Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

19 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд та в`їзд до країн ближнього зарубіжжя та на територію України, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та з такої території неповнолітньої дитини без згоди батька, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона [INFO] народила від [PERSON] сина - [PERSON] . Зазначила, що на час звернення до суду вони разом не мешкають, стосунків не підтримують. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток. Батько у вихованні та утриманні дитини участі не приймає, не займається фізичним, духовним, моральним розвитком сина. Позивач позбавлена можливості отримати згоду батька дитини [PERSON] , оскільки він перебуває на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому для того, щоб мати можливість забезпечити дитині відпочинок, можливість відвідувати родичів, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, на територію підконтрольну чи непідконтрольну Україні, неповнолітньому [PERSON] , 2010 року народження, без згоди та супроводу батька [PERSON] , 1978 року народження, до досягнення ним 16 років. 23 квітня 2019 року позивачем було надано уточнену позовну заяву, в якій вона просить суд надати дозвіл їй, [PERSON] , 1987 року народження, або уповноваженій нею особі на багаторазові тимчасові в`їзди/виїзди неповнолітнього [PERSON] , 2010 року народження, без згоди та супроводу батька [PERSON] , 1978 року народження, та його переміщення вздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на непідконтрольну територію України та виїзд з неї до досягнення ним шістнадцятирічного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представником адвокатом Білозьоровим О.Б. надано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, проти заочного розгляду справи заперечень не має. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився без поважних причин, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю, відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області (а.с.13), витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу (а.с.16), яка мешкає з позивачкою, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № 1451006558 від 10 квітня 2015 року (а.с.17), актом обстеження домоволодіння (а.с.18), довідкою виконавчого комітету Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області (а.с.19) та знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до п.5.1.1 та п.5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Дитина мешкає разом з матір`ю окремо від відповідача та знаходиться на її повному утриманні. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, мати можливість отримувати необхідну медичну допомогу, відпочинок, можливість відвідувати родичів. Позивач позбавлена можливості отримати добровільну згоду відповідача на виїзд/в`їзд з/на тимчасово непідконтрольну територію України з метою відпочинку, тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги, надавши дозвіл на виїзд/в`їзд з/на тимчасово непідконтрольну територію України у Донецькій області дитині [PERSON] у супроводі матері [PERSON] чи уповноважених нею осіб без згоди батька строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Outcome: approved