Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

17 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право власності на житловий будинок по вул. Садовій, 24 в с. Поляхова Теофіпольського р-ну з господарськими будівлями та спорудами, успадкований за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 02 березня 2009 року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовила правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач прийняла у спадщину за заповітом майно після смерті [PERSON], яка померла 02 березня 2009 р. в с. Поляхова Теофіпольського району. Зазначені обставини підтверджуються: - заповітом [PERSON], посвідченим 07 вересня 2001 року секретарем Поляхівської сільської ради [PERSON] за № 65, яким спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]; - витягом № 4320300, виданим 28 березня 2006 року Хмельницькою філією Інформаційного центру Міністерства юстиції України, про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту [PERSON] під номером 39296044; - витягом зі Спадкового реєстру № 21253728, наданим 31 серпня 2009 року Теофіпольською державною нотаріальною конторою, про чинність даного заповіту; - свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 108233, виданим 04 березня 2009 р. Поляхівською сільською радою, відповідно до якого [PERSON] померла 02 березня 2009 року в с. Поляхова Теофіпольського району у 81-річному віці; - свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори [PERSON] 07 квітня 2010 року та зареєстрованим в реєстрі за № 650 про те, що спадкоємцем земельної ділянки площею 3,09 га після смерті [PERSON], яка померла 02 березня 2009 року, на підставі заповіту являється [PERSON]; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 28 вересня 2016 року № 1184/02-14 про те, що в провадженні даної контори перебуває спадкова справа № 268/2009 після смерті [PERSON], спадкоємцем якої за заповітом є [PERSON], інших спадкоємців немає. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.ст. 1233, 1235 ЦК України). Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по вул. Садова, 24 в с. Поляхова Теофіпольського району був побудований в 1960 році. Як вбачається з погосподарських книг Поляхівської сільської ради від 04 жовтня 2016 року № 834 по господарству [PERSON] за період з 1965 по 2009 рік та довідки Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області від 15 листопада 2016 року № 1035, головою двору була [PERSON] до своєї смерті. Згідно довідки Поляхівської сільської ради від 29 вересня 2016 р. № 805 спірний житловий будинок не є обєктом комунальної власності територіальної громади сільської ради і був побудований [PERSON] самостійно. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Теофіпольської державної нотаріальної контори від 12 жовтня 2016 р., єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті [PERSON] є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набула право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєструвала це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час її смерті. Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши її майно за заповітом, набула у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved