Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

18.03.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою; [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивач є співвласником домоволодіння [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2004 року. У вказаному домоволодінні зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] та [PERSON] , їх особистих речей в домоволодінні не має. Посилаючись на те, що позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих у будинку осіб, у той час як відповідачі тривалий час не проживають у вищевказаному будинку, а також, у зв`язку із тим, що добровільно вирішити спір не має можливості, позивач вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2019р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі фактично ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали, проте за змістом ч.11 ст.128\~ЦПК України відповідачі вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281\~ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2004 року. У вищевказаному домоволодінні зареєстровані, але фактично не проживають: [PERSON] починаючи з червня 1984 року, [PERSON] починаючи із жовтня 1985 року, їх особистих речей в будинку не має, про що свідчить акт №19 від 11.03.2019 року (а.с.6). Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому слід визнати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: невідомо), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: невідомо), такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved