Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

19.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з моменту реєстрації шлюбу між сторонами виникали непорозуміння щодо прав і обов'язків чоловіка та дружини, а також непорозуміння відносно різного сприйняття відповідальності за сімейний лад. Позивач не вбачає можливості зберегти сім'ю та просить розірвати шлюб також посилаючись на те, що з 2013 року сторони фактично разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Від подружнього життя у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з позивачем. При цьому, між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про місце проживання дитини, визначення розміру участі батьків у вихованні та умови здійснення ними права на особисте виховання дитини. Згідно вказаного договору сторони визначили місцем проживання неповнолітньої дитини, місце проживання її батька - позивача у справі. Будь-які претензії майнового та немайнового характеру на момент подачі позовної заяви у сторін відсутні. Позивач та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивач позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Залізничним відділом реєстрації актів громадянського стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної республіки Крим, Україна, актовий запис №742 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [NUMBER] (а.с. 4). Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом та спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Стосовно визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. За змістом п.п. 1.2. - 1.4. нотаріально посвідченого договору від 16.02.2015 року про місце проживання дитини, визначення розміру участі батьків у вихованні та умови здійснення ними права на особисте виховання дитини, сторони домовились, що цей договір укладено стосовно визначення місця проживання, визначення розміру часті матері у вихованні та умови здійснення нею права на особисте виховання малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до цього договору батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав матір'ю. місцем проживання дитини батьки визначили, місце проживання батька - [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 4 ст. 157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За наведених обставин, враховуючи наявність укладеного між сторонами нотаріально посвідченого договору щодо визначення місця проживання дитини, та з огляду на зміст наявного в матеріалах справи висновку психолога від 15.02.2015 року, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує прав неповнолітньої дитини. Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved