Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

18 травня 2014 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою в якій просить розірвати шлюб подружжя, що має дітей, посилаючись на наступне. 18 листопада 2007 року вони зареєстрували шлюб, за час проживання у шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час проживання з відповідачем їхні стосунки були нормальними, але згодом зясувалося, що їхній шлюб є помилкою, спільне сімейне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на життя, через психологічну несумісність вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинились і поновлювати їх вони не збираються, спільне проживання і збереження шлюбу між ними не можливе і буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей Таким чином вони просить шлюб між ними розірвати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити /а.с.17,18/. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки\~\~у шлюбі та сім'ї.\~\~ Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.3 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 18 листопада 2007 року Відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис № 144, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 038046 від18 листопада 2007 року /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження серії 1-КЕ № 070028 від 02 червня 2008 року та серії 1-КЕ № 211059 від 05 січня 2015 року відповідно /а.с.9,10/. З нотаріально посвідченого договору між батьками про сплату аліментів на дітей, місце їх проживання, здійснення батьківських прав та виконання обовязків від 20 травня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-967 вбачається, що подружжя домовилося, що донька [PERSON] залишиться на вихованні у батька та буде проживати з ним за місцем його проживання, а донька [PERSON] залишиться на вихованні у матері та буде проживати з нею за місцем її проживання. Мати не буде перешкоджати батькові спілкуватися з донькою [PERSON], брати участь у її вихованні, а батько не буде перешкоджати матері спілкуватися з донькою [PERSON], брати участь у її вихованні. [PERSON] бере на себе обовязок виплачувати [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], до досягнення нею повноліття, у розмірі ? частка всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня укладення договору і до її повноліття. [PERSON] бере на себе обовязок виплачувати [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], до досягнення нею повноліття, у розмірі ? частка всіх її доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня укладення договору і до її повноліття /а.с.7-8/. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом. Враховуючи обставини наведені вище, та враховуючи те, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved