Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

17.11.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником будинку № 19 по вул. Січових Стрільців (раніше Горького) м. Миколаївки Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1990 року. Знятися з реєстрації в добровільному порядку відповідач не має можливості, оскільки з листопаду 2006 року і по теперішній час, [PERSON] знаходиться на постійному місці проживання у Російській Федерації. Позивач несе витрати на оплату комунальних послуг і за [PERSON], внаслідок чого позбавлений оформити субсидію. Позивач зазначає, що оскільки відповідач не проживає у належному йому будинку з листопада 2006 року та не проживає в ньому по теперішній час, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, він втратив право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 19 по вул. Січових Стрільців (раніше Горького) м. Миколаївки Донецької області. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.1990 року, посвідченого заступником голови виконкому Миколаївської селищної ради народних депутатів [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 826, [PERSON] продав, а [PERSON] купив будинок № 19 по вул. Горького м. Миколаївки Донецької області. (а. с. 5-6) У відповідності до акту № 519 від 04.11.2016 року, затвердженого депутатом Миколаївської міської ради 7 скликання 16 округу [PERSON], складеного секретарем Миколаївської міської ради [PERSON] у присутності сусідів [PERSON], що мешкає по вул. Горького, буд. 21 м. Миколаївки, та [PERSON], що мешкає по вул. Горького, буд. 12 м. Миколаївки. Зі слів сусідів, [PERSON] не проживає у вказаному будинку № 19 по вул. Горького з липня 2007 року по теперішній час. (а. с. 7) Згідно з копією паспорту відповідача серії ВВ № 471091, виданого Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 17.06.1998 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до дозволу про тимчасове проживання № 6325 від 26.07.2006 року, [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], громадянину України дозволено перебувати на території Російської Федерації до 26.07.2009 року, який 22.11.2006 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. (а. с. 8-9) З домової книги для приписки громадян, що проживають у [INFO], вбачається, що за даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а. с. 11-12) Відповідно до довіреності від 22.09.2016 року, посвідченої [PERSON], тимчасово виконуючої обовязки нотаріуса Тверського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 3-1843, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин РФ, [NUMBER], виданий відділом УФМС Росії по Тверській області в Московському районі м. Твері 19.07.2007 року, код підрозділу 690-040, зареєстрований за адресою: [INFO], уповноважує [PERSON], 11.06.1945, року народження, уродженця [INFO], громадянина України, паспорт серія ВС № 104946, виданий Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 28.12.1999 року, зареєстрованого за адресою: Україна, Донецька область, м. Миколаївка, вул. Січових Стрільців, буд. 19, бути його представником у всіх компетентних органах, організаціях і установах м. Миколаївки Донецької області з питання виписки або зняття його з реєстраційного обліку за адресою: Україна, Донецька область, м. Миколаївка, вул. Горького, буд. 19, для чого надає право отримувати і подавати від його імені заяви, клопотання, довідки, посвідчення та інші документи, оплачувати збори, мита, поставити штампи в паспорті та інших документах про виписку або зняття з реєстраційного обліку, розписуватися за нього і здійснювати всі дії, повязані з виконанням цього доручення. (а. с. 10) Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO] (раніше Горького) м. Миколаївки з листопада 2006 року, тобто вже більше року, відповідач самостійно покинув зазначену квартиру та перестав в ній проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування будинком № 19 по вул. Січових Стрільців (раніше Горького) м. Миколаївки Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved