Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

18.10.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,09 га., надану для обслуговування житлового будинку № 1 по вул. Набережна в місті Новий Буг Миколаївської області. Свої вимоги обґрунтовували тим, що позивачі є власниками вказаного житлового будинку згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею 11.03.1999 року за № 216 та на підставі рішення Новобузького районного суду від 18.07.2016 року, що набрало законної сили, дану угоду визнано дійсною. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,09 га., яка призначена для обслуговування вказаного житлового будинку, вона зареєстрована за попереднім власником житлового будинку [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 012963 від 01.09.1995 року, який згідно вищевказаного договору купівлі-продажу продав житло позивачам. Посилаючись на те, що в позасудовому порядку переоформити земельну ділянку не можливо, позивачі просили визнати за ними право власності на земельну ділянку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином,подали спільну заяву про розгляд справи в їх відсутність. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлялася належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Представник третьої особи Новобузької міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не повідомив про причину свого неприбуття. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено,що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвіченого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею 11.03.1999 року за № 216, [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили, житловий будинок № 1 по вулиці Набережній в м. Новий Буг Миколаївської області , на підставі рішення Новобузького районного суду від 18.07.2016 року , що набрало законної сили, дану угоду визнано дійсною( а.с.13,14,15). Як видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 13.09.2016 року, право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] у розмірі по ? частині за кожним ( а.с.16,17). Право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку № 1 по вулиці Набережній в місті Новий Буг Миколаївської області на даний час зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-МК № 012963 від 1.09.1995 земельна ділянка площею 0,09 га (а.с.18) \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. ґ п. 18 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. \~До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі\~ статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27.04.2007 року № 997-V- і згідно зі ст.120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст..377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року N 1702-VI. Відповідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України по справі № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року Верховним Судом України було зазначено, що норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша ст..120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга ст..120 ЗК України). При цьому, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. \~Частина четверта ст..120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. \~Стаття 120 ЗК України\~регламентує перехід прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій ст..120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. \~\~\~\~\~\~ При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. \~\~\~\~ Вказаний висновок Верховного Суду України в силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню, понесені ними судові витрати. \~\~

Outcome: approved