Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

18 січня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що він, є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не дбає про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги. Крім цього рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2014 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей в сумі 1 000 грн, які ним в повному обсязі не сплачуються. На даний час прожитковий мінімум істотно збільшився, а розмір отримуваних аліменти не забезпечує потреби дітей, та є меншим за розмір, гарантований державою, який має становити 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, позивач відповідно до ст.192 СК України просить його вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], просив справу розглянути за його відсутності. Із згоди позивача, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів в порядку визначеному ст.280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Згідно довідки №01-48/1 від 3 січня 2018 року виданої Хмельницьким дошкільним навчальним закладом №11 «Золота рибка» вбачається, що вихованням дітей займається матір [PERSON], батько дітей [PERSON] в садочок з 1 вересня 2015 року по 3 січня 2018 року жодного разу не з'являвся, вихованням і навчанням дітей не цікавився. З акту обстеження умов проживання від 2 березня 2018 року складеного спеціалістом відділу опіки та піклування служби у справах дітей вбачається, що для проживання дітей [ADDRESS] створені належні умови. 3 квітня 2018 року органом опіки та піклування було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [PERSON], з тих причин, що відповідач, проживаючи в м. Одеса не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, здоров'ям, не допомагає матеріально, не спілкується із дітьми. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили і свідки [PERSON], [PERSON], які зазначили, що [PERSON] жодного разу, з часу розірвання шлюбу до дітей не приїжджав, життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, в телефонному режимі не спілкується. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] ухиляється від виховання дітей, не виявляє щодо них батьківської турботи, не піклується про них, не цікавиться життям і здоров'ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичний догляд, що негативно впливає на фізичний розвиток, взагалі не спілкується із дітьми, не забезпечує доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 Постанови від 30 березня 20107 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості із нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, однак будь-яких заперечень, щодо спростування обставин, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги до суду не надіслав, за таких обставин суд позбавлений можливості спростувати доводи позивача про те, що батько її дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому, враховуючи відсутність будь-яких пояснень з цього приводу сприймає бездіяльність відповідача як визнання позову та небажання виконувати свої батьківські обов'язки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] з 4 серпня 2014 року в сумі 1 000 грн щомісячно до повноліття дітей. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є зміна (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, яка виникла після ухвалення судом цього рішення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1 492 грн,, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн. Відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має. У зв'язку із зростанням розміру прожиткового мінімуму на дітей, та інфляцією витрати позивача пов'язані із утриманням спільних із відповідачем дітей збільшилися, у зв'язку із чим на думку суду матеріальний стан [PERSON] погіршився, що дає їй обґрунтовані підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки 1 000 грн, які стягуються за судовим рішенням явно не можуть задовольнити потреби дітей для необхідного та достатнього розвитку, що гарантовано ч.2 ст.182 СК України. Позивач просить стягувати аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене суд вважає за можливе змінити розмір стягнення аліментів з 1 000 грн до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, оскільки ст.161 ЦПК та ст.184 СК України позивачу надано право стягувати аліменти в такому розмірі, враховуючи, що законодавцем можливість стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку віднесено до аліментів у твердій грошовій сумі. Судові витрати по справі становлять 1 409 грн 60 коп, які відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved