Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

17 червня 2015 року позивачка звернулася в суд з позовом, в якому просила скасувати постанову б/н від 31.03.2003 року винесену ВДВС ШРУЮ у м.Києві, як підставу обтяження нерухомого та рухомого майна [PERSON], зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних долях, виключити квартиру [ADDRESS], належну [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключити [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що звернувшись до нотаріальної контори, з ціллю вчинення нотаріальної дії щодо квартири [ADDRESS], яка належить позивачці, її матері [PERSON], та сину [PERSON]на підставі Свідоцтва про право власності від 11.12.2000 року б/н, було виявлено арешт на цю квартиру, так як протягом періоду з 2002 року по 2003 рік Відділом державної виконавчої служби ШРУЮ у м.Києві здійснювалося виконавче провадження відносно позивачки у справі №2-616 від 08.04.2002 року, по виконанню рішення суду яким було стягнуто на користь [PERSON] кошти в сумі 430 грн., які вона сплатила, проте арешт з майна не було знято. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання до суду не з'явився, про день слухання справи повідомлявся, однак причину своєї неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи що позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло б/н від 11.12.2000 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.15). Позивачка, звернувшись у січні до приватного нотаріуса, з метою вчинення нотаріальної дії щодо квартири [ADDRESS], виявила арешт на вищезазначену квартиру, що внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 11.11.2004 року за №1459255, на підставі постанови б\\н від 31.03.2003 року ВДВС ШРУЮ у м.Києві (а.с.18). Крім того, [PERSON] звернулася до ВДВС ШРУЮ у м.Києві із письмовою заявою від 19.01.2015 року, у якій просила надати їй постанову про закриття виконавчого провадження та довідку про зняття всіх майнових обтяжень у зв'язку з тим, що всі зобов'язання згідно відкритого виконавчого провадження №2-616 від 08.04.2002 року виконанні позивачкою в повному обсязі ще в травні 2003 року. Для підтвердження факту оплати заборгованості за вищевказаним виконавчим провадженням позивачка надала квитанцію про сплату стягнення на користь [PERSON] від 30.05.2003 року №476/22 серії АА№188107 на суму 430,50 грн., видана державним виконавцем ВДВС ШРУЮ у м.Києві (а.с.11). 21.01.2015 року ВДВС ШРУЮ у м.Києві, у відповідь на заяву позивачки від 19.01.2015 року, повідомило [PERSON], що виконавчі провадження за 2003 рік знищені за терміном зберігання, у зв'язку з чим надати копію постанови про закінчення виконавчого провадження та копію постанови про зняття арешту з майна не виявляється можливим. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч.1). У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч.5). Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику (ч.1). Готівкові кошти та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються державним виконавцем у таких осіб у присутності понятих на підставі ухвали суду (ч.3). Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ). Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: … проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч.2). Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, у відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, оскільки майно, щодо якого позивачка просить скасувати арешт перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, які свої вимоги щодо скасування арешту не заявляли, будь-яких підтверджень щодо надання позивачці згоди іншими співвласниками майна для звернення з даним позовом в їх інтересах, суду надано не було, водночас, позивачка не надала належних доказів щодо того, чи перебувають саме на даний час, а не в 2003 році, виконавчі провадження відкриті відносно неї та інших співвласників квартири [ADDRESS] відповідним ВДВС, у зв'язку з якими можуть існувати будь-які обмеження чи заборони щодо вказаної квартири, а томиу суд відмовляє [PERSON] у скасуванні арешту з вказаної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed