Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

17 січня 2012 року [PERSON], звернувся до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області (далі по тексту ВДВС Олевського РУЮ Житомирської області) в особі начальника, Світельської К.В., в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за додатковою угодою за договором відповідального зберігання від 02 лютого 2010 року в сумі 77 000.00 грн., пеню в сумі 11 935.00 грн., та судові витрати, посилаючись на невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати послуг зі збереження майна згідно з умовами договору відповідального зберігання. Свої вимоги мотивує тим, що 02 лютого 2010 року між ним та ВДВС Олевського РУЮ Житомирської області було укладено додаткову угоду до договору відповідального зберігання, згідно з якою позивач зобов'язався зберігати майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Деревообробний комбінат «Сімонов і Компанія» «ДОК СІК», (далі по тексту ТОВ «ДОК СІК»), а відповідач взяв на себе зобов'язання сплатити за зберігання цього майна 77 000.00 грн., однак станом на 22.09.2011 року відповідач вказану суму не сплатив, чим порушив умови договору. В судовому засіданні, позивач [PERSON], та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності про надання послуг представника в цивільній справі (а.с.166), заявлені позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на наведені в ньому обставини, з врахуванням збільшених позовних вимог (а.с.215-219), та з врахуванням висновків, згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 06.11.2013 року, в порядку ст.31 ЦПК України змінивши та уточнивши свої позовні вимоги. На підставі чого просять суд визнати дійсним правочин від 02.02.2010 року, укладеним між позивачем та відповідачем щодо зберігання майна ТОВ «ДОК СІК» згідно акту опису майна, серії АА № 194259 від 26.06.2008 року, яке знаходиться за адресою: Житомирська області Олевський район, смт.Нові Білокоровичі, урочище «Басівка», письмова форма якого в момент укладення не додержана в порядку ст.218 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача за додатковою угодою до договору відповідального зберігання від 02 лютого 2010 року та акту № 16/2010 приймання-передачі виконаних робіт від 05.05.2011 року кошти в сумі 77 000.00 грн., та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача - ВДВС Олевського РУЮ Житомирської області Світельська К.В., у судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмове заперечення проти заявленого позову (а.с.226-232). Вважає, що основний договір відповідального зберігання з позивачем є не укладеним, а отже, не створює будь яких прав та обов'язків для відповідача, у тому числі і тих, що пов'язані з оплатою за зберігання арештованого майна боржника - ТОВ «ДОК СІК». Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], надала суду свідчення про те, що вона працювала у період з 2008 по 2011 рік державним виконавцем ВДВС Олевського РУЮ Житомирської області. Так вона приїздила до ТОВ «ДОК СІК», що розташоване за адресою: Житомирська області Олевський район, смт.Нові Білокоровичі, урочище «Басівка», в якому році вже не пам'ятає, для перевірки належного збереження арештованого майна боржника - ТОВ «ДОК СІК». Будь-яких договорів зберігання майна із [PERSON], вона не укладала. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника ВДВС Олевського РУЮ Житомирської області - Світельську К.В., яка надала пояснення у судовому засіданні 11.04.2014 року (а.с.167), свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], не підлягає до задоволення виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні, 28 серпня 2008 року між приватним підприємцем [PERSON], як зберігачем, та підрозділом примусового виконання судових рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області, як замовником, було укладено договір відповідального зберігання описаного та арештованого майна ТОВ «ДОК СІК», яке знаходиться в урочищі «Басівка», неподалік смт.Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області. Відповідно до умов вказаного договору замовник передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку дії договору описане та арештоване майно ТОВ «ДОК СІК», згідно до акту опису серії АА № 194259 від 26 червня 2008 року. Пунктами 7.1. та 7.2. Договору відповідального зберігання від 28.08.2008 року визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1. цього Договору та закінчується моментом його розірвання. У зв'язку з розірванням договору з приватним підприємцем [PERSON], виникла необхідність переукладення договору відповідального зберігання з іншою особою, призначеною відповідальною за збереження вищевказаного нерухомого майна, а саме - [PERSON], з яким, з однієї сторони та ВДВС Олевського РУЮ в Житомирській області в особі начальника, Світельської К.В., з другої сторони, 02 лютого 2010 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору відповідального зберігання. Згідно ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Отже, договір зберігання є зобов'язанням, де існують певні права та обов'язки обох сторін. Зберігач, зокрема, зобов'язаний забезпечити зберігання майна і повернути його іншій стороні, яка, у свою чергу, зобов'язана після закінчення строку, зазначеного охоронцем, взяти назад здане нею на зберігання майно і відшкодувати зберігачеві витрати. У судовому засіданні, яке відбулося 11.04.2014 року, представник ВДВС Олевського РУЮ в Житомирській області - Світельська К.В., заперечувала факт укладення з [PERSON], договору відповідального зберігання описаного та арештованого майна ТОВ «ДОК СІК», та зазначала, що додатковою угодою від 02.02.2010 року передбачено лише намір укласти основний договір. Факт передачі описаного та арештованого майна ТОВ «ДОК СІК» на зберігання [PERSON], письмово не зафіксовано ні відповідним актом, ні розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем, як того вимагають приписи ст.937 ЦК України. Відтак, суду не надано відповідних та належних доказів, що між сторонами укладався письмовий договір зберігання описаного та арештованого майна боржника - ТОВ «ДОК СІК», відсутність договору визнавалось представником відповідача. Посилаючись на висновки, що наведені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 06.11.2013 року, в порядку ст.31 ЦПК України [PERSON], змінив та уточнив свої позовні вимоги, однак не взяв до уваги приписи та норми, що наведені у вказаній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України, характер спірних правовідносини між сторонами, які повинні бути застосовані (наведені) позивачем у зміненій та уточненій позовній заяві, і не навів суду доводів та не підтвердив належними і допустимими доказами факти, які обґрунтовують заявлені вимоги. Разом із тим, із пункту 4.1. Договору відповідального зберігання від 28.08.2008 року слідує, що плата за відповідальне зберігання описаного та арештованого майна ТОВ «ДОК СІК», згідно акту опису серії АА № 194259 від 26.06.2008 року, визначається згідно розрахунку який надано Зберігачем, та підписаного акту прийому передачі виконаних робіт між Зберігачем та Замовником. Так, позивачем і його представником у судовому засіданні не надано суду розрахунку розміру заборгованості за договором відповідального зберігання та документального обгрунтування визначення такого розміру заборгованості, який позивач просить стягнути із відповідача, з чого позивач виходив зазначаючи суму боргу, в розмірі 77 000.00 грн. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, враховуючи зазначені у ст.59 ЦПК України положення, факт виконання умов договору відповідального зберігання повинен бути підтверджений письмовими або іншими доказами, крім пояснень сторін та показань свідків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, у ВДВС Олевського РУЮ в Житомирській області відсутній обов'язок оплати [PERSON], за зберігання описаного та арештованого майна боржника - ТОВ «ДОК СІК», оскільки між сторонами не було укладено договору відповідального зберігання арештованого майна боржника, і доказів стосовно його укладення до суду стороною позивача не подано. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed