Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

18 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання [PERSON] , з дати подачі позову. Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат у справі. Обґрунтовує вимоги позову [PERSON] тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 11 березня 2005 року по 27 травня 2009 року. Від подружнього життя мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який після розлучення залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстежень умов проживання від 13 січня 2021 року, за адресою [ADDRESS] , у якому проживає [PERSON] з дітьми, приватний будинок з частковими комунальними зручностями, стеля знаходиться у аварійному стані, умови проживання не задовільні: брудно, скрізь розкидані речі. Такі умови проживання не будуть і є не найкращими для росту та розвитку дитини.? Позивач зазначає, що веде здоровий образ життя, має міцне психічне і фізичне здоров`я, не має хронічних захворювань, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. На даний час одружений вдруге, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 980, на [PERSON] .. Дружина працює в ФОП [PERSON] , на роботі характеризується позитивно, дисциплінований працівник, отримує постійну заробітну платню. Позивач вказує, що має власний будинок, у якому проживає разом з дружиною, вчасно сплачує комунальні послуги. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12 березня 2021 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради, будинок складається із двох кімнат, кухні, коридора. Для виховання та розвитку дитини створена окрема кімната с диваном, столом, комодом, телевізором, для навчання був придбаний ноутбук, є іграшки. За місцем проживання характеризується позитивно, скарг з боку сусідів не має, не зловживає алкоголем. Крім того, він працює в ФОП [PERSON] на посаді менеджера з оптової торгівлі з 07 лютого 2017 року і по теперішний час. Характеризується позитивно, як фахівець, спокійний, врівноважений, жодних скарг від колег по роботі та керівництв не має. В колективі користується повагою та авторитетом. У порушеннях не був помічений. Отримує стабільну заробітну платню. У зв`язку з тим, що станом на сьогоднішній день склалася така ситуація, що [PERSON] неналежним чином дбає про виховання сина та неналежним чином виконує батьківські обов`язки, позивач вважає, що в інтересах дитини визначити його місце проживання необхідно разом із батьком. Крім того, враховуючи, що мати дитини [PERSON] мала та має добрий фізичний стан, що цілком дозволяє їй працювати та отримувати стабільний дохід, позивач вважає, що вона повинна сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) з дати подання позову до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року позов [PERSON] прийнятий до розгляду та у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 12 квітня 2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] у якому, заперечуючи проти його вимог, відповідач вказує, що мешкає та зареєстрована в належному її матері [PERSON] на праві власності житловому будинку [ADDRESS] . Вона є багатодітною матір`ю, має шістьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають та зареєстровані з нею. З позивачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2005 року. Від шлюбу [INFO] народилася дитина, [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова шлюб розірвано та 27 травня 2009 року внесено відповідний актовий запис. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Відповідач вказує, що позивач вихованням сина не займається, про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя не піклується. З сином позивач став спілкуватися, коли дитині виповнилося 4 рочки. Дитині [INFO] виповниться 14 років. Дитина виросла разом зі своїми братами та сестрами, має друзів на вулиці та у школі. Дитина доглянута, сита та здорова. Дитина має добрі умови проживання, доглянуте спальне місце, місце для навчання. Вона забезпечує нормальне харчування та медичний догляд дитини. Дитина навчалася за місцем мешкання у 8-А класі Харківської загальноосвітньої школи І - III ступенів № 48 Харківської міської ради Харківської області. До дитини додому позивач не приходив ніколи, умови проживання дитини позивачу невідомі. Участь у вихованні сина позивачем звелася до сумісної зустрічі з ним 2019-2020 Нового року та поїздки влітку 2020 року на море. Позивач про сина не дбає, про сина не піклується, навіть не спілкується з ним. Матеріальної допомоги на утримання сина позивач ніколи не надавав, продукти харчування, одяг, взуття, канцелярські прилади, іграшки дитині ніколи не купляв. Дитину ані матеріально, ані духовно ніколи не підтримував, навіть не поздоровляв з Днем народження. Подарунки дитині ніколи не дарив. Після поїздки на море влітку 2020 року позивач жодного разу не телефонував дитині та не зустрічався з ним. Відтак, твердження позивача, що вона нібито неналежним чином дбає про виховання дитини та неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, дозволяє прояви агресії вбік дитини, надумані позивачем та не відповідають дійсності. Крім того, у провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до неї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. Акт обстежень умов проживання від 13 січня 2021 року, на який посилається позивач, був підставою для звернення до суду Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради з позовом про позбавлення її батьківських прав та спростовується постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Судом встановлено, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідач зазначає, що за місцем мешкання характеризується позитивно. У характеристиці, підписаною головою вуличного комітету № 25 зі слів сусідів, вона мати шістьох дітей, не п`є, у вживанні наркотичних засобів не помічена, гроші використовує на утримання дітей. Класним керівником дитини та директором школи надані характеристики на дітей. З характеристики на [PERSON] , учня 8-А класу Харківської загальноосвітньої школи І - III ступенів № 48, вбачається, що він навчається у школі з першого класу, навчається на середньому рівні, дуже любить матір та допомагає їй. Дитина охайна, доглянута. Класний керівник зв`язок з нею підтримував регулярно в телефонному режимі, усі пропуски уроків підтверджені медичними довідками та пояснювальними записками. [PERSON] приймав участь у веломарафоні у 2020 році, про що йому наданий диплом. В характеристиці на дитину зі школи зазначено: у дитячому колективі учень користується авторитетом. Стосунки з однолітками дружні, доброзичливі. Підліток любить спорт, охоче відвідував спортивну футбольну секцію. Вихованням дитини займається виключно мати, батька жодного разу не було на батьківських зборах, він не знайомий із класним керівником свого сина, з його боку не було спроб установити контакт із учителями - предметниками. Дитина дуже любить свою матір, намагається її підтримувати та допомагати їй. Крім того, всі діти перебувають на обліку фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради з народження, нею укладені декларації про надання первинної медичної допомоги дітям з лікарем-педіатром. Лікувальний заклад діти відвідують у супроводі матері у доглянутому стані, дитина [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, здоровий. Також, за рекомендацією відділу соціальної роботи по Основ`янському району Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» вона добровільно проходить психологічну програму, відвідує програми в погоджений час та спосіб, дотримується регламенту, виконує взяті на себе зобов`язання, демонструє високу мотивацію щодо виховання своїх дітей, усвідомлює важливість сім`ї, любові та турботи для дітей, докладає зусиль для зміни ситуації, а саме розпочала розторгнення шлюбу з чоловіком, відмовила йому в проживанні на одній житловій площі, регулярно відвідує дітей, працює задля покращення умов проживання дітей, має чітко виражену емоційну реакцію, що може інтерпретуватися в суспільстві, як агресія. Ця реакція спричинена станом дистреса, який виник в результаті тривалого (понад 2 роки) домашнього насильства, надмірної втоми, підвищеної відповідальності за життя та здоров`я дітей та рідних, можливо інших травмуючих подій, які відбувалися в минулому. В процесі роботи не виявлено ознак залежної поведінки, зловживання алкогольними або наркотичними речовинами. Відповідач указує, що належним чином забезпечує виховання та утримання дітей, піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує харчування, медичний догляд, лікування, постійно спілкується з ними, займається духовним та культурним розвитком. Після вилучення дуже за ними сумує, постійно телефонує. Діти також люблять один одного та піклуються один про одного. Вона старалася заради дітей, заробляє гроші на їх утримання, працює швачкою на дому та підпрацьовує в кафе посудомийкою, заробляє найменше 10 000 гривень на місяць. Оскільки син з народження мешкає з нею і раніше окремо ніколи не мешкав, дитина потребує відвідування школи за місцем мешкання та занять за місцем мешкання, позивач вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком суперечить його інтересам, порушує життєві зв`язки. Відтак, у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів слід відмовити. У відповіді на відзив позивач посилається фактично на аналогічні обставини, що наведені ним у позові, та просить задовольнити його вимоги у повному обсязі. Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2021 року, від 18 травня 2021 року, у тому числі протокольними із занесенням у журнал судового засідання, задоволено клопотання позивача про виклик і допит у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , витребування у Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради письмового висновку про визначення місця проживання дитини, а також клопотання відповідача про виклик і допит у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 646/1097/21, провадження № 2/646/1142/2021 за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Литвинова В.В. вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити шляхом визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та стягнення з [PERSON] на його користь аліментів у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання дитини, з дати подачі позову. Пояснення позивача та його представника зводились до доводів, що наведені ними у заявах по суті. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила про обставини, що наведені нею у відзиві на позов. Відповідач вважає, що місце проживання дитини не може бути визначене із батьком, оскільки усе життя син проживав із нею і батько фактично не приймав участі у його утриманні та вихованні, проте, зважаючи на обставини, що склалися, та ураховуючи думку дитини [PERSON] , погодилась із позовними вимогами позивача. Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явились, повідомлялись про розгляд справи належним чином, надали суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутності, та надали письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також вислухавши думку дитини [PERSON] , дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову [PERSON] , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 11 березня 2005 року, який розірвано 27 травня 2009 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Червонозаводським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківської області, актовий запис № 148 /а.с. 11/. Від цього шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 373 /а.с. 11/. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , там же зареєстрований з 18 червня 2019 року /а.с. 71/. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2007 року, що набрало законної сили, стягнуто з позивача [PERSON] аліменти у розмірі ј частини з усіх його заробітків, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] на користь його матері [PERSON] , починаючи з 26 жовтня 2007 року і до повноліття дитини /а.с. 168/. Як установлено судовим розглядом, відповідач є матір`ю, окрім [PERSON] , [INFO] , ще п`ятьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 65-69/. Відповідно акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 13 січня 2021 року, умови проживання у приватному будинку з присадибною ділянкою за адресою [ADDRESS] , у якому проживає відповідач [PERSON] з дітьми, незадовільні, у будинку брудно, розкидані брудні речі, стеля протікає. [PERSON] голосно свариться, вживає ненормативну лексику. Під час вживання алкогольних напоїв разом із чоловіком вчиняють сварки, бійки, вчиняють психологічне насильство відносно дітей /а.с. 29-30/. На підставі протоколу служби у справах дітей від 13 січня 2021 року про тимчасове вилучення дитини з небезпечного середовища, дитина [PERSON] влаштований до КНП «Міська клінічна лікарня № 24» /а.с. 84/. Відповідно до акту від 27 січня 2021 року, на підставі направлення Служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації від 27 січня 2021 року № 10-Н, дитина [PERSON] прийнятий до Комунального закладу «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «НАДІЯ» Харківської обласної ради /а.с. 83, 138/. Відповідно до акту від 16 червня 2021 року Комунального закладу «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «НАДІЯ» Харківської обласної ради, дитина [PERSON] з 16 червня 2011 року на підставі рішення про вибуття дитини служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації від 15 червня 2021 року № 17-Н, переданий батькові [PERSON] /а.с. 183/. Також, судовим розглядом установлено та не заперечується учасникам справи, що станом на час розгляду справи дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] позивач з 10 серпня 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] /а.с. 12/. Відповідно до акту умов проживання Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради від 12 березня 2021 року, будинок за адресою: [ADDRESS] , проживають та мають постійне місце реєстрації позивач разом із дружиною. Будинок складається із двох кімнат, кухні, коридора. Для проживання дитини [PERSON] облаштовано окрему кімнату, є диван, стіл, комод, телевізор, для навчання придбано ноутбук, є іграшки. В родині добрі стосунки /а.с. 13-14/. Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 12 березня 2021 року Пісочинської селищної ради, у даному домоволодіння подружжя [PERSON] проживає більше чотирьох років, сусіди відзиваються добре, не ведуть аморальне життя, обоє працюють /а.с. 16/. Відповідно до наданих довідок та характеристик, позивач працює в ФОП [PERSON] на посаді менеджера в оптовій торгові з 07 лютого 2017 року з посадовим окладом 6000,00 грн у місць, характеризується позитивно, як фахівець, спокійний, врівноважений, жодних скарг від колег по роботі та керівництва не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом. У порушенні техніки безпеки помічений не був /а.с. 17, 19-23/. Як убачається із характеристики голови вуличного комітету № 25 [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - відповідач [PERSON] мати шістьох дітей, не п`є, у вживанні наркотичних засобів не помічена, гроші використовує на утримання дітей /а.с. 63/. З характеристики на дитину [PERSON] , учня 8-А класу Харківської загальноосвітньої школи І - III ступенів № 48, убачається, що він навчається у школі з першого класу, виявив себе як учень середнього рівня знань, у дитячому колективі користується авторитетом, стосунки з однолітками дружні, доброзичливі, любить спорт, охоче відвідував спортивну футбольну секцію. Вихованням дитини займається виключно мати [PERSON] , батька на батьківських зборах жодного разу не було /а.с. 73/. Відповідно до довідки практичного психолога від 12 березня 2021 року, за рекомендацією відділу соціальної роботи по Основ`янському району Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» відповідач [PERSON] добровільно проходить психологічну програму: відвідує програми в погоджений час та спосіб, дотримується регламенту, виконує взяті на себе зобов`язання; демонструє високу мотивацію щодо виховання своїх дітей, усвідомлює важливість сім`ї, любові та турботи для дітей; докладає зусиль для зміни ситуації, а саме розпочала розторгнення шлюбу з чоловіком, відмовила йому в проживанні на одній житловій площі, регулярно відвідує дітей, працює задля покращення умов проживання дітей; має чітко виражену емоційну реакцію, що може інтерпретуватися в суспільстві, як агресія. Ця реакція спричинена станом дистреса, який виник в результаті тривалого (понад 2 роки) домашнього насильства, надмірної втоми, підвищеної відповідальності за життя та здоров`я дітей та рідних, можливо інших травмуючих подій, які відбувалися в минулому. В процесі роботи не виявлено ознак залежної поведінки, зловживання алкогольними або наркотичними речовинами /а.с. 79/. Відповідно до довідки Комунального закладу «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «НАДІЯ» Харківської обласної ради від 28 квітня 2021 року, фахівцями закладу з дитиною [PERSON] проведено бесіду щодо відношення до сімейної ситуації. Дитина повідомила, що не бажає повертатися на проживання до матері, а надалі хоче проживати у родині батька [PERSON] /а.с. 136-137/. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області від 12 липня 2021 року, Департамент вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] /а.с. 228-229/. Допитані у судовому засіданні свідки сторони позивача [PERSON] , [PERSON] пояснили про те, що з урахуванням інтересів дитини, визначити його місце проживання необхідно з батьком [PERSON] . Допитані у судовому засіданні свідки сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили про те, що відповідач [PERSON] є гарною матір`ю, належним чином виконує батьківські обов`язки та піклується про дитину, відтак, його місце проживання не може бути визначене з батьком, оскільки активної участі у його вихованні та утриманні він не приймав. У судовому засіданні дитина [PERSON] , допитаний судом із дотриманням положень статті 232 ЦПК України, виходячи із власного внутрішнього переконання, упевнено та чітко висловив своє бажання проживати разом із батьком. Приходячи до висновку про часткове задоволення вимог позову [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Преамбула Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-ІІІ) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; дитинство - період розвитку людини до досягнення повноліття; забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні (ст. 2 Закону № 2402-ІІІ). Відповідно до статті 8 Закону № 2402-ІІІ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону № 2402-ІІІ). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 1-3 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене вище узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 648/2062/18, відповідно до якого, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. З урахуванням тієї обставини, що дитина [PERSON] станом час розгляду справи досяг 14-річного віку та здатний самостійно вирішувати питання, що стосуються його подальшої долі, у тому числі, самостійного визначення місця проживання, суд ураховує його думку, висловлену у судовому засіданні про тверде бажання проживати з батьком та не надає правову оцінку іншим обставинам справи. Разом із цим, судом установлено та підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, що в сім`ї батька дитини [PERSON] створенні умови для комфортного проживання дитини, її виховання та розвитку в дусі любові та взаємоповаги. Батько [PERSON] та його дружина піклуються про успішність навчання дитини, розвиток здібностей та уподобань, переймаються майбутнім дитини, піклуються про його стан здоров`я та духовний розвиток. З урахуванням встановлених обставин, суд, врахувавши думку дитини [PERSON] та його інтереси, вважає, що наявні усі правові підстави для визначення місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , оскільки проживання дитини з батьком сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зростанню дитини у безпечних, стабільних взаємовідносинах для забезпечення її нормального розвитку та виховання. При цьому, суд зазначає, що мати дитини [PERSON] зберігає право на спілкування з дитиною, прийняття участі у її вихованні та піклуванні. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту ст.183 СК України вбачається, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частинами 1, 5 ст. 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як установлено судовим розглядом, дитина [PERSON] з 16 червня 2021 року фактично проживає разом із батьком [PERSON] , що підтверджується актом Комунального закладу «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «НАДІЯ» Харківської обласної ради про факт передачі дитини з 16 червня 2021 року батькові [PERSON] , та знаходиться на його утриманні. Зазначена обставина жодним чином не спростована відповідачем під час судового розгляду /а.с. 183/. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, суд вважає необхідним покладення на відповідача аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 липня 2021 року становить 2510 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Враховуючи вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд, задовольняючи частково вимоги позивача, вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, що, на думку суду, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного його розвитку та відповідає вимогам ст.ст. 181, 182 СК України. Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків суду не спростовують. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог позову [PERSON] у частині визначення місця проживання дитини, з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. Разом із цим, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню в дохід держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial