Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

19.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким зняти арешт з будинку № 3 за адресою провулок Фурманова м. Одеса, накладений Постановою Державного виконавця Коркач О.І. ВДВС у Київському районі м. Одеса про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 листопада 2013 року. Свої вимоги мотивував тим, що у травні 2015 року стало відомо про те, що на належний йому будинок № 3 за адресою провулок Фурманова в м. Одесі постановою державного виконавця Першого Київського відділу ДВС ОМУЮ було накладено арешт. Позивач зазначає, що вказаною постановою було накладено арешт на майно його сина [PERSON], який на той момент не був власником цього будинку. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявився позивач [PERSON], вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладання не заявляв. Третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання також не зявилась, про час, та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 15.07.2015 року надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 05 грудня 2005 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності належало домоволодіння № 3, яке розташоване за адресою м. Одеса, провулок Фурманова. В подальшому, 03 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] подарували, а гр. [PERSON] прийняв в дар 1/3 частину домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Одесі по провулку Фурманова під № 3 та складається в цілому з одного камяного житлового будинку під літ. «А», загальною житловою площею 171, 6 кв.м., загальною площею 260,4 кв.м., та надвірних споруд: літ. «Е,З» - два сараї, літ. «И» вбиральня-душ, № 1,4,6,8,9 огорожа, ІІ мостіння, розташованого на земельній ділянці площею 523 кв.м., за фактичним користування, документи на яку не оформленні. Пунктом 10 вказаного договору передбачено, що цей договір підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. Однак, позивач не здійснив державну реєстрацію вказаного договору, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2015 року, чим в свою чергу порушив вимоги ч.4 ст. 334 ЦК України відповідно до якої, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Крім того, згідно ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а у разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. З метою реєстрації свого права власності на 1/3 частину домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Одесі по провулку Фурманова під № 3, у теперішній час позивач звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, однак у здійсненні державної реєстрації йому було відмовлено, у звязку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав, повязаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у [PERSON] Київського відділу ДВС перебуває виконавчий лист № 520/7132/13-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним з ПАТ «ПриватБанк» у розмірі 33\~739, 72 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження № 40914061 постановою старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] було накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження на все майно, що належить боржнику [PERSON]. Вказана постанова й була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Згідно ст.60 ч.1-2 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Таким, чином способом захисту по вказаним правовідносинам, на думку суду, є позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Подання позову про зняття арешту, з яким звернувся до суду [PERSON], не відповідає способу захисту порушеного права, який передбачено законом згідно ст.ст.4, 11 ЦПК України при диспозитивності в цивільному судочинстві та ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про зняття арешту з майна слід відмовити в повному обсяз і. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: dismissed