Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

19.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] ) про припинення стягнення аліментів, в якій просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що перебував у шлюбних стосунках з відповідачкою. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 26.02.2010 року з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 10.02.2010 року. Спільне життя в нього з відповідачкою не склалось. На теперішній час дитина проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні. Відповідачка витрачає аліменти не за цільовим призначенням не на потреби дитини, а для задоволення власних забаганок. [PERSON] неодноразово обіцяла позивачу піти до ДВС та відмовитись від аліментів. До теперішнього часу відповідачка так і не виконала свою обіцянку. Єдиним джерелом їх с сином існування є його заробітна плата. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Син повністю перебуває на його утриманні. У зв`язку із чим, просить припинити виплату аліментів на користь відповідачки. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що їхній спільний син [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з нею у [ADDRESS] . У зв`язку з чим, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.07.2009 року виконкомом Талаковської селищної ради Іллічівського району м.Маріуполя Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №30. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 26.02.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 10.02.2010 року. Рішення суду набрало законної сили 09.03.2010 року. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист № 2-434/10 від 11.03.2010 року. Як вбачається з довідок, виданих головною бухгалтерією ПрАТ «ММК ім.Ілліча», позивач працює водієм автотранспортних засобів в Управлінні автомобільного транспорту ПрАТ «ММК ім. Ілліча» і з його заробітної плати щомісячно на користь відповідачки утримуються аліменти на утримання дитини. Розмір утриманих аліментів із заробітної плати позивача за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року включно становить 17103,29 грн. Відповідно до інформації № 14-147-0684 від 02.10.2019 року, наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, позивач разом з дитиною - сином [PERSON] , зареєстровані в [ADDRESS] . Згідно акту обстеження факту проживання від 15.08.2019 року, складеного комісією Талаківської селищної ради, позивач разом з дитиною - сином [PERSON] , проживають в [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 21.02.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 78. Таким чином судом встановлено, що на момент винесення рішення прізвище відповідачки - « [PERSON] ». Між тим, у відповідності до копії акту обстеження факту проживання та довідки, виданих 20.02.2020 року заступником голови Талаківської селищної ради відповідачка [PERSON] разом з дитиною - сином [PERSON] , проживають в [ADDRESS] з 20.12.2019 року. За положенням частини 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз фактичних обставин справи та зібраних доказів свідчить про те, що малолітній син сторін з 20.12.2019 року фактично проживає разом зі своєю мамою - відповідачкою по справі [PERSON] в [ADDRESS] У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з 20.12.2019 року дитина фактично проживає разом з відповідачкою по справі, яке є місцем їх постійного проживання та дитина знаходиться на утриманні матері, вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України та не дають підстав для припинення стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.02.2010 року. У зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed