overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

19.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому зазначила, що з жовтня 1999 року вона проживала разом з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. У вказаному шлюбі у них народився син [PERSON], народжений [INFO]. Однак подружнє життя між ними не склалося і в січні 2010 року відповідач покинув їх та переїхав проживати за іншою адресою. З цього часу відповідач припинив будь-яким чином утримувати сина. Тому, посилаючись на відмову відповідача [PERSON] добровільно надавати матеріальну (грошову) допомогу на утримання їх спільної дитини, просила ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], що проживає разом з нею, до досягнення останнім повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, втім направив на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі і не заперечував проти їх задоволення . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначені положення передбачені також статтею 180 СК України. Відповідно з даними, зазначеними у свідоцтві про народження (копії) [NUMBER] від 06.03.2002 року, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] являються батьками сина [PERSON], [INFO]. Згідно довідки, виданої виконкомом Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області за № 401 від 17.02.2014 року, на утриманні громадянки [PERSON], яка проживає по [ADDRESS], перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Дослідженні матеріали справи, вказують на те, що з січня 2010 року відповідач у справі [PERSON] - батько неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проживає окремо від нього, майнової чи грошової допомоги на його утримання не надає, позивач самостійно утримує дитину, а відповідач добровільно не виконує свого обов'язку щодо її утримання жодним способом. Як встановлено в судовому засіданні з відповідача аліменти на утримання інших осіб не стягуються. Таким чином, визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому суд ухвалює рішення про задоволення позову про стягнення аліментів з врахуванням положень, викладених у ст.182, ст.183 СК України. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

19.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], щомісяця у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 21.10.2006 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Вони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Син потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.08.2007 року, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Дитина [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, то суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в частковому відношенні до його заробітку, а саме щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше чим 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу прийняття рішення до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

19.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, зареєстрований 09.06.2005 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. При цьому, позивач посилається на те, що на даний час вони проживають окремо, з жовтня 2011 року не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги, збереження сім'ї неможливо та суперечить інтересам сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову та розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 09.06.2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 543 /свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 09 червня 2005 року/ (а. с. 5). Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження / а.с. 4 /. Спору стосовно місця проживання та утримання доньки у сторін немає. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть, з жовтня 2011 проживають окремо. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги та просить позов задовольнити, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

19.02.2014 року позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що знаходиться в зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Шосткинського міського управління юстиції, за актовим записом № 100, шлюбі з відповідачем з 29.03.1996 року. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок того, що вони не знаходили порозуміння при вирішенні спільних питань існування сім'ї, внаслідок чого часто виникали суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Від шлюбу спільних дітей не мають. Вважає що сім'я розпалася, примирення між сторонами не можливе, тому просить шлюб розірвати. Спір про майно відсутній. Термін на примирення не потрібен. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, крім того просить розглядати справу без участі відповідача по справі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Також, в заяві просить залишити заяву про збільшення позовних вимог в частині поділу спільного майна подружжя без розгляду. Відповідачка, повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, на розгляд справи не з'явилась, причину неявки суду не повідомила. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Отже, суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжів і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про шлюб, 29.03.1996 року сторони дійсно зареєстрували шлюб. На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідача, тому суд вважає, що позов доведено і він підлягає задоволенню. Крім цього на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

19.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, щомісячно, оскільки відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не прибув, в поданій заяві від 07.04.2014 року просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Відповідач без поважних причин в судове засідання 07.04.2014 року не прибув. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкають разом з позивачем (а.с.5-7). Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частини із всіх видів його доходів, так як він не має інших неповнолітніх дітей і ці обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

19.02.2014 року позивач звернулась з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 6,2 га яка знаходиться в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і була передана [PERSON] на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку серії Р4 № 108224 виданого 02.04.2002 року Первомайською районною державною адміністрацією. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона єдина спадкоємиця [PERSON], який помер [INFO] року, а 06.04.2006 року він склав заповіт, в якому заповідав вищевказану земельну ділянку їй, однак оригінал вказаного державного акту на право приватної власності на землю серії втрачений, і вона позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, але останній надав заяву з проханням слухати справу у відсутність його та позивачки, підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити. [PERSON] та [PERSON] надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі, та проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 № 108224 виданого 02.04.2002 року Первомайською районною державною адміністрацією земельна ділянка площею 6,2 га, яка знаходиться в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва була передана [PERSON], який мешкав в [ADDRESS] ( а.с.6), а згідно свідоцтва про смерть ( а.с.7) [PERSON] помер [INFO] року в с. Генівка Первомайського району. Із копій заповіту та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі ( а.с.4,5) видно, що 06.04.2006 року [PERSON] заповідав належну йому згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 № 108224 виданого 02.04.2002 року Первомайською районною державною адміністрацією земельну ділянку площею 6,2 га яка знаходиться в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] [INFO], що відповідає даним позивачки. Згідно звіту про грошову оцінку земельної ділянки від 05.02.2014 року її вартість складає 45260грн. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи що відповідачі не заперечували проти задоволення позовних вимог, на підставі викладеного суд знаходить що згідно ст. 60 ЦК України позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

19.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 23.11.1996 року, від якого мають неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, дітей просила залишити на вихованні з нею, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.11.1996 року /а.с.13/, від якого мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та /а.с.5,6/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, синів [PERSON] та [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

19.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 04.06.2004 року, від якого вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними відсутня взаємоповага, втрачені любов та єдність поглядів на шлюб. Вважає, що їх родина розпалася остаточно. Примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, просить задовольнити позовні вимоги та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про з'явлення до суду (а.с.16). Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 220, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.3). Судом також встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.4). В процесі розгляду справи судом надавався сторонам строк для примирення, однак сторони примирення не досягли. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

19.02.2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, пояснюючи, що в зареєстрований шлюб з відповідачем вони вступили 08.08.2009 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку до повноліття доньки. Позивачка у судове засідання не з,явилась, але надала заяву, у якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з,явився, але надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, позов визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 180, 183 СК України батьки забов*язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні, а відповідач зобов,язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітної плати та інших доходів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. до спеціального фонду Державного Бюджету України.. На підставі ст. ст.ст. 180, 183 СК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

19.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з липня місяця 2008 року, а згодом зареєстрували шлюб, який розірвано на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 21.04.2011 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, має постійний заробіток, інвалідом не являється, інших непрацездатних осіб на утриманні не має. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, відповідно до Закону України № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, який набрав чинності 15 жовтня 2005 року, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не хворіє, працездатний та працює, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю - відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved