Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

18.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить суд визнати дійсним договір позики, укладений в усній формі, стягнути суму основного боргу, 3% річних, відсотки за користування грошовими коштами, інфляційні збитки. 26.11.2015 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова було відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 23 т. 1). 28.01.2016 р. було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі (а.с. 128-130 т. 1). 23.02.2016 р. відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 135- 136 т. 1). 26.02.2016 р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова скасоване заочне рішення від 28.01.2016 р. та справа призначена до розгляду (а.с. 147 т. 1). 22.04.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова за клопотанням представника відповідача - адвоката [PERSON] по справі була призначена комплексна судова почеркознавча та технічна експертиза, провадження якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та 31.08.2016 р. складений висновок експертів, який отримано судом 04.09.2016 р. ( а.с. 165 т. 1, а.с. 1-15 т. 2). 02.12.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова за клопотанням представника позивача [PERSON] по справі призначена додаткова судова почеркознавча та технічна експертиза, провадження якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса (а.с. 40 т. 2). 18.01.2017 року справа експертною установою повернута до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення призначеної судом експертизи та 10.02.2017 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова відновлене провадження у справі та призначене судове засідання. 21.02.2017 р., 04.04.2017 р., 28.04.2017 р. Ухвалами Київського районного суду м. Харкова за клопотаннями представника позивача для проведення призначеної судом експертизи, витребувані копії документів, які містять в собі зразки почерків та підписів відповідачів (а.с. 75-76, 109, 120 - 121 т. 2). 19.07.2017 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова за клопотанням представника позивача - [PERSON] по справі призначена додаткова судова почеркознавча та технічна експертиза, провадження якої було доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса (а.с. 181 - 182 т. 2) та 19.12.2017 р. експертами складений висновок, який отримано судом 05.03.2018 р. (а.с. 204- 219 т. 2). 29.03.2018 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відновлене та призначене судове засідання. 12.04.2018 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова за клопотанням представника відповідачів - [PERSON] по справі призначена додаткова судово-почеркознавча та судово-технічна експертиза, провадження якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса (а.с. 235 - 237 т. 2). 20.11.2018 р. судом отримано висновок судово-почеркознавчої експертизи № 11499 та судово-технічної експертизи документів № 11500 від 01.11.2018 р. (а.с. 8 - 25 т. 3). 26.11.2018 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відновлене та призначене судове засідання. 17.12.2018 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова закрито провадження по справі в частині позову [PERSON] до [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в зв'язку з відмовою представника позивача від позовних вимог до відповідача [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 6 листопада 2012 року, між ним та відповідачами укладено в усній формі договір позики. В момент його укладання було погоджено всі істотні умови, що є обов'язковими для такого роду договорів, а саме погоджено: сума та валюта грошових коштів; строк, до якого грошові кошти мають бути повернуті; спосіб повернення грошових коштів; визначено момент передачі грошових коштів від позивача до відповідачів; визначено розмір відсотків за користування грошовими коштами; передбачене право відповідачів достроково повернути грошові кошти. В момент укладання вказаного договору позики, а саме 6 листопада 2012 року, всі перелічені умови договору позики позивачем повністю виконані. Відповідачі прийняли від позивача в позику грошові кошти та видали позивачу написану ними особисто розписку в якій додатково було зафіксовані всі необхідні умови цього договору. У встановлений договором позики строк, тобто до 06 січня 2013 року, відповідачі позику не повернули, відсотки за користування грошовими коштами сплатили не в повному обсязі. Позивач вказує, що протягом 2014-2015 років відповідачами частково сплачено відсотки за користування грошовими коштами, наданими у позику, в сумі 24 979,00 доларів США, в іншій частині відповідачі прийняті ними на себе зобов'язання не виконали, тому позивач просить стягнути основну суму заборгованості, недоплачені відсотки за користування грошовими коштами, 3% річних, інфляційні втрати, а також судові витрати по справі. Посилаючись на вимоги ст.ст. 202, 205, 218, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник проти позову заперечують, посилаючись на ті обставини, що займаючись підприємницькою діяльністю, [PERSON] доручив [PERSON] закупити та доставити товар (запчастини для мото та велотехніки) з КНР на загальну суму близько 87000,00 дол. США на умовах його оплати [PERSON] по факту доставки до м. Харкова у строк до 31 грудня 2012 року за винагороду 5000,00 дол. США. Позивач в цілому погодився із пропозицією [PERSON], але з метою забезпечення проведення майбутніх грошових розрахунків за доставлений товар запропонував написати розписку, яка надана до матеріалів справи. Вказані домовленості скріплено підписом [PERSON] та [PERSON], який перебував під час переговорів в якості свідка. Оскільки [PERSON] своєчасно не зміг доставити замовлений товар, сторони спору під час наступної зустрічі анулювали розписку шляхом її перекреслення. Відповідачі стверджують, що договір позики між [PERSON] та ними не укладався, грошові кошти в позику не отримувались, тому в задоволенні позову просять відмовити. З метою встановлення фактичних даних по справі, судом згідно з ухвалами від 22 квітня 2016 року, від 2 грудня 2016 року, від 19 липня 2017 року, від 12 квітня 2018 року призначались почеркознавчі та судово-технічні експертизи документів (в тому числі додаткові), висновки по яких містяться в матеріалах справи ( т. 2 а.с. 1-15; 204 - 219; т. 3 а.с. 8-25). Заслухавши пояснення учасників справи, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши їх письмові пояснення, матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на момент виникнення спору між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] існували правовідносини, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. Зазначені обставини не заперечуються сторонами. До матеріалів справи позивачем надано письмову розписку від 6 листопада 2012 року наступного змісту (мовою оригіналу): «Я, [PERSON] и [PERSON] взяли у [PERSON] две суммы: 1. 42.000 USD (сроком на два месяца) с 10.11.2012 г. под 1,8% в месяц; 2. 45.345 USD (сроком по окончании выплаты) с 10.11.12 под 1,3% в месяц», що посвідчено двома підписами відповідачів (т. 1 а.с. 13). Оригінал зазначеної розписки був наданий експертам для проведення призначених судом експертиз. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач стверджує, що отримавши від відповідачів письмову розписку про отримання грошових коштів на умовах їх повернення у визначений строк, сторони спору вступили у цивільно-правові відносини на умовах укладеного договору позики. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу Закону договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тому будь-яка обіцянка надати в майбутньому позику, момент підписання договору або вказівка в договорі на строк, протягом якого відбудеться передача об'єкта позики, не мають юридичного значення. Тобто з наведеної норми випливає, що договір позики за своєю юридичною природою є одностороннім, тому внаслідок його укладення виникає обов'язок позичальника щодо повернення позикодавцеві взятих у останнього суми позики або речей визначених родовими ознаками, тоді як позикодавець набуває лише права вимоги. Враховуючи його реальну природу, на думку суду, сам факт укладення договору позики не породжує позикове зобов'язання. Для цього необхідна передача предмета позики, яка і потребує чіткого підтвердження. Позичальник одержує позику для її використання у власних цілях протягом певного періоду. Як визначено законодавством, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і дата його укладення може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, але у будь-якому випадку складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Позивач та його представник зазначають, що доказом укладення договору позики є наявність письмової розписки про отримання коштів відповідачами, проте застосування письмових розписок виходить за межі договору позики. Відповідно до вимог ч.1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Суд вважає, що не будь-яка розписка може бути підтвердженням укладення договору позики, а тільки така, що засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо повернення отриманих грошових коштів. Досліджуючи надану позивачем письмову розписку та аналізуючи пояснення сторін, суд дійшов висновку, що між сторонами існувала домовленість щодо передання позивачем грошових коштів відповідачам вже після підписання розписки, а саме 10 листопада 2012 року строком на 2 місяці та строком до закінчення виплати. Виходячи з цього, судом встановлено, що між сторонами спору не відбулась передача коштів на момент підписання розписки, що підтверджується її змістом (умовами договору). Крім цього, суд звертає увагу також і на ті обставини, що в письмовій розписці не вказано, що грошові кошти отримуються відповідачами саме в позику (борг), а також не встановлюється обов'язок їх повернення. Тому суд дійшов висновку, що укладений між сторонами в усній формі договір, зміст якого визначено письмовою розпискою, не є договором позики у розумінні вимог ст. 1046 ЦК України. Крім того, аналізуючи текст наданої позивачем до суду письмової розписки, судом встановлено, що її зміст змінювався протягом періоду часу з моменту підписання. Відповідно висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 31.08.16 № 5013/5014, висновку судово-почеркознавчої експертизи від 19.12.17 № 14062, висновку судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 01.11.18 первинний рукописний текст розписки викладено наступним чином: «Я, [PERSON] взял у [PERSON] две суммы: 1. 42.000 USD (сроком на два месяца) с 10.11.2012 г. под 1,8% в месяц; 2. 45.345 USD (сроком по окончании выплаты) с 10.11.12 под 1,3% в месяц» та посвідчено двома підписами відповідачів. В подальшому до змісту розписки внесено доповнення, а саме в першому рядку розписки після запису «Я [PERSON]» дописано «и [PERSON].», а в другому рядку розписки після слова «взял» дописано букву «и». Крім того, експертними висновками встановлено, що первинний рукописний текст розписки виконано [PERSON], а доповнення до тексту розписки виконані не [PERSON] та не [PERSON], більш того доповнення тексту розписки відбулось після її перекреслення. В той же час підписи первинного рукописного тексту розписки з боку [PERSON] та [PERSON] виконано особисто. Таким чином, на думку суду, стороною спірних правовідносин може бути лише відповідач [PERSON], який є стороною укладеного усного договору з [PERSON], оскільки прізвище [PERSON] до складу учасників договору (до тексту письмової розписки) внесено штучно без відома [PERSON], що вказує на відсутність його волевиявлення в момент складення розписки стосовно умов укладеного усного договору. Крім того, представник позивача в судовому засіданні відмовився від позовних вимог до відповідача [PERSON] та судом винесено ухвалу про закриття провадження по справі за позовом позивача до відповідача [PERSON] Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відсутність підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed