Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

19.12.2014 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання у сумі 19931,34 за період з 01.04.2007 року по 01.12.2014 року. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» заборгованість за теплопостачання в сумі 10158,28 грн. за період з 07.07.2011 року по 01.12.2014 року та 243,60 грн. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні даних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд прийшов до невірного висновку про переривання позовної давності пред'явленням вимог у вигляді заяви про видачу судового наказу з недодержанням вимог ст.ст. 97, 98, 118-120 ЦПК України, а тому позовна давність може застосовуватись лише з дати пред'явлення даного позову, тобто з 17.12.2014 року. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в м Чернігові (а.с. 9) і являється користувачем послуг, що надає ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА». Відповідно до листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.04.2007 року по 01.12.2014 року заборгованість за отримані послуги складає 19931,34 грн. У зв'язку з несплатою [PERSON] заборгованості, 07.07.2014 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова з заявою про видачу судового наказу, але ухвалою судді від 14.07.2014 року, заява ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» була повернута заявнику у зв'язку з недотриманням правил підсудності (а.с. 10). 28.10.2014 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» звернулось до Новозаводського районного суду м. Чернігова з такою ж завою, проте ухвалою судді від 06.11.2014 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, так як частина вимог була поза межами позовної давності. 19.12.2014 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01.04.2007 року по 01.12.2014 року. [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності. Від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» просило стягнути заборгованість в сумі 10158,28 грн. за період з 07.07.2011 року по 01.12.2014 року. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість підлягає стягненню в межах не пропущеного строку позовної давності починаючи з 07.07.2011 року, тобто в межах трирічного строку з моменту звернення позивача з заявою про видачу судового наказу до Деснянського районного суду м.Чернігова. Апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність стягнення заборгованості в межах позовної давності, проте апеляційний суд не погоджується з початком перебігу позовної давності. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Переривання перебігу позовної давності врегульоване ст.264 ЦК України, згідно до якої перебіг позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги. В разі залишення позову без розгляду перебіг позовної давності не зупиняється, що визначено ч.1 ст.265 ЦК України. Таким чином, повернення заяви про видачу судового через недотримання правил підсудності, відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу через наявність вимог, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, не є обставинами, що переривають перебіг позовної давності. Посилання представника позивача на ту обставину, що позов щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 ЦПК України, може бути поданий тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, як то передбачено ч.3 ст.118 ЦПК України, не може братись до уваги, оскільки позивач двічі звертався з заявою про видачу судового наказу і двічі заяви не задовольнялись з мотивів невідповідності їх процесуальному закону, що не може вважатись зверненням до суду, яке перериває перебіг позовної давності. Зважаючи на те, що звернення позивача з позовом, який відповідав вимогам ЦПК України, було у грудні 2014 року, а строк сплати за отримані послуги з теплопостачання настає у місяці, наступному за місяцем у якому такі послуги надавались, то з урахування трирічного строку позовної давності, заборгованість повинна стягуватись за період з 01.11.2011 року по 30.11.2014 року і сума боргу повинна бути зменшена згідно розрахунку позивача (а.с.5-6) на 981,72 грн. За таких обставин, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення періоду та суми заборгованості.

Outcome: partial