Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

19.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.09.2000 року наказом № 134-к від 19.09.2000 р. він був прийнятий на роботу в ДП «Артемвугілля» горнорабочим очисного забою з повним робочим днем під землею. 23.03.2015 року він був звільнений з роботи на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Станом на день звільнення відповідач ДП «Артемвугілля» має перед ним заборгованість по заробітній платі за серпень та вересень 2014 року в сумі 13728,82 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім того, просить також стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 94727,34 грн. При цьому посилається на те, що період затримки у виплаті заробітної плати за період з 01.10.2014 р. по 18.11.2015 р. складає 414 днів. Середній заробіток відповідно до Постанови Камітену Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року становить - 228,81 грн. за 1 робочий день. Таким чином, середній заробіток позивача за весь час затримки виплати становить - 94727,34 грн. Позивач, його представник в судове засідання не з'явились, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та підтверджується наданою копією трудової книжки [NUMBER], [PERSON] відповідно до наказу № 134-к від 19.09.2000 р. прийнятий на роботу в ДП «Артемвугілля» горнорабочим очисного забою з повним робочим днем під землею (а.с. 7). Наказом № 138/к від 23.03.2015 року [PERSON] звільнений з роботи на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 9). Згідно довідки № 07/1322-1 від 30 листопада 2014 року станом на день видачи довідки заборгованість СП шахти ім.. В.І. Леніна ДП «Артемвугілля» по заробітній платі та іншим платежам складає за серпень 2014 року в розмірі 7341,06 грн., за вересень 2014 року в розмірі 6387,76 грн., а всього 13728,82 грн. (а.с. 10). Згідно із ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст.ст. 2,12 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. За змістом ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації провадиться в день звільнення. Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону нарахування заборгованості по заробітній платі, виходячи з періоду з 01.10.2014 р. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. Середньоденна заробітна плата складає 326,88 грн. (13728,82 грн. : 42 робочих дні за два місяці: 20 днів у серпні та 22 дні у вересні 2014 р.). З часу звільнення позивача, а саме з 23 березня 2015 року по 18 листопада 2015 року, пройшло 167 робочих днів. Отже, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 54588,96 грн. (137 днів х 326,88 грн.). Доказів проведення повного розрахунку з позивачем [PERSON] при його звільненні відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 13728,82 грн. та середній заробіток за час затримки в розмірі 54588,96 грн., відмовляючи в задоволенні іншої їх частини. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору, суд покладає на відповідача.

Outcome: partial