стосунки між ними були припинені з серпня 2012 року. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, тому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але в адресованій суду заяві просила справу розглянути у її відсутність та позов підтримала, а у разі його задоволення бажала залишити собі прізвище обране нею під час реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте в адресованій суду заяві позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав та просив справу розглянути у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 2 вересня 2011 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за № 11. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5). Проте шлюб між сторонами не склався, вони фактично припинили шлюбні відносини та мешкають окремо один від одного з серпня 2012 року. Спір між сторонами щодо місця проживання їх доньки, яка залишилася біля матері, чи розподілу спільного майна, на час розгляду справи відсутній. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 01 лютого 2005 року, який був зареєстрований Завітненською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, актовий запис № 1. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 19 серпня 2011 року, який був зареєстрований Завітненською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01 лютого 2005 року. Від даного шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 20 лютого 1988 року; шлюб зареєстрований у Баглійському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Дніпродзержинська за актовим записом № 120. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. В наданій суду письмовій заяві позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила шлюб розірвати, розглянути справу без її участі, також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 224 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, взявши до уваги позицію позивачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 20 лютого 1988 року у Баглійському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Дніпродзержинська за актовим записом № 120 (л.с. 5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд (з урахуванням зменшення позову від 30 січня 2015 року) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягнути з нього на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, на утримання дружини - у розмірі 1/8 частини заробітку. Також надав письмові заперечення, в яких зазначає, що має кредитні зобов'язання в банку, надає матеріальну допомогу непрацездатній матері та бабусі. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. Позивач навчається в Професійно-технічному училищі №81, період навчання до 28.06.2015 року, отримує стипендію у розмірі 850 грн. щомісячно, також знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради, отримує державну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно. Відповідач працює в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з липня 2014 року по грудень 2014 року йому нараховано дохід в розмірі 57594,06 грн., згідно пояснень отримує щомісячно заробітну плату приблизно 8000 грн. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене та з огляду на матеріальне становище сторін станом на час вирішення справи, й виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дитину, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе через постійні суперечки та непорозуміння , примирення між ними виключається. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач до суду повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони уклали шлюб 15 червня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, хоча проживають сторони разом, але сімейні стосунки не підтримують . Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 104,105,110, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.ст. 104 ,105,110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подружжя припинили сімейні відносини, на примирення не згодні. На думку суду подальше спільне життя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved