Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

19.04.2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. 11.05.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання на 02.06.2021 року. В позовних вмогах, з урахуванням уточненої позовної заяви від 07.05.2021 року, позивач посилався на те, що 14 березня 2020 року відповідач звернулася до нього з проханням дати в борг 6600 грн., при цьому вона взяла на себе зобов`язання повернути суму боргу щомісячними платежами по 550 грн., кінцева дата повернення боргу була встановлена 14 березня 2021 року. Підтвердженням досягнутої між ними домовленості є розписка відповідача з її підписом. Розписка в оригіналі зберігається в нього і є письмовим підтвердженням умов позики. В подальшому, у визначені терміни і до цього часу відповідач борг в повному обсязі не повертає, ухиляється від виконання зобов`язання. Він приймав заходи врегулювання спору у досудовому порядку шляхом проведення переговорів, але відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків за договором, що вимушує звертатись до суду. Окрім того, згідно договору, в разі затримки платежів, стягується пеня в розмірі 7 грн. за кожен день прострочення. Таким чином, відповідач зобов`язана сплатити пеню згідно розрахунку: 6600 х 7 грн. в день = 46,2 грн. в день; 46,2 грн. в день х 30 днів = 1386 грн.; 1386 грн. х 12 міс = 16632 грн. Прохає стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики від 14 березня 2020 року - 6 600 грн., пеню у розмірі 16632 грн., а всього 23232 грн., та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 908 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 02.06.2021 року подав заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надала, відзив на позов не подала, про причини неявки не повідомила. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими для заочного розгляду. Відповідно до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася відповідач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 03.02.2009 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.4) 14.03.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено письмовий договір позики, що підтверджується копією розписки від 14.03.2020 року (а.с.3). Відповідно до умов договору позики від 14.03.2020 року відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 6600 грн., які зобов`язалася повернути протягом року частинами щомісячно по 550 грн. до 10 числа наступного місця, у випадку затримки платежів стягується пеня в розмірі 7 грн. з кожної тисячі суми договору за кожен день прострочення (а.с.3). Станом на 19.04.2021 року (дата подачі позову) та на час розгляду справи судом відповідач борг не повернула. Протилежного остання в установленому порядку не доводила. Позивачем надано суду розрахунок неустойки у виді пені: 6600 грн. х 7 грн. в день = 46,2 грн. в день; 46,2 грн. в день х 30 днів = 1386 грн.; 1386 грн. х 12 міс = 16632 грн. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як позикодавець за договором позики, укладеним 14.03.2020 року між ним та відповідачем у справі, з позовом до відповідача, як до позичальника, з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки у виді пені з розрахунку 7 грн. з кожної тисячі суми договору за кожен день прострочення, оскільки строк зобов`язання передбачений умовами договору позики - до 14.03.2021 року закінчився, а відповідач зобов`язання за договором не виконала. Суд доходить висновку, що договір позики від 14.03.2020 року укладено сторонами у відповідності зі ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, а тому він вважається укладеним з моменту написання відповідачем розписки від 14.03.2020 року, яка складена на підтвердження укладення договору позики та його умов і факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, факт укладення між сторонами 14.03.2020 року договору позики підтверджується належним та допустимим письмовим доказом: розпискою відповідача від 14.03.2020 року, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, невиконаного в строк належним чином. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зазначене також узгоджується з правовою позицією наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Отже, суд вважає, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Доказів того, що борг повернуто суду не надано, не доведено це і відповідачем, яка відповідно до положень ст. 81 ЦПК України повинна була надати докази щодо цього, отже сума боргу за договором позики в межах заявлених вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та неустойки у виді пені з розрахунку 7 грн. з кожної тисячі суми договору за кожен день прострочення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку неустойки, з яким погоджується суд, розмір пені складає: 6600 грн. х 7 грн. в день = 46,2 грн. в день; 46,2 грн. в день х 30 днів = 1386 грн.; 1386 грн. х 12 міс = 16632 грн. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню: сума неповернутої грошової позики у розмірі 6600 грн. та неустойка у виді пені з розрахунку 7 грн. з кожної тисячі суми договору за кожен день прострочення в розмірі 16632 грн. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved