Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

19.10.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним, у якому просить визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. 20.07.2018 року. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] батька позивача - [PERSON] , [INFO] , в непритомному стані було доставлено до лікарні. Цього ж дня в нього було зроблено забір крові на встановлення фактів неодноразового застосування наркотичних засобів. Позивачка була дуже здивована, коли отримала позитиву відповідь, що нібито її батько останнім часом вживав наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги. Через кілька днів, коли батько позивачки більш-менш прийшов до тями, він став розповідати, що нібито відповідачка постійно давала йому якісь ліки, й окрім цього нібито возила до якогось нотаріуса, але чи підписував він якісь документи він не пам`ятає. [INFO] [PERSON] помер, причиною смерті стала мелома шкіри тулобу (рак 4 стадії). 28.08.2018 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, при цьому нотаріус повідомив, що 20.07.2018 року померлий склав заповіт посвідчений ПНКМНО [PERSON].. який в зв`язку з хворобою заповідача підписано [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Позивачка впевнена, що заповіт оформлений 20.07.2018 року, підписаний за батька сторонньою особою та в присутності свідків, осіб які не є знайомими, а спеціально запрошеними для цього, можливо друзями відповідача, не відповідає дійсній волі заповідача, померлий знаходився в тяжкому стані, він кожен день на протязі тривалого часу вживав велику кількість міцних алкогольних напоїв, що разом з ліками викликали запаморочення, внаслідок чого [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Даний факт можуть підтвердити свідки (близькі померлого), й вже 20.07.2018 року заповідач був під впливом наркотичних речовин. Позивачка вважає, що заповіт вчинений 20.07.2018 року має бути визнаний судом недійсним, оскільки волевиявлення спадкодавця не відповідало його внутрішній волі та не було вільним, і відповідно складений 20.07.2018 року заповіт не відповідає вимогам закону, що регулюють порядок вчинення правочинів та має бути визнаний в судовому порядку недійсним, як оспорюваний правочин. Ухвалою суду від 02.11.2018 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, задоволене клопотання сторони позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 04.02.2019 року задоволені заяви сторін про виклик свідків. Ухвалою суду від 04.02.2019 року частково задоволене клопотання представника позивача про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи та зупинене провадження у справі до отримання висновку судової експертизи. Ухвалою суду від 22.03.2019 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 30.05.2019 року задоволене клопотання представника експертної установи про витребування та надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 30.05.2019 року задоволене клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 11.07.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 18.09.2020 року повторно направлено на виконання ухвалу суду від 04.02.2019 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи до Київського міського центру судової психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 14.01.2021 року задоволене клопотання представника експертної установи про витребування та надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 04.03.2021 року втретє направлено на виконання ухвалу суду від 04.02.2019 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи до Київського міського центру судової психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 13.07.2021 року в порядку процесуального правонаступництва залучено до участі у справі замість Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). 27.11.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності. Відповідачка зазначає, що познайомилась із покійним весною 2005 року, а з вересня 2005 року вони почали проживати як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в кв. [ADDRESS] . У вказаній квартирі була зареєстрована, але ніколи не проживала донька померлого - позивачка у справі. Відповідачка вказує, що увесь час вона та [PERSON] мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали, купували необхідні в квартиру речі, мали спільні витрати. [PERSON] постійно працював у ВГО «Федерація кікбоксингу України» начальником господарського відділу до 14.11.2017 року, а після звільнення був вимушений підробляти охоронцем на автостоянці, яка була розташована поряд з будинком. Твердження позивача про те, що померлий зловживав спиртними напоями та вживав наркотичні засоби не відповідають дійсності. Починаючи з 2011 року [PERSON] взагалі не вживав спиртних напоїв, ніколи не приймав наркотичні засоби, на обліку у психіатра чи нарколога не перебував. Вказані обставини можуть підтвердити свідки. У 2017 року на спині [PERSON] з`явилась пухлина з приводу якої він консультувався у лікаря. В липні 2018 року його стан погіршився, його почали турбувати болі в спині та руці, тому іноді він був вимушений приймати знеболювальні та заспокійливі. 19.07.2018 року [PERSON] повідомим відповідачку, що має бажання скласти заповіт на відповідачку та свого сина і що він особисто домовився вже з нотаріусом. Він самостійно запросив для вчинення нотаріальних дій свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка повинна була підписати замість нього заповіт, оскільки самостійно підписати заповіт [PERSON] не міг, враховуючи, що в нього не працювала рука. Наступного дня відповідачка разом з [PERSON] та запрошеними особами прийшли до нотаріуса де був складений та підписаний заповіт. Відповідачка вказує, що не була присутня безпосереднього в кабінеті нотаріуса під час складання та посвідчення заповіту, а знаходилась в цей час в коридорі. Відповідачка стверджує, що [PERSON] казав їй про те, що навмисно не включив до заповіту свою доньку - позивачку у справі, оскільки вони не спілкувались та не бачились вже багато років. Під час посвідчення заповіту [PERSON] був тверезий, добре розумів значення своїх дій, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі. 26.07.2018 року [PERSON] стало погано і відповідачка викликала швидку, лікарі зробили кілька уколів і він сам вдягнувся та пішов до карети швидкої допомоги. [PERSON] був госпіталізований, встановлений діагноз - мелома шкіри тулобу (рак 4 стадії), та відразу призначені сильнодіючі знеболюючі та заспокійливі. Про стан здоров`я відповідачка одразу повідомила матір [PERSON] і ввечері до нього приїхала матір та рідна сестра. В лікарні [PERSON] деякий час не потребував сторонньої допомоги, самостійно ходив по відділенню та виходив на прогулянки. З 15.08.2018 року родичі померлого перестали пускати відповідачку до [PERSON] , і останній раз вона його бачила 14.08.2018 року, він самостійно ходив та виходив на прогулянки на вулицю. Відповідачка стверджує, що ніколи не давала [PERSON] ніяких ліків без призначення лікаря, під час перебування в лікарні ніяких препаратів вона йому також не давала, ліки призначав лікар, які приймались лише під наглядом медперсоналу. [INFO] [PERSON] помер та у зв`язку із цим відкрилась спадщина на належне йому майно - Ѕ частину кв. [ADDRESS] , а також до спадкового майна належить майно померлого батька [PERSON] , спадщину за яким він прийняв у встановленому законом порядку. Відповідачка є спадкоємицею за заповітом, а також спадкоємцем за заповітом є син померлого [PERSON] і відповідно кожному належить по Ѕ частині спадкового майна. Як вбачається з квартального звіту на встановлення факту неодноразового вживання наркотичних речовин від 20.08.2018 року, зробленого лабораторією «Евролаб», відбір матеріалу відбувся 02.08.2018 року, тобто вже після того, як [PERSON] були призначені сильнодіючі ліки, в склад яких входили наркотичні речовини. При цьому, у вказаному звіті не зазначено вид матеріалу, який був предметом дослідження, замовника цього звіту та методу дослідження. В звіті вказано: «Референті значення залежать від віку, статі та індивідуальних особливостей. Результати лабораторного дослідження не є достатньою підставою для встановлення діагнозу». В інших результатах аналізів зазначено лише прізвище « [PERSON] » та наявні виправлення. На думку відповідача, наявні в матеріалах справи результати аналізів не є належними доказами, а на час складання заповіту [PERSON] був дієздатним, у момент вчинення правочину усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. 05.12.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та додатково посилається на те, що відзив не містить посилань на будь-які докази, а лише заперечуються доводи позивача та висловлюється незгода з його твердженнями. Крім того, згідно чинного законодавства нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, якщо є сумніви у тому, що фізична особа усвідомлює значення, зміст та правові наслідки своїх дії. Сторона позивача зазначає, що у нотаріуса повинні були виникнути сумніви відносно заповідача - що він усвідомлює в повній мірі значення і зміст своїх дій. Тому є великі сумніви в дотриманні нотаріусом, яка посвідчувала спірний заповіт, всіх вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 08.01.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі правонаступником якої є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), зі змісту яких вбачається, що оскільки дії посадових осіб третьої особи та її підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи третя особа залишає на розсуд суду. Також третя особа просить розглядати справу за відсутності представника і з урахуванням фактичних обставин справи ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що лікар-терапевт, допитана в ході розгляду справи в якості свідка, надала свідчення про те, що на час госпіталізації [PERSON] був не контактним і такий стан тривав вже місяць до поступлення до лікарні, отже на час складання заповіту [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При посвідченні заповіту були запрошені свідки, тож у нотаріуса були наявні сумніви щодо стану здоров`я заповідача. Крім того, свідки у справі вказували, що заповідач був доставлений до нотаріальної контори на таксі. Висновки проведеної судової посмертної психіатричної експертизи представник вважає необґрунтованими, заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки він не відповідав внутрішній волі померлого та його волевиявлення не було вільним. В судовому засіданні свідки підтвердили, що їх для складання заповіту запросила сама відповідачка. Крім того, згідно наявних результатів аналізів, померлий на час взяття цих аналізів вже 2-3 місяці приймав наркотичні засоби, знеболюючі, які викликали запаморочення та сонливість. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову та додатково пояснила суду, що залишити заповіт на її ім`я та на ім`я свого сина було волею померлого. Саме заповідач запросив свідків для складання заповіту, оскільки у нього були проблеми зі здоров`ям, тремтіла рука і він шкутильгав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість. Підставами позову є не усвідомлення під час складання заповіту значення своїх дій та неможливість керування ними. При цьому, наявні у справі докази говорять про інше, адже за висновками проведеної експертизи заповідач усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. При складанні та посвідченні заповіту нотаріус дотримався всіх вимог закону, а самі по собі обставини запрошення свідків та ким вони були запрошені на чинність заповіту не впливає, адже у будь-якому разі відповідачка не була присутня в кабінеті при вчиненні відповідної нотаріальної дії. Крім того, допитані свідки підтвердили наявність волі заповідача на складання саме такого заповіту. [PERSON] склав заповіт щодо відповідачки та свого сина, отже він дійсно розумів значення своїх дій і це була його дійсна воля. Третя особа у справі ПНКМНО [PERSON] , заявлена також у якості свідка, в судовому засіданні, у якому вказана особа була присутні безпосередньо, відмовилась від надання показів в якості свідка на підставі положень ст. 70 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про нотаріат» та як третя особа у справі пояснила, що [PERSON] звернувся до неї з метою посвідчення заповіту і наполягав, щоб заповіт був складений на двох осіб, його жінку та його сина. У перший день звернення [PERSON] не міг підписати заповіт, оскільки в нього тремтіли руки і він повідомив, що в нього хворі руки. Тоді нотаріус пояснила йому, що він має прийти з двома свідками, а також із незацікавленою особою, яка зможе підписати заповіт від його імені. Коли [PERSON] читав заповіт, то виправляв ім`я сина, оскільки воно було написане невірно, все прочитав, потім прочитали свідки і підписант. Нотаріус спитала [PERSON] чи довіряє він свідкам та підписанту, він сказав що довіряє та дозволяє посвідчити заповіт, тоді заповіт був підписаний. Нотаріус зазначає, що [PERSON] був абсолютно адекватним і розумів, що робить. В перший день [PERSON] приходив з жінкою і в другий день також, однак вона сиділа в приймальні, нотаріус її до кабінету не пускала, заходив лише [PERSON] зі своїми свідками та підписантом. Всі наслідки нотаріус заповідачу роз`яснювала і він все розумів. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні, у якому він був присутній особисто суду пояснив, що 20.07.2018 був посвідчений заповіт і цю дату він запам`ятав, оскільки наступного дня у мами третьої особи день народження. Протягом 4 місяців до цього [PERSON] часто бачився зі своїм батьком, в цей час батько вже досить хворобливо виглядав. Зі своїм батьком [PERSON] зустрічався в основному на роботі батька, він явно останнім часом зловживав спиртними напоями, оскільки [PERSON] чув від нього запах спиртного. За день до складання заповіту [PERSON] зізвонювався зі своїм батьком, домовились про зустріч і батько попрохав купити поїсти та горілки. [PERSON] купив те, що прохав батько, зустрілись біля під`їзду, [PERSON] вже був у стані сп`яніння, поспілкувались, батько був розгублений у своїй пам`яті, координація порушена, навіть сам не міг підкурити цигарку, не міг тримати стакан, тож не зрозуміло як він міг щось підписати. [PERSON] приймав спиртні напої разом із ліками. 26.07.2018 року [PERSON] приїхав у лікарню до свого батька, він вже був у дуже важкому стані. Родичі повідомили [PERSON] , що його батька поклали в лікарню по копії паспорту, оскільки відповідача не дала оригінал. Останнім часом [PERSON] жалівся на болі у тілі, але відмовлявся звертатись до лікаря. [PERSON] зазначив, що у його дитинстві батько зловживав спиртними напоями тому батьки розлучились. 20.07.2018 року [PERSON] зустрівся зі своїм батьком приблизно об 11:30-12:00, спілкувались, про заповіт [PERSON] нічого не казав. 21.07.2018 року [PERSON] також зустрічався зі своїм батьком, останній розповів, що був у нотаріуса але не зрозумів, що він там робив. Коли [PERSON] вже був у лікарні [PERSON] дізнався, що батько склав заповіт, [PERSON] казав своєму сину що склав заповіт на нього та на відповідачку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідачку знає, оскільки вона її бувша сусідка. [PERSON] попросив свідка бути присутньою у нотаріуса, коли він оформлював квартиру на відповідачку. Це було влітку, але точної дати свідок не пам`ятає. В цей день [PERSON] був в тверезому стані та світлій пам`яті. Саме свідок підписувала заповіт від імені [PERSON] , оскільки в нього не працювали руки, не було здоров`я, він не міг тримати ручку, але він розмовляв і думав нормально. Свідок два місяці не бачила [PERSON] , а коли побачила злякалась, оскільки він дуже схуд. Особисто свідка прийти до нотаріуса просив сам [PERSON] , а не відповідачка. [PERSON] лише підписати не міг, а всі інші робили те, як казав нотаріус. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є завідуючим відділення КМКЛ №2. [PERSON] поступив до лікарні по «103» 26.07.2018 року о 09 год. 30 хв., був оглянутий та госпіталізований у відділення свідка. [PERSON] скаржився на праву руку та утворення у спині, стан був зафіксований як тяжкий, проведені дослідження та виявлено онкологію. Контактний та фізичний стан був тяжкий. У тому стані, в якому він поступив, він був вже десь місяць і про це вказано у медичній картці. Хворому робили КТ, 02.08.2018 року виявили синхронні утворення в головному мозку, тобто онкологічні прояви, також була мелонома. Зробити вже нічного не було можливо, тому лікували симптоматично. [PERSON] пролежав у лікарні 27 днів, йому ставало то легше, то тяжче, а з 20.08.2018 року йому призначили наркотичні препарати. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивача він не знає, а відповідачка дружина померлого, у всякому разі свідку так здавалось візуально та наглядно. За твердженням свідка [PERSON] не був алкоголіком чи наркоманом, був адекватною людиною. Свідок бачив [PERSON] практично кожного дня звечора та вранці. Стосовно заповіту свідку нічого не відомо. Десь за три тижні до смерті свідок бачив [PERSON] , він до останнього працював на автостоянці, був нормальною людиною. Чи бачив свідок [PERSON] в день складання заповіту свідок не пам`ятає, напевно що не бачив, оскільки був на рибалці. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивача він не знає, а відповідачка дружина померлого [PERSON] . За два дні до складання заповіту [PERSON] підійшов до свідка та попросив бути свідком при засвідченні його заповіту на дружину, оскільки в нього самого відмовляють руки. Свідок зустрівся з [PERSON] біля контори нотаріуса і разом пішли до нотаріуса. У цей день [PERSON] був абсолютно адекватним. Після того як вийшли від нотаріуса свідок одразу поїхав на роботу. До нотаріальної контори [PERSON] прийшов самостійно і з ним була його дружина. [PERSON] скаржився на тремтіння рук і що із-за цього він не може підписати заповіт. [PERSON] працював охоронцем на автостоянці на якій свідок паркує свій автомобіль, тому померлого свідок знав десь 3-5 років. Свідок вказує, що не було такого аби [PERSON] пив, у день посвідчення заповіту в нотаріуса жодного запаху від нього не було. Свідок вказує, що взагалі не помічав аби [PERSON] вживав спиртні напої. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є чоловіком рідної сестри померлого і знав [PERSON] десь 10 років після одруження на його сестрі. Приблизно 1,5 роки тому, на початку 2018 року свідок дізнався від своєї дружини, що [PERSON] тяжко захворів. Свідок бачив [PERSON] , він дуже схуд, був пригніченим, не міг відповідати на питання, навіть не впізнавав свідка. [PERSON] казав, що погано себе почуває, на питання відповідав з затримкою, не одразу розумів про що його питають. Коли свідок підвозив [PERSON] до його дому то зрозумів, що [PERSON] не може навіть свій дім впізнати, це було десь за тиждень до його госпіталізації в лікарню. Свідок також приходив у лікарню до [PERSON] , той був дуже худий, вже не міг розмовляти та відповідати, а коли його оглянув лікар то сказав, що [PERSON] вже не досить орієнтується. В лабораторії «Евролаб» були зроблені аналізи, а десь через два тижні йому вже стали давати обезболюючі. Після цього [PERSON] трохи прийшов до тями і розповів, що його возили до нотаріуса, але він не розумів що він там робить, що підписував чи взагалі не підписував. У день складання заповіту свідок [PERSON] не бачив, а бачив його за кілька днів до цього і він вже нічого не розумів. На роботі [PERSON] просто жаліли, тому він туди ходив як міг. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що третя особа у справі [PERSON] є її племінником, позивачка також її племінниця, а померлий був її рідним братом. Свідок вказує, що [PERSON] дуже хворів і відмовлявся від обстеження, родичі вважали, що в нього проблеми з серцем, а справжній діагноз дізнались коли він був вже у хоспісі. [PERSON] фактично поводив себе як дитина. У день складання заповіту свідок покійного не бачила, спілкувалась із ним телефоном або через матір. До 20.07.2018 року [PERSON] приїздив до своєї матері, так спілкувались зі свідком. До цього десь за 1,5-2 тижні свідок бачила свого брата, він був вже сірого кольору і свідок наполягала на відвідуванні ним лікарні. [PERSON] був вже як дитина, був дезорієнтованим, а матір казала, що і в квартирі він вже погано орієнтувався. Десь з початку липня 2018 року в нього вже не працювали рука та нога. [PERSON] був змушений ходити на роботу, оскільки відповідачка ніде не працювала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка та третя особа у справі [PERSON] є її онуками, померлий її син, а відповідача проживала з її сином. Свідок вказує, що постійно спілкувалась зі своїм сином телефоном та він часто до неї приїздив. Останнім часом свідок почала помічати, що син розгублений, часто перепитує, забуває те, що йому казали. Перед тим, як [PERSON] потрапив до лікарні свідок приїздила до нього та перелякалась побачивши його худобу, не доглянутість та хворобливість. Свідок плакала та блага піти до лікаря, він пообіцяв, сказав, що два тижні лежав, не їв, тому схуд, а телефоном відповідав, що спить і щоб його не турбували. Свідок бачила як [PERSON] виходячи з ліфта йшов не в той бік де знаходиться квартира, він нічого не розумів. Останнім часом [PERSON] просив на роботі за нього почергувати інших, а сам приходив до свідка та просився просто полежати. Наприкінці липня, початку серпня свідок привозила своєму сину продукти харчування, бо він вже сам до свідка приїхати не міг. [PERSON] був дуже не доглянутим, брудним, але і свідку не давав попрати аби відповідачка не сварилась. 20.07.2018 року свідок свого сина не бачила, побачила його вже в лікарні, він там трохи прийшов до тями і розповів, що відповідачка возила його до нотаріуса. Свідок перепитала сина як він міг бути в нотаріуса, адже в нього не працює рука, він відповів що нічого не знає і не бачив, але нотаріус щось в нього питала, здається з приводу заповіту і хтось замість нього підписав, але точно він не знає що саме. Своїй сестрі померлий казав аби вона перевірила що саме було у нотаріуса, оскільки він нічого не розумів, що там у нотаріуса трапилось. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що померлого він періодично бачив, товаришував з ним із юності. [PERSON] не пив та не вживав наркотики. Останні три роки свідок та померлий пересікались систематично. 20.07.2018 року свідок [PERSON] не бачив. Коли свідок востаннє бачив [PERSON] він чудово виглядав та хворим не був. З відповідачкою свідка познайомив [PERSON] , проходячи повз свідка разом із нею, [PERSON] познайомив свідка з відповідачкою як зі своєю дівчиною та сказав, що хоче на ній одружитись. Про свою колишню сім`ю померлий нічого не казав. Допит свідка [PERSON] під час розгляду справи був відкликаний стороною позивача. Так само сторона відповідача в судовому засіданні відкликала допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки про причину смерті, причиною смерті [PERSON] стала злоякісна меланома шкіри тулобу. За життя, 20.07.2018 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений ПН КМНО [PERSON]. За змістом вказаного заповіту: «Я, [PERSON] обізнаний з загальними вимогами, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та за вільним волевиявленням, котре повністю відповідає моїй внутрішній волі як учасника цього правочину, без будь-якого тиску на мене (як фізичного так і психічного), володіючи українською мовою, що дало мені змогу безперешкодно спілкуватися з нотаріусом при складанні проекту цього документа та правильно розуміти його природу, зміст та правові наслідки, на випадок своєї смерті роблю таке розпорядження: все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що мені належатиме на день смерті і на що я за законом матиму право я заповідаю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у рівних долях». Також у заповіті вказано, що: «Цей заповіт на прохання заповідача з його слів складено нотаріусом за допомогою технічних засобів і по особистому проханню заповідача у зв`язку з його хворобою в моїй, нотаріуса, присутності підписано о 16 год. 40 хв. [PERSON] , в двох примірниках, один з яких знаходиться у справах приватного нотаріуса КМНО, а другий видається заповідачу. Цей заповіт по проханню заповідача посвідчено при свідках: [PERSON] та [PERSON] . Цей заповіт до його підписання прочитано уголос заповідачем та на його особисте прохання у зв`язку з його хворобою текст заповіту прочитано уголос свідками та підписано ними власноручно в присутності нотаріуса та особи, яка за його проханням підписала заповіт». Із наданої нотаріусом копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що він був власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування частини квартири від 26.03.2007 року. 28.08.2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] до нотаріальної контори звернулась позивачка. 01.11.2018 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернулась відповідачка. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.ст. 1218, 1220, 1221 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст.ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Поряд із цим, за життя [PERSON] склав заповіт щодо усіє спадщини на ім`я відповідачки та свого сина [PERSON] в рівних долях, чим позбавив свою доньку [PERSON] можливості спадкування за законом та не включив її до спадкоємців за заповітом. Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ст. 1235 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України). Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України відповідно до якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За змістом ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ст. 1253 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ст. 1257 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно листа Київської міської психоневрологічної лікарні №2 від 13.06.2019 року №061/203/06-1088, [PERSON] у даному закладі під наглядом лікаря-психіатра не перебував, медична документація відсутня. За повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району м. Києва №837 від 01.07.2019 року, у закладі відсутня амбулаторна картка громадянина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарні «Соціотерапія» №58 від 25.01.2021 року, [PERSON] до вказаного закладу за медичною допомогою не звертався. За змістом висновку судово-психіатричної експертизи №150 від 09.04.2021 року, на час складання заповіту 20.07.2018 року [PERSON] виявляв ознаки Астенічного синдрому, соматогенно обумовленого (ракова інтоксикація) (F 06.8-згідно з МКХ-10) і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Встановивши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, а також надавши оцінку показам свідків, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки в процесі розгляду справи не встановлено, що заповідач під час складання спірного заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними, ураховуючи наступне. За висновком проведеної судової посмертної психіатричної експертизи, на час складання заповіту 20.07.2018 року [PERSON] за психічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. За змістом витребуваної судом під час розгляду справи медичної інформації, [PERSON] на обліку/під наглядом лікаря-психіатра не перебував, за медичною допомогою з питань наркологічного стану здоров`я не звертався, а за місцем реєстрації медична документація у Центрі первинної медико-санітарної допомоги стосовно [PERSON] взагалі відсутня. Стосовно медичної документації Київської міської клінічної лікарні №2, а саме згідно з медичною карткою стаціонарного хворого №4474, [PERSON] був госпіталізований до лікарні 26.07.2018 року з діагнозом: онкологічна пухлина 4 стадії, та помер [INFO] . Отже госпіталізація відбулась вже після складання оспорюваного заповіту, а характер захворювання та наведені у медичній картці об`єктивні дані, не вказують на їх пов`язаність із психолого-психіатричним станом здоров`я, що впливає на усвідомлення людиною своїх дій та/або можливість керування ними. Вказане стосується і проведеного лабораторією «Евролаб» аналізу на виявлення вживання [PERSON] наркотичних препаратів, адже встановлення такого факту само по собі не підтверджує того, що під час складання оспорюваного заповіту [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Надаючи оцінку показам свідків суд зазначає, що переважна більшість показів не стосується саме часу складання та посвідчення оспорюваного правочину. При цьому, особи які безпосередньо були присутні при вчиненні відповідної процесуальної дії стверджують, що заповідач знаходився в адекватному стані. Поряд із цим суд також дійшов висновку, що покази свідків, які не є профільними спеціалістами в галузі психіатрії, про незадовільний психічний стан здоров`я заповідача, не можуть бути підставою для обґрунтованого висновку про не усвідомлення заповідачем значення своїх дій та/або неможливості керувати ними під час вчинення спірного правочину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed