Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

19 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання її сина - [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] недієздатним та призначити її опікуном. Заяву мотивує тим, що [INFO] у неї народився син - [PERSON] , який проживає із нею за адресою: [ADDRESS] . З народження він страждає на тяжкі хронічні захворювання - мікроцифалія: стійкі незворотні рухові розлади у вигляді спастичної тетраплегії; псевдобульбарний синдром, груба затримка психомовного розвитку; симптоматична епілепсія, часті поліморфні напади; церебральна хакесія. У зв`язку з цим він неодноразово проходив лікування, однак безрезультатно та згідно довідки МСЕК від 06.05.2019, його визнано інвалідом І групи з дитинства. Внаслідок хронічного психічного розладу її син не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, у зв`язку з чим, відповідно до ст.39 ЦК України, може бу ти визнаний недієздатним. У разі визнання фізичної особи недієздатною, суд відповідно до ст.41 Цивільного кодексу України, встановлює над ним опіку та призначає опікуна. Оскільки станом на даний час її син уже досяг повноліття, однак через хворобу не здатний самостійно себе доглядати та представляти свої інтереси у відносинах з іншими людьми чи юридичними особами будь-якого виду, є необхідність у призначенні її його опікуном. В судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримала з мотивів, викладених в ній та просила таку задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] не заперечував щодо визнання [PERSON] недієздатним. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши зібранні у справі письмові докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є мамою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 26.04.2001 року, відповідний запис №1860. Вони разом із сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї і прописки від 04.07.2019 №2595, виданої ЛКП «Рясне-402». Відповідно до виписки із медичної карти, виданої Комунальною 5-ою міською клінічною лікарнею м. Львова, [PERSON] знаходиться на амбулаторному лікуванні з 05.06.2001, з діагнозом: вроджена мікроцифалія, стійкі незворотні рухові розлади у вигляді спастичної тетраплегії, псевдобульбарний синдром, глибока розумова відсталість, симптоматична епілепсія, часті поліморфні напади, церебральна хакесія, деформації скелету. [PERSON] визнаний інвалідом І-ої групи з дитинства безтерміново, потребує постійного стороннього догляду та нагляду (довідка МСЕК № 848699). Для визначення психічного стану [PERSON] , судом 16.08.2019 призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального закладу «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні», за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Експертами-лікарями Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні проведено вищезазначену експертизу, що підтверджується висновком №95 від 02.03.2020, з якого вбачається, що [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі важкої розумової відсталості в ступені вираженої імбецильності з емоційно-вольовими розладами та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] , який страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі важкої розумової відсталості в ступені вираженої імбецильності з емоційно-вольовими розладами, за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, слід визнати недієздатним. З врахуванням обставин справи, характеру психічного розладу [PERSON] , суд вважає, що строк дії рішення слід визначити тривалістю два роки з моменту набрання ним законної сили. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. Відповідно до ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Щодо призначення [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] , то в даній частині слід відмовити, оскільки заявник необхідних документів для призначення її опікуном недієздатного [PERSON] суду не надавав. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial