Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

17 липня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 29 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (далі- відповідач) було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, посилається на те, що цим договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат, а відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), з якими як зазначає позивач, відповідач ознайомлений, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк. Оскільки станом на 01 липня 2019 року у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 12020,77 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 2589,64 грн.; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 6532,52 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1850,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 548,61 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1921 грн. витрат по оплаті судового збору. Ухвалою суду від 23 липня 2019 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін згідно пункту 4 частини 8, частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в судове засідання не з`явився і від нього не надійшло будь-яких повідомлень про причини неявки, також ним не подано у встановлений законом п`ятнадцятиденний строк відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.09.2019 суд вирішив розглянути справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Так, з кредитного договору без номера від 29 березня 2011 року вбачається, що в цей день між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.9-10). \~Надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого\~\~сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до пункту 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії\~договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с.17). Відповідачем не надано доказів про те, що дія вищевказаного кредитного договору за його ініціативою та у спосіб передбачений пунктом 1.1.7.11 Умов була припинена, тому суд вважає, що кредитний договір від 29 березня 2011 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення й по термін дії виданої кредитної картки, тобто до 01 липня 2019 року. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно частини другої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі прострочення кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 29 березня 2011 року вбачається, що останній свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, тому станом на 01 липня 2019 року у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 12020,77 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 2589,64 грн.; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 6532,52 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1850,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 548,61 грн. (а.с.5-8). З розрахунків позивача вбачається, що після укладення договору, відповідач користувався кредитними коштами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість по простроченому тілу кредиту в сумі 2589,64 грн. (а.с.5-8). Отже вказану заборгованість по простроченому тілу слід стягнути з відповідача. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій. Водночас визначений у розрахунку розмір штрафу\~500 грн. (фіксована частина) та 548,61 грн. (процентна складова), зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить 2589,64 грн., суд вважає необґрунтованим і приходить до висновку про необхідність стягнення його у загальному розмірі 629,48 грн. (500 грн. + (2589,64 грн. х 5%). Водночас суд не може задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання в сумі 6532,52 грн. та нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - у сумі 1850,00 грн. з огляду на наступне. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України \~\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 № 6-2003цс15. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язань (частина перша статті 546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Отже, загальна сума заборгованості станом на 01 липня 2019 року, з урахуванням простроченого тілу кредиту та штрафів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 29 березня 2011 року, становить 3219,12 грн. (2589,64 грн. за простроченим тілом кредиту + 629,48 грн. за штрафами). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 26,8%, то з відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України \~\~підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 514,83 грн. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 509, 526, 527, 530, 551, 554, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial