Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

17 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року відкрите провадження у справі. 18 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання прийняти рішення, визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 23 лютого 2018 року вона звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро з заявою про передачу квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро, винесене рішення № 1287 від 10.04.2018 р., яким позивачу було відмовлено у передачі в приватну власність вищезазначеної квартири, з посиланням на те, що житловий фонд селищ міського типу Черкаське, Гвардійське на балансі КЕВ м. Дніпро не перебуває, відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» розпорядником даного майна є Міністерство оборони України. Позивач зазначив, що дії відповідача вважають неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки саме Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є органом приватизації жилого фонду в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -визнати протиправним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро № 1287 від 10.04.2018 р. про відмову їй, [PERSON] у передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] за її, [PERSON] заявою від 13.03.2018 р.; - зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро прийняти рішення за заявою [PERSON] від 13.03.2018 року про передачу їй у власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитків у власність громадян, затвердженого Наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року -визнати її, [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] ; -зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність їй, [PERSON] квартири [ADDRESS] , у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги [PERSON] , зазначив, що квартира, в якій на умовах найму проживає та зареєстрована позивач, належить військовому відомству. Органом приватизації зазначеного жилого фонду визначений Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, але [PERSON] було відмовлено у передачі квартири у власність в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», з посиланням на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро не є органом приватизації. Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, як відповідач, в підготовчому судовому засіданні позов визнав, посилався на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро вже отримав повноваження та є органом приватизації жилого фонду. В той же час, у відзиві на позов відповідач не визнавав та посилався на те, що відділом не виносилося рішення про відмову в передачі позивачу жилого приміщення в порядку приватизації, а лише надані роз`яснення, що відділ не є органом приватизації, не має компетенції щодо приватизації житла, житловий фонд смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є військовим майном.У відповідності до наказу Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», приватизація житлового фонду проводиться в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», крім того, на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки), покладені обов`язок здійснювати приватизацію квартир житлового фонду Міністерства оборони України. В той же час, наказом Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 р. визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», обов`язки щодо здійснення приватизації, які покладені на квартирно-експлуатаційні відділи анульовано. Представник третьої особи - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи - Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з`явився. Представник Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно наданої до суду заяви просив справу розглядати без його участі, вважає позовні вимог позивача обґрунтованими та не заперечує проти їх задоволення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої 23.02.2018 року Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає позивач [PERSON] . Встановлено, що вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному\~оперативному управлінніКвартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро. У відповідності до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Згідно п. 3.2.4 Положення, на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро покладений обов`язок та повноваження щодо утримання житлового фонду. У відповідності до наказу Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», приватизація житлового фонду проводиться в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», крім того, на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки), покладені обов`язок здійснювати приватизацію квартир житлового фонду Міністерства оборони України. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є органом приватизації. Встановлено, що наказом Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 р. визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», в той же час, суд приходить до висновку, що зазначений наказ не набрав чинності, оскільки, на підставі Указу Президента України № 493/92 від 30.10.1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», , нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи і законні інтереси громадян або які мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Статтею 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Судом встановлено, що 23 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро з заявою про передачу квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро, на заяву [PERSON] від 23 лютого 2018 року (зареєстрованої 13.03.2018 р.) було надано відповідь, що № 1287 від 10.04.2018 р., де роз`яснювалося, що житловий фонд селищ міського типу Черкаське, Гвардійське на балансі КЕВ м. Дніпро не перебуває, відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» розпорядником даного майна є Міністерство оборони України і відділ не є органом приватизації. Наказом Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 р. визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», обов`язки щодо здійснення приватизації, які покладені на квартирно-експлуатаційні відділи анульовано. Таким чином, суд приходить до висновку, що Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро взагалі не виносилося рішення про передачу (або відмову в передачі) [PERSON] жилого приміщення в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень ( підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в зв`язку з приватизацією житла, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19.06.1992 р. за № 2482-Х11. Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків пам`яток садове - паркового мистецтва, історико культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири ( будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильскій АЕС». Згідно Положенню, затвердженому Наказом Міністра оборони України №215 від 21.04.2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03.07.2013 року визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені. 03.09.2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України [PERSON] був затверджений останній чинний ( він базується на Наказі Міністра оборони СРСР №75 від 22.02.1977 р.) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку. На підтвердження того, що смт. Черкаське, гвардійське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15.09.2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна. Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття «закрите військове містечко», в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що смт. Черкаське, Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», в ійськове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. На підставі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29 серпня 2002 року, (далі- Порядок), передбачена процедура вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил (далі - військові частини), та його безоплатної передачі до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), самоврядним установам і організаціям, які провадять свою діяльність в інтересах національної безпеки і оборони та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність. Пунктом 4 Порядку визначено, що передача військового майна органам, повноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням: Міноборони - щодо об`єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку, а саме: 4) житловий фонд, інші об`єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів. Таким чином, у відповідності до Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29 серпня 2002 року, саме Міністр Оборони України має повноваження щодо передачі житлового фонду у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність. На підставі вищенаведеного Порядку, наказом Міністра Оборони України № 569 від 15.09.2011, надане розпорядження про безоплатне вилучення з балансу Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району військового майна та передачу його у комунальну власність територіальних громад згідно Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області (Додаток № 1 до наказу), Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області (Додаток № 2 до наказу). У відповідності до Додатку № 2 до вищенаведеного наказу, до майна, яке передається у комунальну власність смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області входить житловий будинок [ADDRESS] (інв. № 200). Судом встановлено, що спірне житло фактично не передане у комунальну власність територіальної громадисмт. Черкаське Новомосковського району дніпропетровської області. Суд приходить до висновку, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» є пріоритетним при застосуванні до спірних правовідносин, зазначений закон визначає вичерпний перелік житла, яке не підлягає приватизації, але, судом не встановлені перешкоди щодо приватизації спірного житла. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року передбачене, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно п.5 ст.5 вищевказаного Закону України кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Судом встановлено, що позивач зареєстрований в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали. Згідно п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» орган приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.1999 р. затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої, 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2.\~Передача квартир\~(будинків),\~житлових приміщень\~у гуртожитках\~здійснюється в\~спільну сумісну\~або часткову\~власність за\~письмовою згодою\~всіх повнолітніх\~членів сім`ї,\~які постійно\~мешкають у\~цій квартирі\~(будинку),\~житловому приміщенні\~у гуртожитку,\~в тому\~числі тимчасово\~відсутніх,\~за якими\~зберігається право\~на житло,\~з обов`язковим\~визначенням уповноваженого\~власника квартири\~(будинку),\~житлового приміщення\~у гуртожитку. 3. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 5. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Як зазначалося вище, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро взагалі не виносилося рішення про передачу (або відмову в передачі) [PERSON] жилого приміщення в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Але в той же час, позивачем заявлялися вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії винести рішення за заявою позивача щодо передачі спірного жилого приміщення у власність, а тому, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про визнання протиправним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро № 1287 від 10.04.2018 р.; визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання відповідача вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири є передчасними, в зв`язку з чим, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial