Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

17 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб укладений з відповідачем 29 серпя 2008 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №1471. Посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Ухвалою Дніпровського районного суду від 26 жовтня 2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON]. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 29 серпня 2008 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя із [PERSON] не склалося, він проживає окремо. Діти залишились проживали разом з нею за адресою: [ADDRESS], де створені всі необхідні умови для їх проживання, виховання та розвитку. Між матір'ю та дітьми існують дружні родинні відносини, вони їй довіряють та хочуть проживати з нею, що відповідає їхнім інтересам та змушує її звернутись з даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, зі змісту яких убачається, що позивач за первісним позовом підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу із відповідачем. Проти зустрічного позову про визначення місця проживання дітей із матір'ю не заперечує. Відповідач за первісним позовом визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу. Позовні вимоги про визначення місця проживання дітей підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 29 серпя 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №1471 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, виданих 12 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4-5). Спільні діти сторін проживають разом із матір'ю [PERSON] Дана обставина визнається сторонами та доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що їх сім'я розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За положеннями ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач за первісним позовом позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім'ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Оскільки відповідач за зустрічним позовом визнає вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Крім того, з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про про визначення місця проживання малолітніх дітей в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved