Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

19 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження - ст. Кагальницька Зерноградського району Ростовської області, Російська Федерація, який помер [INFO] в м. Донецьк, Україна. Заяву обґрунтовує тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в м. Донецьк. Причиною смерті її чоловіка є хронічна обструктивна хвороба легень. Вона є спадкоємцем її чоловіка та має намір прийняти спадщину після його смерті, в зв`язку з чим їй необхідне свідоцтво про смерть. Однак, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану вона позбавлена можливості, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», в зв`язку з чим звернулася до суду з вказаною заявою. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою, в якій просить судовий розгляд справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з наведених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить судовий розгляд справи провести без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши доводи заявника, викладені у заяві про встановлення факту смерті, та позицію заінтересованої особи, викладену у заяві, вивчивши додані до справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 21 грудня 2007 року, [PERSON] , [INFO] , місце народження - станція Кагальницька Зерноградський район Ростовська область, Російська Федерація, уклав 21 грудня 2007 року шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що в цей же день в Книзі реєстрації шлюбів вчинений відповідний актовий запис за №1248 (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 05 листопада 2019 року, [PERSON] , [INFO] , місце народження - станція Кагальницька Зерноградський район Ростовська область, Російська Федерація, помер [INFO] в м. Донецьк, Донецька Народна Республіка, у віці 70 років, про що 05 листопада 2019 року складено актовий запис про смерть №1148 (а.с.2). Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті №9351/16.1-01.10 від 19 листопада 2019 року, Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області повідомив [PERSON] , що подані нею документи не є підставою для державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Донецьк Донецької Народної Республіки (а.с.3). Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документу встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час чи про оголошення її померлою. Не може вважатись легітимним на території України свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створений на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Згідно ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окуповані території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч.1ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей тимчасово окупованими територіями», визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Як вбачається з довідки №7102-5000232313 від 11 листопада 2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , взята на облік як внутрішньо переміщена особа з зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , до фактичного місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни, відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження і свідоцтва про шлюб. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів. Згідно ч.3 та ч.4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не визначеному законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. При вирішенні питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які відповідно до українського законодавства мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), в яких, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території перебуває під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народження, смерті, шлюбу, невизнання яких може завдати шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що розташовані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами в їх сукупності і взаємозв`язку під час розгляду справи по суті. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 07 червня 2001 року, [PERSON] , [INFO] , місце народження - станція Кагальницька Зерноградський район Ростовська область, Російська Федерація, з 14 квітня 1998 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої ДПА у Київському районі м. Донецька 20 лютого 1998 року, [PERSON] присвоєний ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.24). Згідно довідки про причини смерті №4090, виданої відділом судмедекспертизи трупів Республіканського бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки 05 листопада 2018 року, [PERSON] , [INFO], помер [INFO] . Причина смерті: «Хронічна обструктивна хвороба легень» (а.с.23). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №4090, складеного Республіканським бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки 05 листопада 2018 року, [PERSON] , [INFO], який проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] в м. Донецьк ДНР (а.с.25). Причина смерті: «Хронічна обструктивна хвороба легень» (а.с.25). Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого №2234, складеної МЗ ДНР КУ «ГКБ №23 м. Донецьк», [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , 17 вересня 2018 року встановлено діагноз: «Хронічна обструктивна хвороба легень» (а.с.26). Крім того, з фотозображень, приєднаних заявником до заяви, вбачається, що на них зображено кладовище з могилою, над якою розміщений хрест з табличкою, на якій міститься напис на російській мові: « [PERSON] , [INFO]. Вечная память» (а.с.8-9). Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що її чоловік - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Донецьк, Україна. Приймаючи до уваги, що встановлення факту смерті [PERSON] породжує для заявника юридичні наслідки, а саме: право на спадщину після смерті чоловіка, та враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей тимчасово окупованими територіями», Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved