Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

19.10.2019 позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовними вимогами про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, на обґрунтування якого вказав, що 05.05.2017 його було прийнято на роботу до Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи Обухівської районної ради Київської області в місті Українка Обухівського району на посаду методиста. Позивач є особою з інвалідністю 1 групи, пересувається на інвалідному візку. При прийомі на роботу позивач повідомив роботодавця про можливість працювати на дому або у пристосовано-приданих умовах. 31.10.2017 позивача без його згоди на істотну зміну умов праці звільнено з посади методиста та переведено на посаду тренера-викладача на 0,5 ставки. 28.08.2017, 03.10.2017, 28.11.2017, 07.12.2017 та 08.12.2017 директором КДЮСШ, через особисту неприязнь, складено акти про відсутність позивача на роботі. Проте, позивач вказує, що 28.08.2017 він перебував у відпустці, а акти по інших датах у нього не відбирались пояснень, не повідомлялось про складання актів, позивачу невідомо час їх складання. В кінці січня 2018 позивач отримав по пошті трудову книжку з записом про його звільнення з посади тренера за прогули, хоча його ніхто не повідомляв про звільнення та не запрошував про ознайомлення з наказом та отриманням трудової книжки. Позивач вважає, що дане звільнення є незаконним, оскільки його не було проінструктовано про його права та обов'язки, не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, не визначено робоче місце, не було ознайомлено з наказом про переведення та звільнення, не відібрано пояснення з приводу відсутності на роботі. Таким чином, вважає своє звільнення незаконним, просить поновити його на посаді методиста, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також вважає, що відповідач своїми діями завдав йому моральної шкоди яка виразилась у душевних стражданнях за незаконне звільнення, дискримінацією по ознаками інвалідності, яку оцінює у 4000 грн., та просить стягнути з відповідача. Також позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду по даній категорії справ, оскільки не був обізнаний про такі строки, звертався в березні 2018 до адвоката, проте належної правової допомоги не отримав, в червні 2018 писав до Міністра освіти і науки України, проте а також не отримав відповіді. Позивач обмежений в пересуванні, що також не дало йому змоги вчасно звернутись до суду. В зв'язку з цим, просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити даний строк. 22.11.2018 представником відповідача направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначається, що позивач був звільнений відповідно до норм чинного законодавства та додані письмові докази. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позивач додатково пояснив, що 05.05.2017 він був прийнятий на роботу, проте за весь час перебування на роботі з посадовими обов'язками та графіком робочого часу не ознайомлювався. Усно йому повідомили, що робочий день триває з 08-00 по 17-00 год., хоча він повідомив, що є особою з інвалідністю і тому має працювати пів робочого дня або половину тижня, заяву на перевід на посаду тренера він не подавав, писав лише чорновик заяви без дати. Роботу, а саме підготовку документів виконував вдома, оскільки робоче місце та приміщення спортивної школи не були пристосовані до його особливих потреб, на роботу приходив щодня, проте часто йому не давали на виконання жодної роботи. 28.11.2017 та 07.12.2017 він з'являвся на роботі, проте двері школи зачинені Про звільнення дізнався в кінці лютого - на початку березня 2018, коли отримав по пошті наказ про звільнення та трудову книжку. Щодо строків звернення до суду, то звертався усно з січня 2018 у відділ освіти щодо його роботи, після цього звертався до адвоката, проте якісної правової допомоги не отримав, в подальшому писав скарги Міністру освіти та науки, проте також не отримав відповіді і лише після цього звернувся до суду, також не був обізнаний з скороченими строками про зверненні до суду при розгляді трудових спорів. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила в повному обсязі, пояснила, що позивача оформляли на роботу у управлінні освіти та при оформленні трудових стосунків не було враховано позицію відповідача та можливості виконувати роботу позивачем. Позивач на роботу майже не ходив, відповідач за нього виконувала роботу. З посадовими обов'язками не знайомився, заяву про переведення писав добровільно, оскільки не міг виконувати роботу методиста. 28.11.2017 та 07.12.2017 на робочому місці був відсутній, про що було складено відповідні акти, наказ про звільнення та трудову книжку направили поштою, оскільки позивач не з'являвся на робочому місці. В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, вказав, що позивач звільнений законно, оскільки не з'являвся на роботу, а від так підстав для його поновлення на роботі не має. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 09.03.2004, [PERSON] є особою з інвалідністю І групи. Відповідно наказу №142а-к від 05.05.2017 [PERSON] відділом освіти Обухівської РДА, прийнято на посаду методиста Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи міста Українка з випробувальним терміном 6 місяців. Відповідно до Наказу №12 від 05.05.2017 [PERSON] призначено на посаду методиста Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи міста Українка з випробувальним терміном 6 місяців з 05.05.2017. Відповідно до запису у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON], на підставі наказу №142а від 05.05.2017 відділом освіти Обухівської РДА, прийнято на посаду методиста Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи міста Українка з випробувальним терміном 6 місяців. Відповідно до заяви [PERSON], останній просив перевести його тренером-викладачем на 0,5 ставки. Відповідно до наказу №28 від 31.10.2017 [PERSON] звільнено з посади методиста, в зв'язку з переведенням на 0,5 ставки тренера викладача за власним бажання згідно ст..38 КЗпПУ з 01.11.2017. Відповідно до запису у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON], на підставі наказу № 28 від 31.10.2017 директором КДЮСШ Обухівської ради Київської області переведено з посади методиста на тренера - викладача 0,5 ставки. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач зазначає, що заяви про переведення не писав, проте наказ про переведення позивачем не оскаржується, а від так суд не бере до уваги позицію позивача щодо незаконного переведення та неправомірності дій відповідача, оскільки дані обставини виходять за межі позовних вимог та судом не досліджувались. Відповідно до акту від 28.11.2017 підписаного трьома особами, 28.11.2017 тренер КДЮСШ [PERSON] не з'явися на роботу. Відмовився ознайомитись та підписатись в акті про порушення, повідомлення надіслане заказним листом. Відмовляється ознайомлюватись із своїм робочим графіком та обов'язками. На роботі не з'являється. Відповідно до акту від 07.12.2017 підписаного трьома особами, 07.12.2017 тренер КДЮСШ [PERSON] не з'явися на роботу. Відмовився ознайомитись та підписатись в акті про порушення, повідомлення надіслане заказним листом. Відмовляється ознайомлюватись із своїм робочим графіком та обов'язками. На роботі не з'являється. Відповідно до табелів обліку використання робочого часу співробітників КДЮСШ Обухівської районної ради Київської області, [PERSON] в травні, червні, липні серпні, вересні жовтні, грудні 2017 року відпрацював повний місяць. Відповідно до наказу, директора КДЮСШ Денисенко В.О., № 31 Комплексно-дитячої юнацької спортивної школи Обухівської районної ради Київської області від 08.12.2017 [PERSON] звільнено з посади тренера-викладача, який працює на 0,5 ставки відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ. Підстава: акти від 28.11.2017 та 07.12.2017. Відповідно до акту від 17.01.2018 підписаного двома особами, 17.01.2018 о 16:00 тренер-викладач КДЮСШ без невідомих причин не з'явився для отримання своєї трудової книжки, йому було надіслані повідомлення та телефонні дзвінки. 07.12.2017 тренер КДЮСШ [PERSON] не з'явися на роботу. Відмовився ознайомитись та відписатись в акті про порушення, повідомлення надіслане заказним листом. Відмовляється ознайомлюватись із своїм робочим графіком та обов'язками. На роботі не з'являється. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач з 05.05.2017 працював на посаді методиста в Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи міста Українка, переведений 31.10.2017 на посаду тренера викладача та звільнений з посади 08.12.2017 відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ (прогул), підстава: акти від 28.11.2017 та 07.12.2017. З пояснень позивача наказ про звільнення та трудову книжку ним отримано в кінці лютого - на початку березня 2018 року, що не заперечується відповідачем по справі. Щодо поновлення пропущеного строку для звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Позивач подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду. На поважність пропуску строку позивач вказував, що звертався усно з січня 2018 у відділ освіти щодо його роботи, після цього звертався до адвоката, проте якісної правової допомоги не отримав, в подальшому писав скарги Міністру освіти та науки, проте також не отримав відповіді і лише після цього звернувся до суду, також не був обізнаний з скороченими строками про зверненні до суду при розгляді трудових спорів. 11.01.2018 [PERSON] звернувся листом до Начальника відділу освіти Обухівського району з проханням вирішити питання щодо не отримання ним заробітної плати. 18.05.2018 [PERSON] уклав договір про надання правої допомоги з адвокатом Івахненко В.А. 16.06.2018 [PERSON] звернувся листом до Міністра освіти та науки України з проханням вирішити питання з його незаконним звільненням. 16.07.2018 адвокатом Івахненко В.А. направлено адвокатські запити щодо отримання інформації про звільнення [PERSON] з посади. Згідно ст.233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, отримавши наказ про звільнення та трудову книжку в березні 2018 року повинен був звернутись до суду з вимогою щодо незаконного звільнення не пізніше кінця квітня 2018 року. Відповідно до Постанови ВС від 21.03.2018, справа № 61-227св18, строк для звернення до суду обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення. Встановлені статтею 233 КЗпПУ строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпПУ у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Як зазначив ВС у Постанові від 09.10.2018 у справі №5/452/06 фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Встановлюючи обставини пропущення строку для звернення до суду з вимогою щодо його незаконного звільнення на понад п'ять місяців, суд враховуючи, що позивач є особою з інвалідністю та є обмеженим в пересування, не находить підстав для його поновлення, оскільки позивач прикладав значних зусиль щодо захисту свого порушеного права, зокрема написанням листів та укладенням договору про правову допомогу, мав можливість та отримав правову допомогу, а від так мав юридичну та технічну можливість вчасно звернутись до суду незалежно від свого фізичного стану. Інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку позивачем не надано та судом не встановлено. Щодо порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з займаної посади по п.4 ст.40 КЗпПУ, суд виходить за наступного. Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звільнений за п.4 ч.1 ст.40 КЗпПУ в зв'язку з відсутністю на роботі 28.11.2017 та 07.12.2017, також в актах про відсутність на роботі вказно, що позивач відмовився ознайомитись та підписатись в акті про порушення, повідомлення надіслане заказним листом. Відмовляється ознайомлюватись із своїм робочим графіком та обов'язками. На роботі не з'являється. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не надано належних та допустимих доказів які би спростовували обставини викладені зокрема у акті від 28.11.2017, щодо нез'явлення на роботі та відмові у ознайомлені з даним актом, таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо поновлення його на роботі. Згідно ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягненні моральної шкоди, суд не находить підстав для їх задоволення, оскільки дані вимоги є похідними від встановлення факту порушення прав позивача при його звільненні та поновлення його на роботі, проте такі порушення законних прав позивача судом не встановленні, а від так позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed