Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

19 липня 2017 року до суду звернулась [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування та визнання права власності на ? частину квартири. Свій позов мотивує тим, що відповідач по справі є її рідним братом. Їх батько, [PERSON], помер [INFO], заповіту він не залишив. [PERSON] на праві власності належала чотирьохкімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], спадкоємцями якої є діти померлого, сторони по справі. Спадкодавець, [PERSON], дуже тяжко переніс смерть дружини та матері сторін по справі, померлої [INFO]. Через це батько почав хворіти, через захворювання батько потребував постійного прийому ліків, які були досить дорогими, не завжди був в змозі сам себе обслуговувати, не міг самостійно ходити до лікарів, а тільки у супроводі доньки, тому майже одразу після смерті дружини батько почав проживати у доньки за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з кількістю хвороб, за станом свого здоров'я батько був безпорадним та потребував постійного догляду та піклування, яке вона йому забезпечувала. [PERSON] неодноразово зверталась до брата з проханням допомогти батькові, але за весь час з 2011 року і до смерті батька він приїздив до нього лише пару разів, п'яний та з пляшкою горілки, а не продуктами харчування, він навіть дуже рідко телефонував батькові, а коли йому телефонував батько він не завжди брав слухавку, бо не бажав з ним спілкуватися. Батько помер [INFO], більшу частину витрат пов'язаних з похованням батька взяла на себе позивач по справі. Просить суд усунути від права на спадкування [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO]., визнавши за нею право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, розташованої за адресою : [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав: В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено наявними доказами те, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 16). Згідно ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за законом та копії свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1998 року власником квартири є померлий [PERSON] (а.с. 11-15). З ксерокопії спадкової справи № 240/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач по справі та відповідач є дітьми спадкодавця та є спадкоємцями першої черги за законом, які своєчасно звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини (а.с. 71-79). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 5, 6 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Статтями 202,203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Крім того, Пленум Верховного Суду України роз'яснив судам, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Досліджені в судовому засіданні письмові докази, медичні документи на які посилалась позивач по справі не містять жодних даних, які б свідчили про перебування спадкодавця в безпорадному стані, який би потребував стороннього догляду. Лише відповідні захворювання обумовлені віком спадкодавця. Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача по справі, а саме: [PERSON] та [PERSON] не підтвердили факту умисного ухилення відповідача по справі щодо надання спадкодавцеві допомоги, факту перебування спадкодавця в безпорадному стані. Так, свідок [PERSON] пояснив, що відповідача слід усунути від спадкування, так як він зловживав спиртними напоями, був безвідповідальним сином, не допомагав спадкодавцеві добудувати дачу. Догляд за спадкодавцем здійснювала позивач по справі. Допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідача по справі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що спадкодавець за життя був життєрадісною людиною, постійно працював на дачі, обробляв город, на стан здоров'я не скаржився, не знаходився в безпорадному стані та сторонньої допомоги не потребував. Проживав в місті Первомайський Харківської області. Постійно їздив до міста Харкова до своїх дітей, допомагав продуктами харчування, самостійно забезпечував умови свого життя. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed