Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~19.06.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Харківської міської ради, треті особи: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права власності на спадкове майно, згідно прохальної частини якої позивач просить суд визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430 від 20.11.2009 року становила 1/2 та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки спадкового майна в порядку спадкування за заповітом земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430 від 20.11.2009 року. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 23.03.2018 року позивач звернувся до Державного нотаріуса Абрамченко Т.А. з метою отримання свідоцтва на право власності на спадкове майно, частину домоволодіння за адресом: [ADDRESS] та частину приватизованої земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Дане майно належало на праві власності спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] . Державний нотаріус 23.03.2019 року видала позивачу свідоцтво на право власності на спадкове майно - 1/2 частини домоволодіння за адресом: [ADDRESS] . У видачі свідоцтва на право власності на частку земельної ділянки, яка входить до спадщини та знаходиться за адресом: [ADDRESS] , державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріально дії №1071/02.31. Постанова мотивована тим, що власниками земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, є спадкодавець [PERSON] та [PERSON] і вони є співвласниками земельної ділянки, які за час життя приватизували її спільно та на момент відкриття спадщини земельна ділянка перебувала у їхній спільній сумісній власності без виділення часток в натурі. Даний факт не дає можливості нотаріусу видати відповідне свідоцтво на право власності спадкове майно - частку земельної ділянки та змушує позивача звернутись до суду з позовом. [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , єдиним спадкоємцем якої є [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка за життя не зареєструвала право власності на спадкове майно через поганий стан здоров`я та похилий вік. Спадкоємцем за заповітом [PERSON] є [PERSON] , яка до цього часу також не зареєструвала за собою право власності на частину спадкового майна. Враховуючи, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис лише про вже померлих власників земельної ділянки, а наявні спадкоємці не мають можливості зареєструвати своє право власності на спадкове майно, Харківська міська рада вірно визначена відповідачем у даній справі. Просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Верещака Н. В. в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутністю за наявними у справі матеріалами, вимоги позову підтримують у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради Перетяченко М. О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю, просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення, яке б не порушувало права відповідача. Представник третьої особи - Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без участі представника нотаріальної контори. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Пантелей В. В. надав до пояснення, згідно яких просив розглянути справу за відсутності представника, а також наголосив, що за інформацією Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі обліковуються Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528429, відповідно до яких, право власності зареєстровано на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:08:016:0008 площею 0,0596 га, яка розташована в [ADDRESS] , за №110970500236 від 20.11.2009 року за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430, право власності зареєстровано на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:08:016:0008 площею 0,0596 га, яка розташована в [ADDRESS] , за №110970500235 від 20.11.2009 за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528429. У Відділі у м. Харкові інформація щодо внесення змін до зазначених державних актів на право власності на земельну ділянку не обліковується. Крім того, у Відділі у м. Харкові обліковується заява гр. [PERSON] від 05.05.2014 року ЗВ-6301350972014 про надання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:08:016:0008. Суд, дослідивши письмові доводи сторін та третіх осіб, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, співвласниками земельної ділянки площею 0, 0596 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року є [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.03.2018 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т. А. За інформацією Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі обліковуються Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528429, відповідно до яких, право власності зареєстровано на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:08:016:0008 площею 0,0596 га, яка розташована в [ADDRESS] , за №110970500236 від 20.11.2009 року за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430, право власності зареєстровано на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:08:016:0008 площею 0,0596 га, яка розташована в [ADDRESS] , за №110970500235 від 20.11.2009 за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528429. У Відділі у м. Харкові інформація щодо внесення змін до зазначених державних актів на право власності на земельну ділянку не обліковується. Шоста Харківська державна нотаріальна контора 22.03.2018 року відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченим 14.11.2012 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №4-2634, на частку земельної ділянки загальною площею 0, 0596 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136300:08:016:0008, оскільки співвласникми за життя спадкодавця не укладався договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною 4 статті 25 Цивільного кодексу України права та обов`язки фізичної особи припиняються у момент її смерті. Отже, набути право власності в спільному майні, через невизначеність часток, позивач не може в позасудовому порядку, оскільки співвласник земельної ділянки [PERSON] , спадкоємцем якої він є, померла. За правилами статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 86 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). В даному випадку законом встановлена саме спільна сумісна власність на спірну земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частки співвласників. За приписами статті 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] померла, та враховуючи, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис лише про вже померлих власників земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року, а наявні спадкоємці не мають можливості зареєструвати своє право власності на спадкове майно, Харківська міська рада вірно визначена відповідачем у даній справі. Відповідно до практики Верховного суду належними відповідачами в таких категоріях справ можуть бути інші співвласники майна, спадкоємці померлого співвласника, а у випадку відсутності таких, не прийняття або відмови від спадщини ними, - представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади. Разом з тим, практикою Верховного суду роз`яснено, що для захисту свого права власності самого по собі визначення часток недостатньо, тому потрібно заявляти вимогу і про визнання права власності на успадковану частку померлого співвласника спільного майна. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, зважаючи, що частка у земельній ділянці, яка належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] на даний час не визначена, а не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить до висновку про можливість визначити частку [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано відповідно до державного акту серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року як 1/2 частки. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved