Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

19 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 12 листопада 1983 року по 25 серпня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За цей період подружжям було придбано автомобіль ВАЗ 21063, на який взято кредитні кошти. На час придбання автомобіля договір купівлі-продажу належним чином зареєстровано не було. В подальшому відповідач здійснив переоформлення довіреності на право керування автомобілем на своє імя, не зазначивши її у цій довіреності, і 09 червня 2015 року отримав нові документи на транспортний засіб з новим реєстраційним номером. Посилаючись на те, що між нею з відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу вказаного майна, просила визнати автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER], обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити їй 1/2 частку зазначеного автомобіля. Позивачка до суду не зявилась, її представником надано заяву про розгляд справи без їхньої участі. В минулих судових засіданнях позивачка та її представник повністю підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні вважав позов безпідставним, посилаючись на те, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вказаний в позовній заяві автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1983 року. 25 серпня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Ці обставини не оспорюються сторонами, а крім того, підтверджуються копією рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року про розірвання шлюбу (а. с. 5). Відповідно до вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Як вбачається з кредитних договорів зі страхуванням життя позичальника, укладених 25 грудня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та відповідачем [PERSON] (а. с. 6) та 27 грудня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та позивачкою [PERSON] (а. с. 7), відповідач одержав на поточні потреби кредит в розмірі 15\~930 грн, позивачка в розмірі 3 894 грн. Згідно з нотаріально посвідченою довіреністю (а. с. 8) 12 травня 2014 року [PERSON], який діяв в порядку передоручення від [PERSON], на підставі усного договору доручення з повіреним, уповноважив [PERSON] та [PERSON] представляти інтереси [PERSON] в органах Державтоінспекції та в інших компетентних органах, повязані з експлуатацією та розпорядженням належним останній автомобілем марки ВАЗ 21063, 1985 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер з1530КР. Суд дійшов висновку про те, що зазначена довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, а тому не може свідчити, що вказаний транспортний засіб у зазначеному випадку був придбаний подружжям [PERSON]. Також позивачкою та її представником в судовому засіданні не надано жодних доказів, які б підтверджували, що саме за ці кредитні кошти було придбано спірний автомобіль, а відтак суд вважає недоведеними вимоги про те, що автомобіль ВАЗ 21063 є майном, яке придбане під час шлюбних відносин і за кошти сторін. Показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказаних вище висновків суду не спростовують. Натомість в судовому засіданні знайшли свої підтвердження посилання представника відповідача на те, що спірний автомобіль не може вважатися обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, згідно з інформацією, наданою Регіональним сервісним центром МВС в Миколаївській області на запит суду (а. с. 95-102), власницею автомобіля ВАЗ 21063, 1985 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер з1530КР, є [PERSON] (дошлюбне прізвище Панькус) Л.М., що також підтверджується технічним паспортом на автомобіль (а. с. 9). За заявою відповідача [PERSON] № 65512990 від 09 червня 2015 року, який діяв на підставі довіреності, була здійснена перереєстрація автомобілю ВАЗ 21063 із заміною номерного знаку на АК2390СН. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що позивачкою та її представником не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed