Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

19.07.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання їх спільної дитини, [PERSON], 15.05.2016р. народження, у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж\~\~50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. № 2 - 3). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], 15.05.2016р. Відповідач проживає окремо і ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах, викликаних хворобами дитини, у звязку з чим позивачка і звернулась до суду з даним позов. В наданій суду 19.10.2017р. заяві, позивачка позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала (а.с. №26). Відповідач [PERSON] у судові засідання 27.09.2017р. та 19.10.2017р. повторно не зявився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином, за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 07.08.2017р. (а.с. № 15). Відповідно до відмітки на конверті, який було надіслано відповідачу на адресу фактичного проживання з викликом у судове засідання на 27.09.2017р., було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 20 - 21). Судову повістку на 27.09.2017р. та позовні матеріали, які були направлені судом на адресу реєстрації відповідача, отримані, відповідно до відмітки на поштовому повідомленні, уповноваженою особою (а.с. № 19). В судове засідання на 19.10.2017р. відповідач викликався рекомендованими листами з повідомленнями за трьома відомими позивачці адресами, а тому числі підтвердженою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 07.08.2017р. (а.с. № 25). Таким чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами та винести по справі заочне рішення суду, у звязку з повторною неявкою відповідача, який належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, та заперечень суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2015р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 154 (а.с. № 4). Судом також встановлено, що батьком малолітньої дитини [PERSON], 15.05.2016р. народження є відповідач (а.с. № 5). Відповідно до довідок та [PERSON] про проживання, наявних в матеріалах справи, дитина проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 6 7, 12). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~ Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на те, що відповідач не надав суду жодних заперечень щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання його малолітньої доньки \~[PERSON], 15.05.2016р. народження \~до досягнення нею повноліття, в розмірі\~?\~\~частини\~від\~всіх\~видів\~заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж\~\~50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері\~дитини\~- [PERSON],\~починаючи стягнення \~з \~дня предявлення\~позову, а \~саме \~з\~19.07.2017р. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved