Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

18 червня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просила суд усунути перешкоди в користуванні належній їй на праві власності ? частини домоволодіння № 9 по вул. Мартенівська в м. Дніпропетровську, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та виселення [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначає, що 13.11.2010 року нею було придбано за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 570 ? частину домоволодіння № 9 по вул. Мартенівській у м. Дніпропетровську. Право власності на домоволодіння було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 19.01.2011 року. На даний час їй стало відомо, що за вказаною адресою зареєстрований невідомий їй чоловік [PERSON], якого вона ніколи не бачила. У звязку з чим, вона звернулася до продавця та минулого власника домоволодіння, яка пояснила, що відповідач є сином [PERSON]. Його ніхто не бачив з 1999 року. У 2010 році померла [PERSON] і все майно успадкувала [PERSON], яка і продала їй дане домоволодіння. На даний час, ніхто немає будь-яких відомостей щодо можливого місця перебування відповідача. Наявність реєстрації відповідача у її домоволодінні, чинить перешкоди позивачці в праві вільного користування та розпорядження своєю власністю. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння № 9 по вул. Мартенівська у м. Дніпропетровську (а.с. 3-4). 19.01.2013 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було зареєстровано право власності на ? частину домоволодіння № 9 по вул. Мартенівська у м. Дніпропетровську за [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із матеріалів справи, у квартирі № 1 по вул. Мартенівська у м. Дніпропетровську з 12.03.1993 року значиться зареєстрованим [PERSON], що підтверджується довідкою квартального комітету № 14 (а.с. 11). З довідки квартального комітету № 14 вбачається, що [PERSON] у квартирі № 1 по вул. Мартенівська у м. Дніпропетровську не проживає з 1999 року (а.с. 11). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 30.05.2014 року, яка проживає за адресою: [INFO] у м. Дніпропетровську вбачається, що [PERSON] у спірному домоволодінні не проживає близько семи років. Згідно письмових пояснень [PERSON], які посвідчені квартальним комітетом № 14 від 27.05.2014 року, [PERSON] не проживає у спірному домоволодінні близько 15 років (а.с.9-10). У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться членом сімї попереднього власника будинку і без поважних причин не проживає у [INFO], а також між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України\~- зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом даних правових норм право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим житлом. Таким чином, право члена сімї власника житлового будинку на користування ним є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чине законодавство не передбачає перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї і колишнього власника. Оскільки відповідач не є членом сімї позивача, між власником будинку і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, то діями відповідача створюються перешкоди позивачу у користуванні належної їй частини житлового будинку і тим самим порушується право позивача на житло. Що стосується позовних вимог про виселення відповідача з квартири [ADDRESS], то дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач у позовній заяві як на підставу своїх вимог щодо виселення відповідача посилається на ст.71 ЖК України, проте дана норма стосується у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, до яких відповідач не відноситься. Крім того, як встановлено у судовому засіданні відповідач не мешкає в дані квартирі більше року, а тому право позивача в даній частині не порушується, а у суду не має підстав для задоволення позову в даній частині. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки, відповідач втратив право користування житловим приміщенням, то суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачу власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial