Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

18.12.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що 19.04.2005 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб про що Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 90. Подружні відносини фактично припиненні з січня 2015 року, примирення та збереження сім'ї неможливе. Ухвалою суду від 25.01.2018 року провадження по справі було відкрито. 14.03.2018 року [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу укладеного 19.04.2005 року з [PERSON], оскільки його збереження є недоцільним. Разом з цим заперечує проти вказаного позивачем [PERSON] часу припинення шлюбних відносин, оскільки шлюбні стосунки були припинені в серпні 2012 року. Скориставшись його відсутністю, [PERSON] забравши речі, виїхала з квартири. З цього часу шлюбні стосунки не поновлювали, однією сім'єю не проживали, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно наданого відзиву на позов від 14.03.2018 року просив розглядати справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.04.2005 року сторони зареєстрували шлюб про що Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 90. Згідно ч. 1ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Згідно позовної заяви [PERSON] шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з січня 2015 року. Згідно відзиву на позов [PERSON] шлюбні відносини між ним та позивачем припинені в серпні 2012 року, що підтверджується наданими актами про не проживання від 13.02.2018 року. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved