Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

17 лютого 2014 року Ратнівське міжрайонне управління водного господарства (далі - Ратнівське МУВГ) звернулося до суду із позовом, в якому зазначено, що згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про прийняття у державну власність об`єктів Білоозерської водоживильної системи», яке розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Білорусь про статус об'єктів Білоозерської водо живильної системи Дніпровсько-Бузького каналу, розташованих на території України» від 13.06.12 №524 та акту прийому-передачі від 21.11.12 у власність України на баланс Ратнівського МУВГ було передано Верхньо-Прип`ятський гідровузол, до складу якого входять водоспуск Вижівський, адміністративно-господарська будівля, сарай, колодязь, Волянський водоживильний канал, дамба напірна Волянського каналу. З 1999 року на Верхньо-Припятському гідровузлі, що на той час належав Республіці Білорусь, оглядачем працював [PERSON], який проживав і на даний час проживає у згаданому адміністративно-господарському приміщенні. Після звільнення з роботи та передачі даного приміщення на баланс Ратнівського МУВГ [PERSON] на вимоги управління відмовлявся звільнити адміністративно-господарське приміщення. За таких обставин, враховуючи, що дана будівля не є житловою, а [PERSON] порушує право володіння позивачем цим приміщенням та перешкоджає у праві користування і розпорядження згаданим державним майном, просить зобов'язати сім`ю [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні належними Ратнівському МУВГ адміністративно-господарськими будівлею та сараєм, які є невід`ємною частиною Верхньо-Прип`ятського гідровузла, шляхом звільнення даних приміщень, забранням належних їм предметів і речей. Ухвалою суду від 18 березня 2014 року до участі в розгляді справи як відповідач та законний представник неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] залучена [PERSON] та як третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей Ратнівської райдержадміністрації. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що згадане адміністративно-господарське приміщення належить МУВГ на праві оперативного управління, однак документів на підтвердження такого права, окрім акту прийому-передачі на баланс, немає. Зазначив, що Державне агентство водних ресурсів поінформоване про даний позов і підтримує позицію позивача. Вважає, що після звільнення [PERSON] з посади підстави для проживання у цьому будинку його сім`ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідачі позов не визнали. Відповідач [PERSON] пояснив, що з 1999 року працював оглядачем на Дніпро-Бузькому підприємстві водних шляхів, що було зареєстровано у Республіці Білорусь. З усного дозволу керівництва він разом із дружиною та трьома дітьми вселився у будинок, що на [ADDRESS], де проживає і на даний час. Зазначив, що ним як абонентом за вказаною адресою було укладено договір про електропостачання з Ратнівською філією ПАТ «Волиньобленерго». Пояснив, що до нього у цьому будинку жив [PERSON], який після звільнення з посади залишив дане приміщення. Зазначив, що незважаючи на звільнення його з роботи звільняти згадане приміщення він не зобов'язаний, оскільки не досягнув пенсійного віку. Аналогічні за змістом пояснення дала [PERSON] Відповідач та законний представник [PERSON] пояснила, що з народження вона проживала разом із батьками у будинку, що на [ADDRESS]. У цьому ж будинку зареєстровані її троє неповнолітніх дітей, шлюб з батьком двох з яких розірвано. Зазначила, що іншого придатного для проживання житла вона не має. Відповідачі просять у задоволенні позову відмовити. Представник відповідачів позов не визнав. Пояснив, що [PERSON] разом із сім'єю вселився у будинок за вказаною адресою правомірно з дозволу роботодавця. Вважає, що позивачем не доведено той факт, що згадане приміщення є нежитловим. Зазначив з посиланням на правову позицію Верховного Суду України в постанові від 12.06.2007 та Вищого спецсуду України з розгляду цивільних і кримінальних справі в ухвалі від 27.03.14 (додаються), що Ратнівське МУВГ є неналежним позивачем, оскільки останнє - лише балансоутримувач приміщення за вказаною адресою. Перебування приміщення на балансі управління ще не є безспірною ознакою його права власності, тому що баланс - це лише форма бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Жодних інших документів, окрім акту-передачі приміщення на баланс МУВГ, позивач не надав. У зв'язку з цим вважає, що відповідачі прав позивача щодо користування і розпорядження майном не порушують. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник служби у справах дітей позов не визнала, пояснила, що у разі зобов'язання відповідачів усунути перешкоди шляхом звільнення будинку, де на даний час проживають діти, останні залишаться без місця для проживання, що з огляду на вимоги Закону України «Про охорону дитинства» є неприпустимим. Висловила думку про необхідність надання терміну для облаштування придатного для проживання дітей житла у разі задоволення позову. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані докази, приходить до висновку про безпідставність позову. Судом установлено, що 15 грудня 2011 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Білорусь укладено Угоду про статус об'єктів Білоозерської водоживильної системи Дніпровсько-Бузького каналу, розташованих на території України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.12 №524 та набрала чинності для України 09 липня 2012 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2012 року №877-р об'єкти Білоозерської водоживильної системи віднесено до сфери управління Державного агентства водних ресурсів. Зокрема, такими об'єктами у вказаному розпорядженні названо водоспуск Вижівський, адміністративно-господарська будівля, сарай, колодязь Верхньо-Прип`ятського гідровузла, Волянський водоживильний канал, дамба напірна Волянського каналу. Згідно із актом прийому-передачі від 21.11.12 згадані об'єкти передано на баланс Ратнівського МУВГ. Сторонами визнано, що зазначене у цих документах адміністративно-господарське приміщення є тим приміщенням, де на даний час проживають відповідачі, і якому присвоєна адреса - [ADDRESS], а також згідно із записами у погосподарській книзі Залухівської сільської ради №5 за 2011-2015 роки - погосподарський номер 0314. У цій же книзі головою домогосподарства, особою, які належить будинковолодіння, зазначений [PERSON] Як позивачем, так і відповідачами визнано, що [PERSON] з сім`єю зайняв згадане приміщення у зв'язку із прийняттям його 05 квітня 1999 року на посаду спостерігача, згодом переведеного на посаду оглядача ВПС «Радостово» Дніпро-Бузького підприємства водних шляхів, яке пізніше перейменовано в Республіканське унітарне експлуатаційно-будівельне підприємство, що зареєстровано та провадило діяльність у Республіці Білорусь. Згідно із записами в трудовій книжці з вказаного підприємства [PERSON] звільнений 30 листопада 2012 року. Після звільнення сім`я [PERSON] продовжує проживати у даному будинку й по даний час, чого сторони не заперечують. Із дослідженої судом уже згаданої погосподарської книги вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] належать [PERSON], [PERSON] та неповнолітні діти останньої - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно 2001, 2004 та 2007 років народження. Свідки [PERSON], голова Залухівської сільської ради, та [PERSON], секретар цієї ж ради, показали, що погосподарський номер та адресу спірному приміщенню було присвоєно за усною заявою [PERSON] у зв'язку із довготривалим проживанням його сім'ї в цьому будинку без жодного підтверджуючого документа, що було загальновідомою обставиною на території сільської ради. За таких обставин записи в погосподарській книзі та акт обстеження приміщення [ADDRESS] від 07.03.14 не свідчать про належність даного об`єкта нерухомого майна до житлового фонду та не спростовують доводів позивача про його адміністративно-господарське призначення, визначене згаданою вище міжідержавною Угодою. Проте положеннями статей 317, 319 і 321 Цивільного кодексу України визначено право власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном і реалізація таких прав на його власний розсуд, а також передбачено непорушність права власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту прав власності передбачені нормами статей 16, 386 , 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, за правилами даної норми закону власник за допомогою негаторного позову може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження власним майном. В контексті згаданих правових норм та з урахуванням обраного позивачем способу захисту доказуванню підлягає належність позивачу спірного майна, а саме належне йому право користування і розпорядження майном. На думку суду, перебування адміністративно-господарського приміщення на балансі Ратнівського МУВГ ще не свідчить про належність останньому права користування і розпорядження даним майно. Відповідачами та їх представником не заперечується той факт, що приміщення за вказаною адресою є державним, однак це не свідчить про його належність саме позивачу. Згідно із ст.334 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Шляхом аналізу ст.4 цього Закону встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, у тому числі право власності на нерухоме майно, право господарського відання, право оперативного управління. Із пояснень позивача вбачається, що адміністративно-господарське приміщення у с.Почапи належить Ратнівському МУВГ на праві оперативного управління. Однак таке право, зі слів самого [PERSON], не зареєстровано у передбаченому законом порядку. Передбачених ч.4 ст.3 цього Закону випадків дійсності прав на нерухоме майно у разі відсутності їх державної реєстрації у даній справі судом не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належності йому права користуватися і розпоряджатися даним майном, у зв'язку з цим - про безпідставність позову.

Outcome: dismissed