Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

17 червня 2015 року ДКП Управління «Тепловодоканал» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. 06.10.2015 року до суду надійшла заява від начальника ДКП Управління «Тепловодоканал» [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 3347 грн. 19 коп., а саме: основний борг 1993,87грн., пеня 69,35 грн., інфляційні втрати 1123,01 грн., 3% річних 160,96 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказала, що на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між позивачем та [PERSON] виникли договірні відносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення. ДКП Управління «Тепловодоканал» виконує належним чином свої договірні зобовязання шляхом вчасного та якісного надання послуг з водопостачання та водовідведення, натомість відповідач, користуючись комунальними послугами в період з 01.01.2005 року по 01.09.2015 року, оплачувала за користування послугами лише в частині, внаслідок чого станом на 01.09.2015 року, з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені, виникла заборгованість в сумі 3347,19 грн. Крім того, представник позивача зазначає, що оскільки [PERSON] являється пільговиком, то нарахування оплати за водопостачання та водовідведення здійснювалось ДКП Управління «Тепловодоканал», виходячи з відомостей про кількість зареєстрованих осіб та розмір спожитих послуг. Натомість нарахування плати за спожиті послуги, як і здійснення перерахунку, позивачем не може здійснюватись з огляду на фактично проживаючих осіб, оскільки порядок здійснення перерахунку пільговикам чинним законодавством не визначений. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала свої збільшені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Зокрема, зазначила, що у квартирі вона проживає разом з чоловіком, а її дочка та онук лише зареєстровані за цією адресою, на підтвердження чого надала акт обстеження сімї від 12.08.2015 року (а.с. 32). Крім того, відповідач стверджувала, що з 2008 року неодноразово зверталась з письмовими заявами до позивача з проханням припинити нарахування за користування послугами з водопостачання та водовідведення з врахуванням спочатку 7-ми, а потім 4-ох, зареєстрованих осіб, а також просила враховувати при визначені плати за користування водопостачанням та водовідведенням лише її та чоловіка, що являються пільговиками. Що стосується порядку перерахунку, то [PERSON] стверджувала, що ДКП Управління «Тепловодоканал» мало право здійснити такий перерахунок, а тому правових підстав для стягнення вищевказаної суми заборгованості немає. 27.10.2015 року [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила застосувати строки позовної давності до нарахованої позивачем заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, покази свідків, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ДКП Управління «Тепловодоканал» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що ДКП Управління «Тепловодоканал» відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та на підставі статуту підприємства надає житлово-комунальні послуги територіальній громаді м. Новодністровськ, Чернівецької області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД № 103773 від 17.07.2014 року, де основним видом економічної діяльності зазначено постачання пари, гарячої води та кондиціонованого повітря (а.с. 11). Відповідач [PERSON] являється споживачем послуг позивача, а саме: комунальних послуг, оскільки вона є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Стаття 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року № 2918-III визначає, що споживач питної води це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV визначені права та обовязки споживача. Зокрема обовязком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Також положення ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року № 2918-III передбачають обовязки споживача питної води: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; у разі внесення не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежувати власне використання питної води до рівня екологічної броні питного водопостачання. Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, внаслідок чого отримує разом з чоловіком пільги на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 50% на кожного члена сімї, що підтверджується копією посвідчення № 072741 (а.с. 68.) Згідно рішення виконавчого комітету Новодністровської міської ради від 11.01.2012 року №7/1 «Про затвердження норм споживання питної води та водовідведення для населення, соціально-культурних і громадських закладів м. Новодністровськ» та СНіП про типові норми водоспоживання до серпня 2014 року норма споживання послуг з водопостачання, водовідведення становила 5,7 м3 на одну особу. Постановою КМУ від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг» встановлені єдині на всій території України соціальні нормативи користування послугами, на які надається пільги, зокрема, з централізованого постачання холодної води 4 м3 на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення - 4 м3 на одну особу на місяць. Так, судом встановлено, що відповідач здійснювала щомісячну оплату послуг з водопостачання та водовідведення згідно тарифів та показників лічильника, відповідно до яких позивачем здійснювалось нарахування оплати за спожиті відповідачем послуги. Однак [PERSON] оплачувала спожиті послуги застосовуючи 50%-ву пільгу на всю кількість спожитих послуг, а не лише їх частину, вважаючи, що позивач повинен був нараховувати плату за спожиті лише нею та її чоловіком послуги без врахування її дочок, зятя та онука, оскільки останні з нею з 2000 року фактично не проживали, хоча і були зареєстровані за її адресою. У відповідності до п. 22 Постанови КМУ від 21.07.2005 р. N630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (надалі - Правила) у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником. У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. У разі встановлення квартирних засобів обліку їх показання розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. Пільги споживачам з оплати послуг надаються на частку, отриману після такого розподілу, за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством. Згідно з абз. 2 ч. 1 п. 29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Даному праву споживача кореспондує обовязок виконавця здійснити вказане зменшення розміру плати (ч. 14 п. 31 Правил). Свідок [PERSON], яка працює в ДКП Управління «Тепловодоканал» на посаді бухгалтера, показала, що нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось відповідно до кількості зареєстрованих осіб, тобто до 2012 року з розрахунку 7-ми, а з 2012 року - 4-ьох осіб, разом з тим, жодних документів для здійснення перерахунку відповідно до кількості фактично проживаючих осіб від [PERSON] та керівництва ДКП Управління «Тепловодоканал» їй не надходило, хоча про наявність заборгованості та причини її виникнення відповідач знала. Крім того, свідок [PERSON] повідомила, що підприємство жодного разу не здійснювало перерахунок споживачам, що мали засоби обліку, вказавши при цьому, що можливість щодо здійснення даного перерахунку споживачам, які мають лічильник, не виключається. Свідок [PERSON], яка працює в управлінні праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера, засвідчила, що розрахунок кількості спожитих пільговиком послуг з водовідведення та водопостачання для відшкодування пільг здійснюється на підставі звітів виконавця послуг із вказівкою на суму відшкодування пільг. Управління праці та соціального захисту населення уповноважено перевіряти лише розмір відсотків по пільзі та наявність статусу пільговика, натомість, розмір суми відшкодування пільги управління не перевіряє, так як відповідальність за правильність розрахунку пільги, що підлягає відшкодуванню, несе ДКП Управління «Тепловодоканал». Крім того, свідок зазначила, що, у випадку подання позивачем звітів по відшкодуванню пільг із зазначенням суми відшкодування, яка була б розрахована на підставі фактично проживаючих осіб, а не зареєстрованих, управління праці та соціального захисту населення здійснило б відшкодування вказаної суми. З огляду на вищевикладені покази свідків та виходячи з аналізу положень пунктів 22, 29, 31 Правил, суд дійшов висновку про те, що законодавство не забороняє здійснювати перерахунок споживачам пільговикам, що мають засоби обліку, при умові дотримання вимог, передбачених п. 29 Правил. Разом з тим, суд відхиляє доводи представника позивача щодо відсутності законодавчо врегульованого окремого порядку здійснення перерахунку споживачам категорії пільговиків та обовязкову відсутність засобів обліку відповідно до [PERSON] з питань житлово-комунального господарства України від 02.11.2010 року №23/4883 (надалі - [PERSON]), оскільки [PERSON], яким керуються працівники підприємства-позивача, носить рекомендаційний характер та по своїй суті звужує права споживача щодо права на перерахунок, чим відповідно погіршує становище пільговиків, та не враховує конкретні обставини справи, через те, що має більш загальний характер. Крім того, ні п. 22, ні п. 29 Правил не містить заборон чи виключень щодо здійснення перерахунку оплати за спожиті послуги саме пільговикам. А посилання представника позивача щодо обовязкового притягнення працівників підприємства до відповідальності у випадку здійснення такого перерахунку пільговику (при наявності всіх необхідних підтверджуючих документів про фактично проживаючих осіб), внаслідок чого даний перерахунок, на думку представника позивача, є неможливим, є лише припущеннями представника позивача та не ґрунтуються на будь-яких доказах. Разом з тим, ч. 1 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Оскільки відповідачем не надано жодних доказів звернення до позивача із письмовими заявами та офіційними документами, що підтверджували відсутність по місцю її реєстрації в період з грудня 2005 року до 2012 року двох дочок, зятя та двох онуків, а з 2012 року дочки та онука, а заяви [PERSON] від 07.10.2011 р. на імя секретаря Новодністровської міської ради (а.с. 30), [PERSON] від 12.08.2015 р. (а.с.31), акт обстеження сімї від 12.08.2015 р. (а.с. 32), заява [PERSON] від 13.10.2015 р. (а.с. 66) не являються в розумінні п. 29 Правил допустимими доказами на підтвердження проживання за адресою відповідача лише її та її чоловіка, суд дійшов висновку, що нарахування ДКП Управління «Тепловодоканал» відповідачу оплати за користування послугами з водопостачання та водовідведення з розрахунку всіх зареєстрованих осіб було правомірним. Разом з тим, судом встановлено, що позивач звернувся до суду із заявою на видачу судового наказу про стягнення зі [PERSON] заборгованості зі сплати послуг за водопостачання та водовідведення 13 лютого 2015 року. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відтак, з врахуванням положень ст..256-257, 261, 267 ЦК України, відсутності клопотання позивача про поновлення строків позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з грудня 2005 року до грудня 2011 року включно задоволенню не підлягають у звязку з пропущенням строків позовної давності. Однак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, що виникла з січня 2012 року до серпня 2015 року, підлягають задоволенню, оскільки про наявність заборгованості за січень 2012 року позивачу стало відомо лише після 20-го числа лютого 2012 року. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договір про надання послуг з водовідведення та водопостачання між позивачем та відповідачем укладено не було, при визначенні заборгованості вірним є застосування позивачем в розрахунку заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення. Так як сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача, була зменшена судом з 1993,87 грн. до 745,04 грн. (заборгованість з січня 2012 року до серпня 2015 року), відповідно, позовні вимоги ДКП Управління «Тепловодоканал» в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають частковому задоволенню, зокрема: 1) інфляційні втрати: - вересень 2013 року на суму заборгованості 381,5 грн.-1,53 грн.; - жовтень 2013 року на суму заборгованості 400,24 грн.-0,8 грн.; - листопад 2013 року на суму заборгованості 418,98 грн.-2,09 грн.; - грудень 2013 року на суму заборгованості 437,72 грн.-0,88 грн.; - січень 2014 року на суму заборгованості 456,46 грн.-2,74 грн.; - лютий 2014 року на суму заборгованості 475,2 грн.-10,45 грн.; - березень 2014 року на суму заборгованості 493,94 грн.-16,3 грн.; - квітень 2014 року на суму заборгованості 512,68 грн.-19,48 грн.; - травень 2014 року на суму заборгованості 531,42 грн.-5,31 грн.; - червень 2014 року на суму заборгованості 550,16 грн.-2,2 грн.; - липень 2014 року на суму заборгованості 568,9 грн.-4,55 грн.; - серпень 2014 року на суму заборгованості 587,64 грн.-17,04 грн.; - вересень 2014 року на суму заборгованості 606,38 грн.-14,55 грн.; - жовтень 2014 року на суму заборгованості 625,12 грн.-11,88 грн.; - листопад 2014 року на суму заборгованості 643,86 грн.-19,32 грн.; - грудень 2014 року на суму заборгованості 662,6 грн.-20,54 грн.; - січень 2015 року на суму заборгованості 681,34 грн.-36,11 грн.; - лютий 2015 року на суму заборгованості 700,08 грн.-75,61 грн.; - березень 2015 року на суму заборгованості 718,73 грн.-100,62 грн.; - квітень 2015 року на суму заборгованості 737,56 грн.-16,23 грн.; - травень 2015 року на суму заборгованості 737,56 грн.-2,95 грн. 1,53+0,8+2,09+0,88+2,74+10,45+16,3+19,48+5,31+2,2+4,55+17,04+14,55+11,88+19,32+20,54+36,11+75,61+100,62+16,23+2,95=381,18 грн. 2) 3% річних: - за червень 2012 року на суму заборгованості 91,5 грн. *3%/366*31=0,23 грн.; - за липень 2012 року на суму заборгованості 106,75 грн. *3%/366*31=0,27 грн.; - за серпень 2012 року на суму заборгованості 122 грн. *3%/366*30=0,3 грн.; - за вересень 2012 року на суму заборгованості 137,25 грн. *3%/366*31=0,35 грн.; - за жовтень 2012 року на суму заборгованості 152,5 грн. *3%/366*30=0,38 грн.; - за листопад 2012 року на суму заборгованості 186,05 грн. *3%/366*31=0,47 грн.; - за грудень 2012 року на суму заборгованості 212,84 грн. *3%/366*31=0,54 грн.; - за січень 2013 року на суму заборгованості 231,58 грн. *3%/365*28=0,53 грн.; - за лютий 2013 року на суму заборгованості 250,32 грн. *3%/365*31=0,64 грн.; - за березень 2013 року на суму заборгованості 269,06 грн. *3%/365*30=0,66 грн.; - за квітень 2013 року на суму заборгованості 287,8 грн. *3%/365*31=0,73 грн.; - за травень 2013 року на суму заборгованості 306,54 грн. *3%/365*30=0,76 грн.; - за червень 2013 року на суму заборгованості 325,28 грн. *3%/365*31=0,83 грн.; - за липень 2013 року на суму заборгованості 344,02 грн. *3%/365*31=0,88 грн.; - за серпень 2013 року на суму заборгованості 362,76 грн. *3%/365*30=0,89 грн.; - за вересень 2013 року на суму заборгованості 381,5 грн. *3%/365*31=0,97 грн.; - за жовтень 2013 року на суму заборгованості 400,24 грн. *3%/365*30=0,99 грн.; - за листопад 2013 року на суму заборгованості 418,98 грн. *3%/365*31=1,07 грн.; - за грудень 2013 року на суму заборгованості 437,72 грн. *3%/365*31=1,12 грн.; - за січень 2014 року на суму заборгованості 456,46 грн. *3%/365*28=1,05 грн.; - за лютий 2014 року на суму заборгованості 475,2 грн. *3%/365*31=1,21 грн.; - за березень 2014 року на суму заборгованості 493,94 грн. *3%/365*30=1,22 грн.; - за квітень 2014 року на суму заборгованості 512,68 грн. *3%/365*31=1,31 грн.; - за травень 2014 року на суму заборгованості 531,42 грн. *3%/365*30=1,31 грн.; - за червень 2014 року на суму заборгованості 550,16 грн. *3%/365*31=1,4 грн.; - за липень 2014 року на суму заборгованості 568,9 грн. *3%/365*31=1,45 грн.; - за серпень 2014 року на суму заборгованості 587,64 грн. *3%/365*30=1,45 грн.; - за вересень 2014 року на суму заборгованості 606,38 грн. *3%/365*31=1,55 грн.; - за жовтень 2014 року на суму заборгованості 625,12 грн. *3%/365*30=1,54 грн.; - за листопад 2014 року на суму заборгованості 643,86 грн. *3%/365*31=1,64 грн.; - за грудень 2014 року на суму заборгованості 662,6 грн. *3%/365*31=1,69 грн.; - за січень 2015 року на суму заборгованості 681,34 грн. *3%/365*28=1,57 грн.; - за лютий 2015 року на суму заборгованості 700,08 грн. *3%/365*31=1,78 грн.; - за березень 2015 року на суму заборгованості 718,73 грн. *3%/365*30=1,77 грн.; - за квітень 2015 року на суму заборгованості 737,56 грн. *3%/365*31=1,88 грн.; - за травень 2015 року на суму заборгованості 737,56 грн. *3%/365*30=1,82 грн.; - за червень 2015 року на суму заборгованості 741,3 грн. *3%/365*31=1,89 грн.; - за липень 2015 року на суму заборгованості 745,04 грн. *3%/365*31=1,9 грн.; - за серпень 2015 року на суму заборгованості 745,04 грн. *3%/365*30=1,84 грн. 0,23+0,27+0,3+0,35+0,38+0,47+0,54+0,53+0,64+0,66+0,73+0,76+0,83+0,88+0,89+0,97+0,99+1,07+1,12+1,05+1,21+1,22+1,31+1,31+1,4+1,45+1,45+1,55+1,54+1,64+1,69+1,57+1,78+1,77+1,88+1,82+1,89+1,9+1,84=43,88 грн. Разом з тим, пеня, що була нарахована на заборгованість відповідача, взагалі не підлягає стягненню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, при визначенні розміру пені застосовувалась 0,01%-а ставка пені за кожен день прострочення. Проте ні чинний ЦК України, ні Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ні Правила не визначають конкретного розміру пені, а вказують лише на право виконавця послуг визначати таку пеню договором. Крім того, суд відхиляє доводи представника позивача щодо визначення розміру пені ЖК України, оскільки останній взагалі не містить положення стосовно конкретного розміру пені за несвоєчасну оплату за житлово-комунальні послуги. Відтак, стягнення пені з відповідача, з яким не укладено договору про надання послуг на водопостачання та водовідведення, є безпідставним. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з урахуванням ст.. 88 ЦПК України, позивачу слід відшкодувати судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 256-257, 261, 267, 509, 526, 549, 551, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 20, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, Постановою КМУ від 21.07.2005 р. N630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та

Outcome: partial