Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

17 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. Батьками дитини є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьки дитини перебували у шлюбі, який було розірвано. Ії онук - [PERSON] та її донька - мати останнього завжди проживали разом з нею за адресою [ADDRESS], де останні і зареєстровані. Батько онука - відповідач у справі життям та здоров»ям дитини ніколи не цікавився, не спілкується з сином. 31.05.2018 року її донька померла. Малолітній [PERSON] залишився проживати разом з нею. Після смерті [PERSON] відповідач жодним чином не виказував зацікавленість до дитини, не піклується про неї, тобто фактично самоусунувся від її виховання. Останній мешкає з іншою родиною, аліменти за життя [PERSON] на утримання свого сина не сплачував. З урахуванням наведеного, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача, що на його думку буде відповідати інтересам неповнолітнього [PERSON], тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її онука [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги, з підстав викладених в позові підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Суду пояснила, що її донька [PERSON] перебувала у шлюбі, який на теперішній час розірвано, з відповідачем - [PERSON]. Від даного шлюбу останні мають сина - [PERSON], 2005 року народження, який є її онуком. Її донька та онук постійно проживали разом з нею за адресою [ADDRESS] і були однією сім»єю. Відповідач ні за життя її доньки, ані тепер ніколи не цікавився життям та інтересами свого неповнолітнього сина - [PERSON]. В 2018 році померла її донька. Про смерть [PERSON] відповідач знав, приходив на поховання останньої, знав про те, що його син залишився без материнської опіки, але це останнього ніяк не спонукало до активних дій щодо свого сина. Зазначила, що відповідач погодився з тим, що його син проживає з бабусею і ніколи не казав про те, що він має забрати сина у свою сім»ю. Відповідача не цікавить життя, здоров»я сина, він не спілкується з сином, ніколи не ходив до школи, де навчається його син, жодної матеріальної допомоги сину не надає. З метою захисту інтересів свого онука, просить позбавити батька останнього батьківських прав. Представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Причини неявки відповідача в судове засідання, суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з'явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, підтримала позовні вимоги і доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що він проживав разом з мамою, бабусею та дідусем. Після смерті мами він так і залишився проживати з бабусею та дідусем у них в квартирі. Вказував, що батько не спілкується з ним, не дзвонить йому. Заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, малолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи та заслухавши думку малолітньої дитини, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з такого. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють належних умов для проживання дитини, умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 14.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). 31.05.2018 року [PERSON], [INFO], померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як бабусі та онука, в судовому засіданні не оспорювався. Довідкою, виданою відділом реєстрації Добропільської міської ради № 17/3088 від 26.06.2018 року підтверджується, що [PERSON], 1956 р.н. зареєстрована за адресою: [INFO], разом з нею зареєстровані [PERSON], 2005 р.н. та [PERSON], 1936 р.н. (а.с.12). Малолітній [PERSON] навчається в Добропільському НВК «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 4, що підтверджується довідкою № 188 від 25.06.2018 року (а.с.12). Згідно характеристики від 26.06.2018 року (а.с.13) які складені директором Добропільського НВК «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивчанням окремих предметів дошкільний навчальний заклад» [PERSON], підтверджується, що [PERSON] навчається в даному навчальному закладі з 1-го класу, проживав разом з мамою у бабусі [PERSON], саме які і приділяли достатньо уваги дитині, підтримували зв»язок зі школою. За відомостями вказаної характеристики судом встановлено, що батько [PERSON] жодного разу школу не відвідував і участі у вихованні сина не брав. З пояснень позивача встановлено, що з моменту смерті її доньки [PERSON] відповідач не цікавиться життям свого сина [PERSON], не спілкується з ним, не навідує його. З дня смерті [PERSON] відповідач спілкувався з онуком лише на похоронах і більше жодного разу не приходив до сина і не виказував бажання забрати сина до себе в родину. Матеріальної допомоги на онука відповідач не надає. За життя доньки - [PERSON], остання, в судовому порядку, стягнула аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON], але отримувала аліменти лише незначний час, оскільки відповідач не був працевлаштований і жодної фінансової допомоги добровільно не надавав. Довідкою ВДВС Добропільського міськрайонного управління юстиції № 324 від 02.06.2015 року (а.с.17) підтверджується факт не сплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 16.11.2005 року у період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 рік. З вказаної довідки вбачається, що боржник ухиляється від сплати аліментів. Копією вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2016 року, який набрав законної сили 13.10.2016 року підтверджується факт ухилення [PERSON] від сплати аліментів за період з 21 березня 2013 року по 09.06.2015 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. За вказаним вироком відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України за фактом злісного ухилення від сплати встановлених судом коштів на утримання дитини (аліментів) та за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.57-59). В судовому засіданні також були досліджені докази, які характеризують особу відповідача. З характеристики на [PERSON], яка складена старшим ДОП Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області майором поліції [PERSON] № 14763 від 27.06.2018 року вбачається, що [PERSON] за час свого мешкання за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе з посередньої сторони, періодично зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, конфліктує з сусідами, ніякої участі у громадському житті мікрорайону не приймає (а.с.14). Відповідно до копії постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2017 року, яка набрала законної сили 15.08.2017 року, [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.56). Зазначені докази підтверджують той факт, що відповідач не проживає з дитиною, веде не здоровий спосіб життя, не дотримується традиційних сімейних цінностей, не є законослухняним громадянином. Відповідно до ст.. 15 СК, сімейні обов»язки є такими, що тісно пов»язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Лише в певних випадках, передбачених законом, вказаний обов»язок може бути покладено на іншу особу. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору по позбавлення батьківських прав. Згідно висновку виконкому Добропільської міської ради від 02.08.2018 року № 05/0829-10/02 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], вбачається, що орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.22-23) Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи та заслухавши думку малолітнього [PERSON] щодо позбавлення його батька батьківських прав відносно нього, судом достовірно встановлено, що відповідач у справі ні вихованням, ні утриманням свого неповнолітнього сина [PERSON] не займається протягом тривалого часу, поклавши вказані обов'язки лише на бабусю дитини - [PERSON], тобто фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків. При цьому суд зазначає, що з досліджених матеріалів судом встановлено, що відповідач погоджувався з тим, що його дії є незаконними, що підтверджується, в тому числі і копією вироку суду відносно нього, але таку поведінку відносно свого сина відповідач не намагається виправити на протязі тривалого часу. Слід також зазначити, що відповідач був обізнаний про перебування в провадженні суду даного позову про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], що підтверджується матеріалами справи, але відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, що, на думку суду, свідчить про його байдужість до долі дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання і утримання свого сина [PERSON], [INFO] та не має наміру і бажання вчиняти будь-яких дій на виправлення цієї ситуації і брати на себе батьківські обов»язки. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов'язки щодо свого сина, в судовому засіданні судом не встановлено. Тобто суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], слід задовольнити.

Outcome: approved