Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

18 липня 2019 року позивака [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вимогою щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина - [PERSON] , який народився [INFO] . В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано на підставі рішення суду. Від спільного життя у сторін [INFO] народився син - [PERSON] та у свідоцтві про його народження сторони записані батьками дитини. Сумісне життя з відповідачем не склалося, та з січня 2018 року вони мешкають окремо, крім того [PERSON] мешкає за межами України - в Російській Федерації. Позивачка самостійно виховує сина, відповідач зовсім не приймає участі у його вихованні та не цікавиться взагалі дитиною, не проявляє турботи. На підставі зазначеного [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно спільної дитини - малолітнього сина [PERSON] року народження. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження . Позивачка [PERSON] в підготовчому судовому засіданні під час розгляду справи підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, до початку розгляду завірив свій підпис на заяві, яка посвідчена нотаріусом Клинського нотаріального округу Московської області від 17 квітня 2018 року про згоду на позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , який народився [INFO] . Таким чином слід вважати, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи - виконавчого комітету покровської районної у місті ради до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2015 року про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 587. Рішенням суду від 07 грудня 2017 року шлюб між подружжям було розірвано , позивачка за своїм бажанням змінила шлюбне прізвище « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 18 грудня 2017 року. [INFO] народився [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Покровським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис - 148). Незважаючи на факт розірвання шлюбу - сторони у справі записані батьками дитини згідно вимог Сімейного Кодексу України і спору із цього приводу не було. Згідно акту № 2029, складеного мешканцями [ADDRESS] області підтверджено , що відповідач [PERSON] не мешкає з родиною та не приймає участі у вихованні дитини - малолітнього [PERSON] з самого народження дитини - [INFO]. Підписи сусідів завірені головою квартального комітету. Згідно довідок про місце реєстрації , що надані до матеріалів справи позивачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки [PERSON] суд вважає її вимоги обґрунтованими, юридично доцільними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 165 Сімейного кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи містяться достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved