Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

19 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за проведені роботи у житловому будинку [ADDRESS] в розмірі 45500 гривень, мотивуючи свої вимоги наступним. З 2002 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. 07.06.2016 шлюб було розірвано. Під час спільного проживання відповідач [PERSON] отримав у власність за договором дарування від 15.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Маршаловою М.В., від свого батька житловий будинок [ADDRESS]. За час спільного проживання за спільні кошти подружжя були виконані поліпшення житлового будинку, добудовано прибудову, здійснено проведення газопостачання та водопостачання будинку, пробито помпу, встановлено металопластикові вікна, замінена покрівля будинку, встановлена огорожа, проведено облаштування двору, здійснено інші роботи по поліпшенню житлових умов, які позивач оцінила в сумі 91100 грн. Просила стягнути половину вказаної суми. До початку розгляду справи по суті позивач змінила предмет позову - просила визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя всі поліпшення, що були здійсненні у зазначеному будинку, який належить відповідачу, після 15.04.2005, тобто з моменту отримання ним вказаного будинку у власність за договором дарування; стягнути з відповідача компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок в сумі, яка буде встановлена відповідно до будівельно-технічної експертизи будинку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених вище. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволені відмовити виходячи з наступного. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами позивач забрала речі у відповідача, які були нажиті ними під час спільного життя, було здійснено поділ речей за згодою сторін, претензій до відповідача позивач не мала, про що власноручно написала розписку від 24.04.2016. Оскільки фактично поділ спільного майна відбувся за згодою сторін, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, спрямованими на незаконне збагачення позивачки за рахунок відповідача. Крім того, відповідно до ст. 57 СК України, майно набуте одним із подружжя за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю чоловіка та поділу не підлягає. Всі поліпшення будинку та домоволодіння здійснені за кошти відповідача, тому в задоволені позову просив відмовити. У зв'язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи ухвалою суду від 03.08.2017 провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Провадження у справі відновлено 26.10.2017. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 2002 року. 07.06.2016 шлюб між ними було розірвано (а.с. 4). Під час спільного проживання відповідач [PERSON] отримав у власність за договором дарування від 15.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Маршаловою М.В., від [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 5). Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами позивач забрала речі у відповідача, які були нажиті ними під час спільного життя, було здійснено поділ речей за згодою сторін, претензій до відповідача позивач не мала, про що свідчить власноручно написана позивачкою розписка від 24.04.2016 (а.с. 21). Виходячи з приписів ст. 74 та ст. 60 СК України майно, набуте [PERSON] та [PERSON] за час їх спільного проживання та перебування у шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2017 № 54 (а.с. 63-64) частка в садибі [ADDRESS], яка є сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] станом на вересень 2017 року становить 22/100 без врахування вартості помпи та огорожі (по 11/100). Ринкова вартість 11/100 частини садиби складає 44204 гривні. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], вона з [PERSON] здійснила поділ побутових речей за взаємною згодою, про що написала розписку, натомість поділ всієї сумісної власності подружжя здійснено не було. За 14 років спільного життя вона разом з [PERSON] спільними коштами та власною працею здійснювала поліпшення належного йому будинку, облаштування житла, добудову житлових приміщень, облаштування садиби, тому вважає компенсацію в сумі 44204 гривні співмірною та розумною. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Зазначені норми законодавства направлені на захист інтересів того з подружжя, на користь якого присуджується така компенсація (позивача по справі). Згода позивача на присудження йому такої компенсації без попереднього внесення суми компенсації відповідачем на депозит суду жодним чином не порушує права сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає подружжя [PERSON] та [PERSON] з 2005 року, підтвердила факт того, що подружжя разом здійснювало поліпшення житлових умов, прибудови до будинку, облаштування садиби. [PERSON] працювала в крамниці, отримувала заробітну плату, своєю трудовою участю створювала поліпшення майна, яке належить [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] з 2010 року, працювала з нею разом у крамниці, позивачка отримувала зарплату, здійснювала поліпшення житлових умов подружжя, облаштування садиби, де вони мешкали разом з відповідачем. Факт участі позивача у спільному створенні поліпшень житлових умов, прибудови до будинку, облаштування садиби, яка належить відповідачу, власними коштами та особистою трудовою участю підтверджується також наданими позивачем в судовому засіданні банківськими виписками про отримання позивачкою споживчих кредитів протягом 2011 по 2016 років (а.с. 121-138), довідкою Державної фіскальної служби про нараховану позивачці заробітної плати за 2014 - 2015 роки (а.с. 120). У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт участі позивача у спільному створенні поліпшень житлових умов, прибудови до будинку, облаштування садиби, яка належить відповідачу, власними коштами та особистою трудовою участю, доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами та не спростовані відповідачем. Тому суд вважає, що необхідно задовольнити вимогу позивача щодо стягнення компенсації за проведені роботи в житловому будинку [ADDRESS]. Стосовно позовних вимог позивача про визнання права спільної сумісної власності подружжя на прибудову та невід'ємні поліпшення, то суд приходить до висновку, що в цій частині позову необхідно відмовити. Поліпшення житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є незначними, будинок на підставі договору дарування належить відповідачу [PERSON]. Тому підстави для задоволення вимоги позивача, щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя на прибудову та невід'ємні поліпшення, відсутні. Вартість проведеної судової будівельно-технічної експертизи складає 8945,60 грн. (а.с. 99). Стосовно стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд приходить до висновку щодо розподілення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, порівну між сторонами.

Outcome: partial