Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

18.11.2020 року до суду надійшов зазначений позов. Ухвалою судді від 20.11.2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.36). В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 27.08.2004 року між сторонами по справі було укладено нотаріально посвідчений договір позики. 27.12.2004 року приватний нотаріус КМНО Звєрькова Н.В. вчинила виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості по договору. 13.01.2005 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 11206. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2006 р. з відповідача на користь позивача стягнуто решту заборгованості за договором позики. 05.06.2006 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого судом. Однак, дане судове рішення та виконавчий наис на даний час не виконано. З огляду на зазначене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором по донарахованих інфляційних втрат за період з 23.06.2018 по 02.10.2020 у розмірі 38709,36 грн. та 3% річних за період з 23.06.2018 по 02.10.2020 у розмірі 23892,63 грн., а всього разом 62601,99 грн. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 25.03.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.64-65). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в ньому та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив до суду відповідачем не подано. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.08.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно до умов якого відповідач отримав у позивача позику в розмірі 396000,00 грн. строком користування до 20.03.2006 року (а.с. 7). 27.12.2004 року приватним нотаріусом КМНО Звєрьковою Н.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості по договору в розмірі 66 000,00 грн (а.с. 7-зворотня сторона). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2006 року позовні вимоги позивача задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість, яка виникла за договором позики в розмірі 333000 грн. та вирішено питання судових витрат (а.с. 8-9). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2007 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2006 року залишено без змін (а.с. 10-12). 13.01.2005 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №11206 (а.с. 14). 05.06.2006 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого судом (а.с. 13). Однак, дане судове рішення та виконання виконавчого напису на даний час не виконано, протилежного суду не надано. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата ВС відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою усталену судову практику в цивільних справах цієї категорії фактично було змінено та розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Зважаючи на те, що відповідачем рішення суду та виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості за договором позики не виконане, на нього покладається відповідальність за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, оскільки відповідчем вимог позивача не спростовано. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved