Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

17 серпня 2020 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Корпорації «Сварог Вест Груп» і просив стягнути із відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 24431,43 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку на момент подання заяви в сумі 199780 грн., а також моральну шкоду в сумі 100 000 грн. В обґрунтування заявленого позову вказує, що з 26 липня 2017 року по 29 січня 2020 року працював на посаді директора департаменту земельних ресурсів Корпорації «Сварог Вест Груп», 29 січня 2020 року був звільнений із займаної посади. Однак, при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок по заробітній платі, а саме заробітна плата за січень 2020 року не було виплачено. Після звільнення із Корпорації «Сварог Вест Груп» позивача було працевлаштовано до ТОВ «Лотівка Еліт», яке являється структурним підрозділом відповідача, та повідомлено, оскільки фінансування товариства здійснюється з одного рахунку, то при оплаті праці буде виплачена і заборгованість по заробітній платі. Відповідач на його неодноразові звернення, так і не провів розрахунку по заробітній платі. А тому на підставі зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача невиплачену йому заробітну плату в сумі 24431,43 грн., також, на думку позивача за затримку розрахунку при звільненні відповідач повинен понести відповідальність, тому заявляє вимогу про стягнення середнього заробітку в порядку ст.117 КЗпП України та за його підрахунками одноденний заробіток становить 1427 грн., період заборгованості становить 140 днів, а тому розмір середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має становити 199780 грн., а також моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Ухвалою суду від 19.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, проводить заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 26 липня 2017 року по 29 січня 2020 року працював на посаді директора департаменту земельних ресурсів Корпорації «Сварог Вест Груп», згідно трудової книжки [NUMBER] від 01.09.1991 року. Наказом № 171 від 29.01.2020 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, тобто припинення трудового договору з підстав переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок по заробітній платі та відповідач на неодноразові звернення позивача, не виплатив суму, належну до виплати, та не повідомив про терміни розрахунків по заробітній платі. Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За положеннями ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Судом встановлено, що відповідач, оформивши 29 січня 2020 року звільнення позивача, не провів з ним розрахунку. Остаточний розрахунок не проведено і на дату ухвалення рішення по даній цивільній справі. Відповідно до довідки №7 від 06.04.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 29.01.2020 року складає 24431,43 грн. Аналіз норм ст.ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Середній заробіток працівника за затримку розрахунку при звільненні згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів. Згідно роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи, що 29 січня 2020 року [PERSON] був звільнений, та для розрахунку суд бере заробітну плату за останні повні відпрацьовані позивачем місяці перед звільненням, тобто за листопада та грудень 2019 року. Розмір заробітної плати [PERSON] в листопаді 2019 року склав 29777 грн., в грудні 2019 року склав 28742 грн. Отже, розмір середньоденної заробітної плати складає 1427 грн. 58519 /41= 1427 грн. [PERSON] було звільнено з роботи 29 січня 2020 року, а повний розрахунок по заробітній платі з ним не було проведено на момент постановлення судом рішення у даній справі, тому кількість днів затримки розрахунку при звільненні, на думку позивача, становить 140 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 199 780,00 грн. ( 1427,00 грн. х 140 дні = 199 780,00 грн.). Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.04.2019 р. у справі № 607/14495/16?ц, проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, зазначив, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Приймаючи таке рішення, суд акцентує увагу на позицію відповідача щодо відсутності будь-яких заперечень та ненадання жодних пояснень по суті причин затримки виплати позивачу розрахункових сум у зв`язку із його звільненням з метою надання оцінки наявності або відсутності вини підприємства для підтвердження або спростування підставності застосування до спірних відносин сторін положення ст.117 КЗпП України. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що дійсно при звільненні позивач зазнав моральних страждань, які виявились у втраті ним нормальних життєвих зв`язків, у додаткових зусиллях для організації свого життя, необхідності в судовому порядку захищати своє порушене право. Згідно ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованої заробітної плати.

Outcome: approved