Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

17 червня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 серпня 2011 року був укладений договір № DOXRRA94830415 між сторонами, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 4573,02 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. Банк виконав свої зобовязання, надав обумовлений кредит. В порушення умов кредитного договору [PERSON] зобовязання, покладені на нього, належним чином не виконав, у звязку із чим станом на 22 квітня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 52412,17 грн., яка складається з: 2710,88 грн. - заборгованості за кредитом, 1,55 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 46727,73 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. - штрафу (фіксованої частина) та 2472,01 грн. - штрафу (процентна складова), яку просить стягнути з відповідача, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DOXRRA94830415 від 21 серпня 2011 року у сумі 2712,43 грн., з яких: 2710,88 грн. заборгованість за кредитом, 1,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 71,31 грн. В іншій частині позову відмовлено. З вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині відмови у стягненні пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, оскільки суд, посилаючись на дану норму закону та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів, не врахував, що пеня та штрафи за цим законом не нараховується з 14 квітня 2014 року, в той час як до 14 квітня 2014 року пеня підлягає стягненню, а саме в сумі 21672,81 грн., а також штрафи, які нараховані в 2012 році. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить лист. Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку вручено відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України відповідній житлово-експлуатаційній організації, та на сайті апеляційного суду Донецької області. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 21 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DOXRRA94830415, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 4573,02 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Дата останнього погашення заборгованості не пізніше ніж 20 жовтня 2012 року (а.с.6-16). Позивач зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 22 квітня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 52412,17 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 2710,88 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 1,55 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 46727,73 грн., фіксованої частини штрафу 500 грн., процентної складової штрафу 2472,01 грн. (а.с.5). Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, до зазначеного переліку входить с.Світле Добропільського району Донецької області, де зареєстрований відповідач, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів та пені не підлягають задоволенню. З вказаним висновком апеляційний суд частково не погоджується. В частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 2710,88 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1,55 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 14 квітня 2014 року рішення не оскаржується. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. З заяви та умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» вбачається, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за користування кредитом, а також у звязку з несвоєчасним погашенням заборгованості за кредитом сплатити пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, що передбачено п.2.4.5.1. умов. Відповідно до п.2.4.5.5. умов при порушенні строків платежів більш ніж на 90 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно із ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, починаючи з 14 квітня 2014 року в сумі 25054,62 грн. (пеня нарахована на 22 квітня 2016 року 46727,73 грн. пеня нарахована на 14 квітня 2014 року 21672,81 грн.) відповідно до ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідач зареєстрований в [INFO], яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. При цьому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення пені та штрафів, нарахованих до 14 квітня 2014 року, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборона щодо нарахування пені та штрафів діє з 14 квітня 2014 року, а тому в цієї частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення нарахованих до 14 квітня 2014 року пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 21672,81 грн. та штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 135,54 грн. (процентна складова). Крім того, штраф (процентна складова) відповідно до п.2.4.5.5. умов нарахований позивачем з розрахунку: заборгованість за кредитом 2710,88 грн. + пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 46727,73 грн. = 49440,16 грн. х 5 / 100 = 2472,01 грн., що не відповідає вимогам цивільного законодавства, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.4.5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 2.4.5.5 умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому застосування 5% штрафу за заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню відповідно до п. 2.4.5.5 умов штраф (процентна складова) з наступного розрахунку: заборгованість за договором кредиту на 14 квітня 2014 року 2710,88 грн. х 5 / 100 = 135,54 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача пені та штрафів, нарахованих до 14 квітня 2014 року, суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення не оскаржувалось. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, ухвалюючи нове рішення в частині стягнення пені та штрафів, нарахованих до 14 квітня 2014 року, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду в частині стягнення понесених витрат по сплаті судового збору, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені судові витраті по сплаті судового збору в сумі 661,44 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial