Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

18.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, її матірю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на 06 липня 2009 року, за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 06.07.2009 року, право власності на: земельну ділянку площею 1,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 3,10 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, мотивуючи тим, що вказане майно належить [PERSON] 06.07.2009 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. 01.08.2002 року [PERSON] залишила заповіт, згідно умов якого усе її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона матиме право за законом, заповіла [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що звернення до нотаріуса не було здійснено своєчасно. Представник позивача в судовому підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] сільської\~ради Ізмаїльського\~району Одеської\~області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №468210, виданого 09.07.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД№10-05-1965; - земельна ділянка площею 3,10 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВВ №437180, виданого 24.03.2004 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №3-334 (Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №003506, виданого 18.08.2000 року [PERSON] сільською [PERSON] народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-05-430). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 186414, виданого 07.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 06.07.2009 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 3,10 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 01.08.2002 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за № 207, [PERSON] заповіла усе її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона матиме право за законом [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53976204 від 07.11.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], заповіт [PERSON] від 01.08.2002 року, зареєстрований за № 207, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем, її матірю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на 06.07.2009 року, за адресою: [ADDRESS], що підтверджено: - довідкою виданою Білгород-Дністровським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України №1671 від 03.09.2018 року, згідно якої, [PERSON] отримувала пенсію за віком в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський з 15.07.2005 року; - показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на 06 липня 2009 року, мешкала за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, після [PERSON] померла 06.07.2009 року. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] № 146/01-16 від 11.06.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що звернення до нотаріуса не було здійснено своєчасно. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved