Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, чим порушує її права і законні інтереси на нормальний рівень життя. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначила, що з 2 вересня 2011 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з фактичним припиненням з чоловіком сімейних відносин, внаслідок його неправомірної поведінки стосовно неї і сина, малолітня дитина проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні, виховується тільки нею. Відповідач не виявляє до сина достатньої і належної батьківської турботи та піклування, уникає зустріч. Домовленості з [PERSON] про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто. Вона вважає за необхідне встановити стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину за рішенням суду, оскільки немає реальної можливості самостійно його утримувати. Відповідач працює, має постійний дохід, на його утриманні непрацездатні члени сім'ї не знаходяться, однак у добровільному порядку [PERSON] не бажає виконувати свої батьківські обов'язки. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу). Відповідач [PERSON], в установленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, повторно за викликом суду не з'явився, не повідомив про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду позивачка, відповідно до правил частини 4 статті 169 ЦПК України та частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести її заочний розгляд за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) установив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що громадяни України [PERSON]. і [PERSON] 2 вересня 2011 року зареєстрували шлюб у Моспинській міській раді Пролетарського району міста Донецька, про що зроблено актовий запис № 40. У період шлюбу у подружжя 29 лютого 2012 року народився син [PERSON], батьками якого сторони записані в актовому запису № 22 від 05 березня 2012 року виконкому Моспинської міської ради Пролетарського району міста Донецька Донецької області. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). За змістом частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивачка [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу в сумі 130 гривень щомісячно. З наданих позивачкою пояснень у судовому засіданні та представлених документів убачається, що [PERSON] проживає окремо від сім'ї, офіційно працює на шахті імені «В.М.Бажанова», на теперішній час на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності і взаємозв'язку, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує положення статті 7 Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про державний бюджет України на 2014 рік», згідно якої з 1 січня поточного року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, становить: на дитину віком до 6 років - у розмірі 1032 грн. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування ( далі - набір продуктів для харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів ( далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг) необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 15.07.1999 р № 966-XIV «Про прожитковий мінімум»). З огляду на наведене, враховуючи матеріальне положення [PERSON], його сімейний стан, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів - у розмірі ? частини його заробітку (доходу) відповідає встановленим фактичним обставинам по справі, засадам розумності і виваженості, не перевищує матеріальні можливості відповідача, тому встановлює їх у вищевказаному розмірі. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, в установленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved