Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

18 березня 2021 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ), звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 28 січня 1985 року по 01 січня 1995 року працював на посадах підземного прохідника, підземного бурильника, підземного машиніста бурової установки, машиніста бурової установки підземного, бурильника шпурів підземного, підземного кріпильника на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач. Працюючи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 14.12.1994 йому первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням пиловий бронхіт. В подальшому висновком МСЕК від 04.01.1996 встановлено повторно 30% втрати професійної працездатності- по пиловому бронхіту. В подальшому після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 25.02.1999 йому встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням пиловий бронхіт до 01.01.2000. В період з 01.01.2000 по 23.04.2012 переогляди не проходив. Висновком МСЕК від 04.05.2012 року встановлено повторно 10% втрати професійної працездатності- по пиловому бронхіту з 23.04.2012, безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнає, у стані здоров`я позивача виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ. Вказав, що він постійно відчуває задишку при помірному фізичному навантаженні, загальну слабкість, швидку втомлюваність, сухий кашель. Позивача систематично турбує сухий кашель, що позбавляє його нормального способу життя. Через професійне захворювання змушений постійно проходити лікування. Просить стягнути з відповідача як компенсацію за заподіяну моральну шкоду 180 000 грн. Ухвалою суду від 19 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази за клопотанням представника позивача. 06 квітня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив закрити провадження у справі, посилаючись на те, що на користь позивача з відповідача за рішенням суду вже було стягнуто моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням його здоров`я під час роботи на підприємстві відповідача, і така шкода вже була сплачена позивачу. Вважає, що звертаючись до суду із даним позовом позивач зловживає своїми правами. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював з 28\~січня 1985\~року по\~15\~липня 1985\~року підземним\~прохідником на\~шахті «Першотравнева\~1»\~ВО «Кривбасруда»,\~з 15\~липня 1985\~року по\~01\~листопада 1987\~року -\~підземним бурильником\~на шахті\~«Першотравнева 1»\~ВО «Кривбасруда»,\~з 01листопада\~1987\~року по\~01\~вересня 1990\~року -\~підземним машиністом\~бурової установки\~на шахті\~«Першотравнева 1»\~ВО «Кривбасруда»,\~з 01\~вересня по\~01\~жовтня 1991\~року \~гірничим робочим\~очисного забою\~на шахті\~«Першотравнева 1»\~ВО «Кривбасруда»,\~з 01\~жовтня 1991\~року по\~01\~липня 1992\~року \~машиністом бурової\~установки на\~шахті «Першотравнева\~1»\~ВО «Кривбасруда»,\~з 01\~липня 1992\~року по\~17\~листопада 1992\~року \~підземним бурильником\~шпурів на\~шахті «Першотравнева\~1»\~ВО «Кривбасруда»,\~з 17\~липня 1992\~року по\~01\~січня 1995\~року \~підземним кріпильником\~на шахті\~«Першотравнева-1»\~ВО «Кривбасруда»\~правонаступником якого\~є ПАТ\~«Кривбасзалізрудком». З 01 січня 1995 року по 29 січня 1998 року підсобним робочим та з 15 травня 2001 року по 30 липня 2002 року підземним прохідником на ШБУ «КЗРК», з 19 серпня 2002 року по 12 листопада 2004 року підземним прохідником, з 12 листопада 2004 року по 07 травня 2012 року підземним гірником очисного забою шахти ім. Леніна, Криворізького державного залізорудного комбінату, і 07 травня 2012 року звільнений у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 7-11) Відповідно до копії Акту №16 розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 грудня 1994 року, вбачається, що на підприємстві шахта «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда», проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] пиловий бронхіт, вказано причини професійного захворювання- запиленість повітря робочої зони, загазованість повітря робочої зони (а.с.13-14) Згідно копії довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 14.12.1994 [PERSON] первинно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 30% у зв`язку з професійним захворюванням-пиловий бронхіт, встановлено 3 групу інвалідності (а.с.17) В подальшому [PERSON] проходив переогляди в ЛТЕК 14.01.1998, 25.02.1999, і відповідно до довідок ЛТЕК йому було встановлено повторно 25% втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту (а.с.20-21). Згідно копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 04 травня 2012 [PERSON] при повторному переогляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40%, з яких повторно 10% у зв`язку з професійним захворюванням-хронічне обструктивне захворювання легень, безстроково, без встановлення групи інвалідності (а.с.22) Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин (14 грудня 1994 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 14 грудня 1994 року, коли [PERSON] вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 30% по пиловому бронхіту, в подальшому в розмірі 25% та в наступному 10% по пиловому бронхіту. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходив лікування (а. с.23-29). Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Щодо посилань представника відповідача на те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вже було відшкодовано позивачу моральну шкоду, і судом вже розглядався спір з того ж предмету та з тих же підстав, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року (а.с. 46-69), предметом розгляду було відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок професійних захворювань, втрата професійної працездатності за якими була встановлена первинно висновком МСЕК від 04.05.2012 року. В той час як предметом розгляду у справі, що розглядається є відшкодування позивачу моральної шкоди за правовідносинами, які виникли 14 грудня 1994 року, з моменту встановлення вперше [PERSON] вперше втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням - пиловий бронхіт, а тому у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, стаж роботи позивача, зокрема період роботи позивача з 28 січня 1985 по 01 січня 1995 на шахті «Першотравнева-1» у шкідливих умовах, а також те, що позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату професійної працездатності вперше 30% в подальшому у розмірі 10% безстроково, без визначення групи інвалідності, що свідчить про неможливість покращення здоров`я позивача у майбутньому та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача,\~тривалість праці позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 9 років, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 50 000 гривень, оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Outcome: partial