Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

18.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста [PERSON] із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 25.09.1999 року Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 405. В обґрунтування позову позивач вказав, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Діти за взаємною згодою сторін залишаються проживати разом із позивачем. На підставі вищезазначеного, позивач звернувся до суду із позовною вимогою про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розірвати шлюб. Відповідач повідомлена своєчасно та належним чином, також надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 25.09.1999 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 405. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У сторін по справі спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Діти за взаємною згодою сторін залишаються проживати разом із позивачем. Сторони припинили подружні відносини з травня 2017 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Крім того, згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] висловила своє бажання надалі іменуватися прізвищем «Козицька». З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved