Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

19.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій зазначив, що він є спадкоємцем [PERSON], яка померла 11 липня 2018 року, у Червоногвардійському районі м. Макіївка, Донецької області, та яка за життя мала статус внутрішньо\~ переміщеної особи та проживала за адресою: [INFO]. Смерть наступила в результаті інтоксикації, раку правої нирки, що підтверджується лікарським свідоцтвом № 701, виданим міським патологоанатомічним бюро м. Макіївки 12 липня 2018 року та свідоцтвом про смерть серії ДНР № 108641, видане Макіївським міським відділом актів цивільного стану. Заявник [PERSON] поховав померлу [PERSON] у м. Макіївка. Відповідно до заповіту від 29 вересня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Донецької області та зареєстрованим за № 643 заявник є єдиним спадкоємцем померлої. Інших родичів чи спадкоємців у померлої немає. При зверненні до Розівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області з метою належної реєстрації смерті [PERSON], заявнику було відмовлено на тій підставі, що факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, де неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятим відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті має важливе юридичне значення, адже без цього заявник не може прийняти спадщину, оскільки нотаріусу при подачі заяви про прийняття спадщини необхідно надати свідоцтво про смерть, а встановити факт смерті на тимчасово непідконтрольній території України в інший спосіб, крім судового, неможливо. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та заяву про встановлення факту смерті задовольнити (а.с. 15). [PERSON], як представник заінтересованої особи Розівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, у поданій до суду письмовій заяві, не заперечувала проти задоволення вимог [PERSON], та також просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 19). Виходячи з наведеного, а також положень ч.\~3\~ст.\~211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію заявника, а також представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1\~статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до Переліку № 1 населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Макіївка відноситься до визначених у цьому Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.\~ Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 29 вересня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Донецької області та зареєстрованим за № 643 заявник (а.с. 11). Даний заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 59576827 від 29.09.2016 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45258888 від 29.09.2016 року (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла 11 липня 2018 року у м. Макіївка, про що 16 липня 2018 року за № 1243 Макіївським міським відділом записів актів громадянського стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть, та що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 701 від 12 липня 2018 року і відповідною довідкою про причину смерті (а.с. 9-10). Частиною 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоровя, де настала смерть, та інших осіб. Згідно Наказу Міністерства охорони здоровя від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» для забезпечення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, закладом охорони здоровя видається лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Розівський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області листом від 17 липня 2018 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON], на тій підставі, що для реєстрації було пред`явлено документ, який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 5). Встановлення факту смерті [PERSON] має важливе значення для заявника, адже без цього заявник не може прийняти спадщину, так як нотаріусу при подачі заяви про прийняття спадщини необхідно надати свідоцтво про смерть, а встановити факт смерті на тимчасово непідконтрольній території України в інший спосіб, крім судового, неможливо. Також судом враховано, що вищевказаний факт не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту смерті є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 4\~ст.\~317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження\~або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження\~\~або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved