Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

19 липня 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4104/82/399, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 20\~000 доларів США строком до 29 серпня 2017 року, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за договором, 30 серпня 2007 року між банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом, предметом якого є нежитлова будівля - магазин змішаних товарів загальною площею 57,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] . 01 квітня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Крім того, на період з 15 квітня 2009 року по 15 квітня 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Всупереч вимогам п.3.3, п.5.1 кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим станом на 18 квітня 2019 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає 205\~801,15 доларів США. Вказуючи на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю - магазин змішаних товарів загальною площею 57,9 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS] , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі\~оцінки,\~проведеної суб`єктом\~оціночної діяльності\~або незалежним\~експертом на\~стадії оцінки\~майна під\~час проведення\~виконавчих дій.\~ Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. У період з 05 серпня 2019 року по 13 вересня 2019 року суддя Березюк Н.П. перебувала у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 10 жовтня 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 10 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено на 05 листопада 2019 року у зв`язку з перебуванням судді [PERSON] на амбулаторному лікуванні з 30 вересня по 15 жовтня 2019 року. 15 листопада 2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, а 15 січня 2020 року письмові пояснення на позов. Просив відмовити в задоволенні позову за спливом строків давності. Зазначив, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання, яким забезпечуються реально існуючі зобов`язання або вимоги. Банк втратив право вимоги на суму 205801,15 доларів США, оскільки відповідно до укладеного 30 серпня 2007 року кредитного договору передбачено зобов`язання по погашенню заборгованості за ануїтетною схемою у вигляді щомісячних платежів до 15 числа кожного календарного місяця. Встановивши строк дії договору, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань внесення щомісячних платежів. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно графіку погашення заборгованості, що є додатком до договору, дата першого погашення кредиту настала 15 вересня 2007 року, кількість місяців кредиту 120, дата останнього платежу 29 серпня 2017 року. Вказуючи на те, що позивач звернувся до суду лише 19 липня 2019 року, строк позовної давності по платежах до 19 липня 2016 року сплив. Розгляд справи відкладався з об`єктивних причин за клопотанням представника відповідача адвоката Сташук М.О. на 15 листопада, 04 грудня 2019 року, 15 січня, 22 січня 2020 року Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника, позов підтримав. Подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні клопотання відповідача про застосування строків давності, посилаючись на те, що кредитним договором передбачено, що він діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів, неустойок, можливих збитків). Вважає, що днем повернення позики є не календарна дата, в яку позика чи кредит підлягають поверненню, а дата фактичного повернення (перерахування кредитодавцю) отриманих в борг коштів. Зазначив, що за зобов`язаннями, з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Посилаючись на те, що строк виконання настав 29 серпня 2017 року, строк позовної давності до всіх правовідносин по договору повинен обчислюватись в межах трирічного терміну з дати закінчення терміну дії кредитного договору. Вважає, що відсотки по договору мають нараховуватися за кількість фактичного користування грошовими коштами на суму залишку заборгованості до дня фактичного повернення позики. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заяви по суті спору, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4104/82/399, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20\~000 доларів США, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, комісії згідно умов договору та Тарифів банку, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля магазину змішаних товарів загальною площею 57,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] таналежить на праві власності [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта будівля є предметом іпотеки з реєстраційним номером обтяження 5570850. 01 квітня 2009 року сторони уклали Додаткову угода №1 до кредитного договору №014/4104/82/399 від 30 серпня 2007 року, відповідно до якої домовились, тимчасово, на період з15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту. За умовами зазначеної додаткової угоди з 15 квітня 2009 року погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видачею готівки через касу кредитора. Факт отримання кредитних коштів відповідачем у заявах по суті спору та його представником у судовому засіданні не заперечувався. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.3. Кредитного договору). З укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Всупереч вимогам п.3.3., п.5.1. Кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячне погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, а тому порушене право позивача підлягає захисту. 18 квітня 2019 року позивачем направлено [PERSON] повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого станом на 18 квітня 2019 року заборгованість складає: 17\~160,10 доларів США заборгованість по сумі кредиту, 18\~759,79 доларів США заборгованість по процентах. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Звернувшись з даним позовом, позивач зазначив, що згідно розрахунку станом на 18 квітня 2019 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором складає: 205\~801,15 доларів США, в т.ч. 17\~160,10 доларів США поточна заборгованість за кредитом; 18\~759,79 доларів США поточна заборгованість за відсотками; 169\~881,26 доларів США заборгованість по пені. Зі змісту ст. 256 ЦК України слідує, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд, не вирішення питання про можливість застосування позовної давності може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд зауважує, що ч.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.\~ Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). На кредитні правовідносини поширюються норми про загальну позовну давність. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Відповідно до умов п.5.1. Кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу Кредитора: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 29 серпня 2017 року (включно) на рахунок, визначений п.4.1.Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Отже строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Суд зазначає, що у даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у рішенні №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом 19 липня 2019 року, позивач втратив право вимоги за щомісячними зобов`язаннями за період до 19 липня 2016 року. Отже позивач має право вимоги по поточній заборгованості за кредитом на загальну суму 2353,74 долари США, тобто на невнесенні щомісячні платежі в межах строку позовної давності з 15 серпня 2016 року до 29 серпня 2017 року. Вимоги по поточній заборгованості на загальну суму 14806,36 доларів США (17\~160,10 доларів США - 2353,74 долари США) не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої заявила сторона відповідача,що є підставою для відмови у позові. Крім того, з часу закінчення строку дії договору 29 серпня 2017 року у позивача припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом з 29 серпня 2017 року. Позивач також втратив право вимоги щодо стягнення неустойки, яка нарахована на суму зобов`язання по якому пропущено строк позовної давності відповідно до ст.266 ЦК України та щодо стягнення неустойки, яка нарахована на суму зобов`язання в межах строку позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до п.3.1.4. Договору іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцями зобов`язань за цим Договором або за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до умов п. 5. Договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до частин 1,3\~ст.33\~Закону України\~«Про іпотеку» в разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в т.ч. на підставі рішення суду. Таким чином, в позивача виникли підстави для відновлення порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1\~ст.\~39\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмету іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за поточною заборгованістю. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею позовних вимог, а тому у даних правовідносинах суд вирішує вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки лише в межах поточної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором, оскільки інші вимоги не заявлялися. Враховуючи клопотання сторони відповідача про застосування строку позовної давності щодо заявлених вимог про стягнення поточної заборгованості, розмір заборгованості, що підлягає погашенню за рахунок реалізації заставленого майна становить 2353,74 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення судового рішення складає 57 101 грн. 73 к. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. Згідно вимог\~ч.2 ст.141\~ЦПК України на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позов на 60,75% (2353,74 долари США, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2020 року складає 2357,74х24,26=5710,73грн.:94000грн.х100%), отже відшкодуванню підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1167 грн. (1921 грн.:100% х 60,75%). На підставі викладеного та

Outcome: partial