Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

18 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] у супроводі матері з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною 16-річного віку. В обґрунтування доводів позивач зазначала, що відповідач її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 23 липня 2013 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який залишився проживати з нею. Після розірвання шлюбу з відповідачем, сторони не спілкуються. Позивач зазначає, що вона нещодавно мала намір виїхати зі своїм сином для прогулянок та спільного проводження часу до м. Донецька для того, щоб відвідати іграшкові магазини та цирк. Відповідач не дає своєї згоди на виїзди - вїзди до м. Донецька. Тому позивач змушена звернутися із цим позовом. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. До суду подав письмові заперечення проти позову, в якому зазначив, що задоволення позовних вимог позивача не відповідає інтересам дитини та становитиме загрозу його життю та здоров'ю. Відповідач також зазначив, що позивач не зверталась до нього письмово з проханням надати дозвіл на виїзд дитини, що позивач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною та відмовляє у побаченнях з сином. Дозвіл дитини на виїзд за кордон без його згоди на період до досягнення дитиною 16-річного віку свідчить про намір позивача вивезти дитину на інше місце проживання без його згоди, позбавити його можливості спілкуватися з сином та приймати безпосередню участь у його вихованні. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, обґрунтовуючи це проведенням антитерористичної операції у м. Донецьк та існуванням ризику для життя та здоров'я дитини. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 16 липня 2010 року по 23 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Марїнським районним судом від 23.07.2013 року (справа № 2/237/1496/13) (а.с.11). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Частинами 2, 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 2,4,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного із батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 7, 15 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На теперішній час на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція, а м. Донецьк Донецької області знаходиться в районі бойових зіткнень, на неконтрольованій органами державної влади території. Багаторазові перетинання лінії зіткнення, створюють загрозу для життя та здоров'я неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такій дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції «Про права дітей», в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування. У зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача щодо надання їй дозволу на періодичне перетинання через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції з її неповнолітнім сином, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у задоволенні заявлених нею позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed