Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

18 березня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідно до якої, з урахуванням уточнень, просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі: -по досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] у розмірі 1 699, 00 грн., але не менше 100% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту подання позовної заяви; -після досягнення дитиною трирічного віку то досягнення дитиною 18 річного віку, тобто з 13.02.2020 року до 12.02.2035 року у розмірі 1 059, 00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Стягнути з відповідача на користь відповідача аліменти на утримання позивача - [PERSON] ц розмірі 2 007, 00 грн., але не менше 100 % прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12.03.2019 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 липня 2016 року між сторонами було укладено шлюб. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] . Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачені відчуття любові та поваги. Подружні стосунки припинені, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Окрім того, на теперішній час малолітня дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має змоги працювати та забезпечувати дитину. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Разом з тим, проживання дітей з одним з батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми та обов`язку виховувати дітей, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала частково, відмовилася від вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 29 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29 липня 2016 року. (а.с. 25) [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 15 лютого 2017 року. (а.с. 9) За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім*ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2016 року, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Окрім того, позивач у своїй позовній заяві зазначила, що на теперішній час малолітня дитина проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач в свою чергу добровільно не надає допомоги в утриманні дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Отже, судом було встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , на теперішній час проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи вищевикладене, а також те, що обидва батьки зобов`язані утримувати дитину, суд приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення позову [PERSON] в частині стягнення аліментів та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 700, 00 грн. на місяць починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повнолітнього віку. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів, а її позовні вимоги задоволено частково, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. Виходячи також з того, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу були задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial