Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

18 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. З позовної заяви вбачається, що 19 грудня 2014 року в місті Івано-Франківську на перехресті вулиць Грушевського Грюнвальдська Василіянок - Гаркуші сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення шести автомобілів, внаслідок чого автомобілю ВАЗ 21099, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], завдано технічних пошкоджень. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував транспортним засобом марки «Форд», модель «Куга», реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2015 року [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вартість завданої матеріальної шкоди становить 47\~300,00 грн. Страховою компанією «Галицька» виплачено позивачу частину заподіяної шкоди у розмірі 21\~729,21 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заподіяну майнову шкоду у сумі 25\~300,79 грн., моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5\~000,00 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька». У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що завдана позивачу матеріальна шкода повністю відшкодована страховою компанією, збиток позивача не перевищує розміру страхового відшкодування, просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача пояснив, що страхова компанія виконала свої обовязки по виплаті позивачу страхового відшкодування за страховим випадком у повному обсязі, тому законних підстав для задоволення позовних вимог немає. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рахунку № 385 від 12 травня 2015 року, складеного підприємцем [PERSON], вартість деталей, що потребують заміни, становить 47\~030,00 гривень (а.с. 5-9). Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2015 року, що набрала законної сили 05 травня 2015 року, [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку із закінченням строку, передбаченого частиною четвертою статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 10). 21 травня 2015 року на рахунок [PERSON] перераховано страхове відшкодування (а.с. 11). Позивач є власником транспортного засобу марки ВАЗ 21099, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 12). [PERSON] звертався за медичною допомогою (а.с. 49). 07 лютого 2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарантія», Страховиком, та [PERSON], Страхувальником, Вигодонабувачем, укладений договір № 031-65.10/14_ добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) (а.с. 50-52). Згідно розписки від 20 січня 2015 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 1 500,00 гривень у рахунок відшкодування витрат, понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 грудня 2014 року (а.с. 53). Постановою про закриття кримінального провадження від 19 лютого 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12014090010004060 від 20 грудня 2014 року, закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 55-57). Згідно висновку № 008 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, складеного 29 січня 2015 року, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 29 січня 2015 року складає 21\~686,40 грн. (а.с. 58-71). Позивач [PERSON] отримав листа від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про виплату страхового відшкодування у розмірі 21\~838,40 грн. згідно ремонтної калькуляції № 008 з врахуванням зносу на замінні запчастини та в тому числі послуга евакуатора в розмірі 780,00 грн. (а.с. 84). Згідно розрахунку на виплату страхового відшкодування по обовязковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду, повязану з пошкодженням засобу транспорту, підлягає виплаті страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 21\~838,40 гривень (а.с. 85). 21 травня 2015 року складений страховий акт (аварійний сертифікат) №1013/2014 (а.с. 86). [PERSON] має поліс № АС/9274988 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 лютого 2014 року (а.с. 87). [PERSON] звернувся з заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про страхове відшкодування (а.с. 88-89). [PERSON] акціонерним товариством «Страхова компанія «Галицька» складено повідомлення про страховий випадок (а.с. 90). 12 січня 2015 року складена довідка № 9478079 про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 19 грудня 2014 року (а.с. 91-93). Згідно акту виконаних робіт № 385 від 12 травня 2015 року, вартість виконаних робіт автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер знак [NUMBER], становить 47030,00 гривень (а.с. 101-102). Позивачем сплачено 47\~030,00 грн. за актом № 385 від 12 травня 2015 року (а.с.100). Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина четверта статті 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2015 року, що набрала законної сили 05 травня 2015 року, є обовязковою для суду при розгляді даної цивільної справи. У відповідності до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої-другої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частинами першою-другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, як зазначено у частині пятій статті 1187 Цивільного кодексу України. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом достовірно встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER]. Саме відповідач порушив Правила дорожнього руху України, тому постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2015 року, що набрала законної сили 05 травня 2015 року, [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку із закінченням строку, передбаченого частиною четвертою статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно абзацу 3 пункту 3 частини першої статті 988 Цивільного кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Стаття 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] акціонерним товариством «Страхова компанія «Галицька» було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 21\~838,40 грн. згідно висновку № 008 з врахуванням зносу на замінні запчастини та в тому числі послуга евакуатора в розмірі 780,00 грн., що також не оспорюється сторонами. Згідно висновку № 008 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, складеного 29 січня 2015 року, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 29 січня 2015 року складає 21\~686,40 грн. (а.с. 58-71). Даний звіт був проведений судовим експертом-автотоварознавцем, який має кваліфікацію судового експертаавтотоварознавця з правом проведення автотоварознавчих експертиз. Таким чином, висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку був проведений особою, яка має право здійснювати автотоварознавчі експертизи, тому даний звіт є належним та допустимим доказом завданої матеріальної шкоди позивачу. Підстав сумніватися у правильності даного звіту суд не вбачає. З наведених підстав суд не приймає до уваги рахунок та акт виконаних робіт №385 від 12 травня 2015 року. За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів завдання матеріальної шкоди у сумі 47\~300,00 грн., фактичний розмір завданої матеріальної шкоди не перевищує розмір страхового відшкодування, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. Частинами першою-другою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частина третя статті 23 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода та пошкодження транспортного засобу позивача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих та виробничих зв'язків, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, в порушенні його права нормально користуватись автомобілем, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, що зазнав позивач, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка за переконанням суду, становить 2000,00 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу. Частинами першою-другою статті 84 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з частиною першою статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Виходячи з аналізу змісту статей 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач приймав участь у судових засіданнях особисто, позивач не надав жодних доказів про укладення договору з адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, оплату послуг за надання правової допомоги. Таким чином, суд вважає, що у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial