Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

19.09.2016 року між Міністерством оборони України в особі ТВО Командира військової частини- полковника медичної служби Книгиницького В.В. з одного боку, та громадянином України (військовослужбовець) [PERSON] укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Контракт укладено до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.15-18). Згідно довідки Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату від 28.08.2017 року, [PERSON] з 19 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року проходив військову службу за контрактом (а.с.29). Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 31.07.2017 року № 292, захворювання [PERSON] так, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується військово-медичними документами (а.с.20). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією 15.08.2017р. [PERSON] встановлено 3-ю групу інвалідності з 17.07.2017р., захворювання так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.11). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого [PERSON] первинно-одноразово встановлено 40% втрати професійної працездатності (а.с.12). Стаття 56 Конституції України\~встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України»\~передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до\~ст. 43 Бюджетного Кодексу України\~безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України і саме тому відповідачем у суді від імені держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати і представники Державної казначейської служби України. Саме така правова позиція викладена у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державних виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», що роз`яснює подібні за змістом відносини. Виходячи з вимог Положення про Міністерство оборони України, затвердженого\~Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №406/2011, ч.4\~ст.38 ЦПК України\~та\~ст. 43 Бюджетного Кодексу України, суд встановив, що належними відповідачами у справі є Міністерство оборони України та Держава України в особі Державної казначейської служби України. Відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку. Відповідно до\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань. Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України. Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень\~статті 1173 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у [PERSON] стали захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 1 частини другої\~статті 23 ЦК України), суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок поранення є доведеним. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманням захворювання з наступним встановленням інвалідності. Наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України обов`язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України. Встановлено, що [PERSON] зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з захворюванням під час виконання обов`язків військової служби, яка має особливий характер. Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до\~законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»\~та іншими законами (частина перша\~статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). До таких гарантій, зокрема, належить виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві (частина перша\~статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті\~16,\~16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,\~Постанова Кабінету Міністрів України № 691 від 08 вересня 2015 року «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції». Тобто позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному\~статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed