Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

18 грудня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування цих вимог вказувала, що її чоловік [PERSON] придбав житловий будинок з вищевказаною земельною ділянкою у [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу. Натомість за життя правовстановлюючого документу щодо земельної ділянки на своє ім'я не оформив, що нині перешкоджає їй в оформленні спадкових прав на це майно в нотаріальному порядку. Спадкоємцями першої черги після смерті померлого є вона, а також діти спадкодавця - відповідачі по справі. Вважає, що в порядку спадкування набула прав власника щодо 1/3 частини вказаного майна. За рішенням апеляційного суду Миколаївської області на неї було переведено 2/3 частки прав та обов'язків забудовника цього майна, з яких 1/6 частка - як частка спадкоємця, та ? - як частка у спільному майні подружжя. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2014 року за нею та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було визнано право власності на ? частину вказаної земельної ділянки, за кожним з них по 1/6 частині. У задоволенні позовних вимог позивачки щодо визнання за нею права власності на іншу ? частину вказаної земельної ділянки як спільного майна подружжя, було відмовлено. За такого, вказана частина земельної ділянки залишилася не розподіленою між спадкоємцями. Враховуючи, що в нотаріальному порядку вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права щодо цього майна , то була змушена звернутися до суду із цим позовом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просять визнати право власності за кожним по 1/6 частині вищевказаної земельної ділянки, від тієї частини, питання щодо прийняття якої у спадок до цього часу не вирішено. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила про вищевикладене. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечувала. Представник [PERSON] позицію своєї довірительки підтримала. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, в якій просили справу розглянути за їх відсутності, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, та проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечували. Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області направила до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила справу розглянути за відсутності їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. За даними копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] с 1 листопада 1996 року (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за № 697 від 17.02.2012 року (а.с. 11). Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1995 року [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS]. Зі змісту договору слідує, що разом із правом власності на житловий будинок до нового власника переходить і право власності на земельну ділянку (а.с. 12). Згідно рішення виконкому М-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 14 від 05.02.2007 року нумерація вказаного житлового будинку була змінена з № 33 на № 29 (а.с. 14). Після смерті [PERSON], за позовом [PERSON], рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 грудня 2013 року на неї було переведено 2/3 частини прав та обов'язків забудовника вищевказаного житлового будинку (а.с. 24-25). Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2014 року, що набуло законної сили 21.02.2014 року на [PERSON] та [PERSON] було переведено по 1/6 частині прав забудовника щодо вищевказаного житлового будинку (а.с. 26). Рішенням цього ж суду від 28 жовтня 2014 року за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було визнано в порядку спадкування право власності за кожним на 1/6 частину вищевказаної земельної ділянки, в межах заявлених позовних вимог. У задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на іншу ? частину вказаної земельної ділянки як спільного майна подружжя, було відмовлено (а.с. 29). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року, вказане рішення залишено без змін (а.с. 35). За такого питання щодо спадкування іншої частини (1/2) вказаної спадкової земельної ділянки залишилося не вирішеним. Підстави, з яких [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] були змушені звернутися до суду підтверджується роз'ясненням приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу [PERSON] від 23.05.2014 року, згідно якого [PERSON] було повідомлено про неможливість оформлення її спадкових прав після смерті [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,12 га для обслуговування та будівництва житлового будинку, розташовану на території М-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності спадкодавця на це майно - Державного акту, та що встановлено вищевказаними рішеннями і матеріалами спадкової справи, дослідженими в ході огляду цивільної справи 477/1646/14-ц за попереднім позовом [PERSON] Як вказують сторони, спадкодавець на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо цієї земельної ділянки за життя не отримав, що також підтверджується відомостями відділу Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області. Згідно копії державного акту серії МК № 10462, [PERSON] - одній з продавців вищевказаного житлового будинку, за цією ж адресою належала і земельна ділянка на праві приватної власності площею 0,12 га за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 22). Відповідно до положень ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року у редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу - при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Таке роз'яснення застосування вищевказаних правових норм також міститься і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( п. 18 п.п.). Враховуючи викладене, встановивши, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку один з продавців цього майна був власником і земельної ділянки, на якій розташовано вказаний житловий будинок, то з урахуванням зазначених правових норм, до набувача цього будинку перейшло і право власності на земельну ділянку під ним, в розмірах, що визначені ст. 67 ЗК України від 1990 року та відповідають розмірам спірної земельної ділянки. Відповідно до ст. 23 ЗК України від 1990 року, що діяв на час набуття спадкодавцем прав на вказану земельну ділянку, то право власності на неї посвідчувалося державним актом. Проте [PERSON] за життя, хоча і набув права на вищевказану земельну ділянку як власник, однак правовстановлюючого документу на неї не оформив, через що його спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права на вказане спадкове майно. Статями 1216, 1218, ч. 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що також передбачається положеннями ст.131 ЗК України. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 Цивільного кодексу України, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках, проте позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права, враховуючи, що право власності за останніми визнано в рівних частках на ? частину вищевказаної спадкової земельної ділянки рішенням суду від 28 жовтня 2014 року, а питання щодо іншої її частини залишилось невирішеним, то відповідно до ст. 16 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] щодо визнання за ними права власності на ? частину вищевказаної земельної ділянки в рівних частках (за кожним по 1/6). Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення судових витрат, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - При пред'явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки (п. 12). Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги заявлені та визнані судом права позивачів як за первісним так і за зустрічним позовом, як спадкоємців, то судові витрати по справі несе кожен з них самостійно пропорційно до визнаних за ними часток спадкового майна, а тому в цій частині вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: partial