Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

18.07.2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати, що частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є рівними та становлять по 1/3 частці; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/6 частку земельної ділянки від загальної площі 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/6 частку земельної ділянки від загальної площі 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вищевказане майно належить їх матері [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить вищевказана земельна ділянка та - 47/192 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно до заповіту, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 22.02.1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-330, [PERSON] заповіла належну їй частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] - [PERSON] . Частка земельної ділянки площею 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не охоплена заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги являються донька [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, позивачам було відмовлено, у зв`язку з тим, що встановлено невідповідність у правовстановлюючому документі на спадкове майно. Позивачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою справу просить розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] - 47/192 часток, [PERSON] - 192/384 часток, [PERSON] - 49/192 часток. Рішенням Ізмаїльської міської ради від 26.12.2003 року було передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0654 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку громадянам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 10.01.2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 005575, із зазначенням частки кожного співвласника. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5102374052015 від 28.10.2015 року, співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] вказані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без визначення часток кожного. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, земельна ділянка загальною площею 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 005575, виданого 10.01.2005 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010450700077, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:035:0020, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 1/3 частці кожному. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 15.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - 47/192 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 25.02.1989 року за реєстровими номерами 2-337, 2-339, зареєстрованих Ізмаїльським МБТІ 20.03.1989 року за № 14-115, - 1/3 частки земельної ділянки від загальної площі 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:035:0020. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно до заповіту, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 22.02.1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-330, [PERSON] заповіла належну їй частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] - [PERSON] . 01.12.2011 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. було посвідчене свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-2522, згідно якого [PERSON] видане вищевказане свідоцтво на 47/192 часток жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Встановлено, що 1/3 частка земельної ділянки від загальної площі 0,0654 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не охоплена заповітом, а отже спадкується за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.01.1952 року Ізмаїльським міськбюро РАЦСу та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 15.07.1986 року, згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.06.1962 року Ізмаїльським міськбюро РАЦСу. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджено копією будинкової книги, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. від 06.06.2019 року №747/02-14, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що встановлено невідповідність у правовстановлюючому документі на спадкове майно. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved