Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

19 грудня 2016 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-5). В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 19 лютого 2016 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на гараж №184 в гаражному кооперативі «Комунар» розташованому за адресою: м. Дніпро, пров. Червоноармійський, буд. 49-а. Звернувшись до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини, позивачка отримала відмову, так як необхідні для оформлення правовстановлюючі документи на вищевказаний гараж відсутні, у звязку із тим, що померлий чоловік за життя не оформив право власності на гараж. На підставі викладеного, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 19.02.2016 року, право власності на гараж №184 загальною площею загальною та корисною площею 35,3 кв.м., основною площею 32,9 кв.м., допоміжною площею 2,4 кв.м., який складається із: 1-гаражу загальною площею 22,7 кв.м., 2 сходів в підвал загальною площею 2,4 кв.м., 3-підвалу загальною площею 10,2 кв.м. В судове засідання позивачка не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.70). Відповідач, в особі свого представника за довіреністю [PERSON], у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати в письмовому провадженні. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.68). Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу слухати без участі свого представника, відповідно до діючого законодавства (а.с.42). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, одними із засобів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права та визнання правочину недійсним. Підставою звернення до суду позивача із позовом є захист майнових інтересів, повязаних із правом набуття в порядку спадкування права власності на нерухоме майно. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, суд застосовує положення Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, інших Законів України. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.26). [PERSON]М являвся членом гаражного кооперативу «Комунар», на підставі рішення виконкому Ленінського районної Ради народних депутатів №259/9 від 23.05.1985 року мав гараж №184, побудований ним за власний кошт. Заборгованості по сплаті членських внесків не має (а.с.7,8). Відповідно до п.2,4 Статуту гаражного кооперативу «Комунар», для вступу в кооператив необхідно мати рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів. Гаражі будуються власними силами та за рахунок членів кооперативу не порушуючи загального архітектурного ансамблю інших технічних умов у відповідності із проектом розробленим Головним АПУ міськвиконкому (а.с.19-22). 19 лютого 2016 року [PERSON] помер (а.с.6). Із матеріалів спадкової справи №433/2016 від 19.02.2016 року (а.с.45-67) відкритої після смерті [PERSON] встановлено, що після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить гараж №184, який розташований в м. Дніпро по пров.\~Червоноармійському, буд 49-А в гаражному кооперативі «Комунар». Спадкоємцем є його дружина [PERSON], яка частково прийняла спадщину після 09.11.2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний гараж, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. У відповідності до п.6 ІV Розділу Статуту гаражного кооперативу «Комунар», гараж померлого члена кооперативу переходить його спадкоємцям у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилом ч.1, 2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Зокрема згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у судових справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає, що позовні вимоги є в повному обсязі доведеними, обґрунтованими, законними та такими, що підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved