Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

18 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.11.2015 року, був виданий виконавчий лист 321/1293/15-ц, згідно якого [PERSON] зобов'язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів свого заробітку (доходу), починаючи стягнення з 24.09.2015 року та досягнення нею повноліття. Однак відповідач не бажає виконувати рішення суду щодо сплати коштів на утримання доньки, ніде не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Внаслідок цього станом на 25.10.2017 рік за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів у сумі 15 313, 43 грн., у зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 15 313, 43 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимоги заперечував, обґрунтовуючи це тим, що аліменти ним сплачувались, і відповідно до розрахунку заборгованості по ВП 49516156 від 19.02.2018, наданої Заводським відділом ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області станом на 01.02.2018 рік в нього існує переплата зі сплати аліментів у розмірі 1 848, 51 грн. Третьою особою - Заводським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надано декілька розрахунків. В останньому розрахунку від 24.07.2018 року станом на 18 грудня 2017 року (дата звернення до суду) сукупний розмір заборгованості зі сплати з аліментів складає 889, 10 грн. Позивач та представник позивача просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 15 313, 43 грн., за період вересень 2016 до 18 грудня 2017 року, а також судові витрати у розмірі 9800, 00 грн. Також вони не погоджувалися з розрахунками, наданими представником Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, вказуючи на те, що в платежах, які були зараховані, як сплата аліментів, не було зазначено цільового призначення. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, позиція щодо розрахунку пені викладена письмово у відзиві на позовну заяву, заперечувала, щодо задоволення позовних вимог про стягнення судових витрат, а саме на правничу правову допомогу, свою позицію виклала письмово у запереченні на розрахунок витрат на правничу допомогу позивача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що у період з 03.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14 травня 2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області у справі №321/1293/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. А також встановлено обов'язок [PERSON] зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення розпочати з дня звернення позивачем до суду, тобто з 24.09.2015 року. До позовної заяви був доданий розрахунок заборгованості від 25.10.2017 року, складений старшим виконавцем Заводського відділу ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON], відповідно до якого заборгованість станом на 01.10.2017 рік склала 15 313, 43 грн. Протягом розгляду справи, представником третьої особою було надано декілька розрахунків заборгованості. В останньому розрахунку від 24.07.2018 сукупний розмір заборгованості зі сплати з аліментів, за період вересень 2016 рік до 18 грудня 2017 року (дата звернення до суду) - складає 889, 10 грн. Частиною 3 ст.10 ЦПК , передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за простроченнясплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушенняборжникомзобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасновиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду при розгляді по цій категорії справ. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена статтею 196 Сімейного кодексу Українивідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У постанові Верховного суду Українивід 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція, виходячи з якої, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяцьо кремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Належних і допустимих доказів щодо звільнення від обов'язку утримувати дитину відповідачем до суду не надано. Крім того, з матеріалів справи вбачається, і не заперечується відповідачем, що сплата аліментів відбувалась нерегулярно. Так, [PERSON] несвоєчасно сплачені аліменти за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, а також січень, лютий, липень, серпень та 18 днів грудня 2017 року, чим порушено право дитини на щомісячне отримання аліментів. За вказаних обставин з [PERSON] має бути стягнута сума неустойки (пені за прострочення зі сплати аліментів в розмірі 2687, 93 грн.= вересень2016= нарахована сума аліментів 1113, 71 х 1% х 30 днів = 334,11 грн. - сума неустойки (пені); + жовтень 2016 = нарахована сума аліментів 1176,52 х 1% х 31 = 364,72 грн. - сума неустойки (пені); + листопад 2016 = нарахована сума аліментів 1176, 52 х 1% х30 = 352,96грн. - сума неустойки (пені); + грудень 2016 = нарахована сума аліментів 1176, 52 х1% х 31= 364, 72 грн. - сума неустойки (пені); + січень 2017 = нарахована сума аліментів 1022, 33 х1% х 30 = 306, 70 грн. - сума неустойки (пені); + лютий 2017 = нарахована сума аліментів 406, 50 х 1% х 28 = 113, 82 грн. - сума неустойки (пені); + липень 2017 = нарахована сума аліментів 1261, 13 х 1% х 31 = 390, 95 грн. - сума неустойки (пені); + серпень 2017 = нарахована сума аліментів 1133, 00 х 1% х 30 = 339, 90 грн. - сума неустойки (пені); + грудень 2017 = нарахована сума аліментів 666, 99 х 1% х 18 (до дня звернення з позовом) = 120, 05 грн. - сума неустойки (пені). Погашення відповідачем заборгованості з аліментів не є достатньою підставою для звільнення його від відповідальності за несплату аліментів за період з вересня 2016 року по грудень 2017 року. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача понесених і документально підтверджених витрат на оплату допомоги у застосуванні норм законодавства з питань визначення пені відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у розмірі 9, 800 грн. не підлягають задоволенню,у зв'язку з наступним. 19 червня 2018 року стороною позивача надано копію квитанції №15 від 19.06.2018 року до прибуткового касового ордеру; розрахунок обсягу та вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги позивачу [PERSON] за умовами угоди від 01.11.2017 року під час розгляду справи №332/3791/17 в суді; копія акта виконаних робіт від 19 червня 2018 року. Загальна сума, заявлена позивачем, та яка підлягає компенсації - складає 9 800, 00 (дев'ять тисяч вісімсот) гривень 00 коп. Раніше, разом із позовною заявою була додана угода від 01.11.2017 року на надання послуг представника та надання правової допомоги, укладеної між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON]. Відповідно до умов Угоди, адвокат [PERSON] є Виконавцем, та надає послуги [PERSON] як представник, а не адвокат. При цьому в Акті виконаних робіт від 19 червня 2018 року, зазначається, що відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг та надання правничої допомоги від 01.11.2017 року (далі - Договір), Виконавцем виконана робота щодо представництва Клієнта в суді в межах цивільного провадження №332/3791/17, витрачений певний час та витрачені певні кошти для виконання цієї послуги. При цьому в жодному із наданих документів не наведено, які кошти були витрачені Виконавчим Договору - Угоди. Відповідно до статті 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.Пунктами 1, 2 ст. 30 цього ж закону передбачено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Жодного з цих вимог в Угоді на надання послуг представника та надання правової допомоги (не Договору про надання правової допомоги, як того вимагає профільний закон), - не витримано. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:…1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК зазначено, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Окремо слід зазначити, що відповідно до 134 ЦПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. До суду позивачка звернулась 18.12.2018 року, ухвалою про призначення підготовчого судового засідання від 25 січня 2018 року підготовче засідання призначене на 22.02.2018 року. До цієї дати позивач мав можливість надати попередній розрахунок визначення суми судових витрат. Також, в розрахунку обсягу та вартості послуг правничої допомоги у п. 1 зазначено «укладення угоди про надання адвокатських послуг та правничої допомоги, п. 2 - дата 01.12.17 - підготовка клопотань та заяв процесуального характеру (не зазначено яких), а в п. 4 окремо зазначено - підготовка та складення позовної заяви. В пункті 3 Розрахунку вказано - аналіз судової практики з питань відшкодування моральної шкоди за ушкодження здоров'я на виробництва на загальну суму - 2100 грн. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано, платіжних документів про оплату послуг на правничу допомогу - платіжних доручень, касових чеків або інших банківських документів, які б підтверджували, що нею понесені такі витрати в сумі 9800 грн. Долучена до позову квитанція № 15 до прибуткового касового ордеру від 19.06.2018 р. на 9800 грн., без надання відповідних банківських документів, не є достатнім доказом на підтвердження того, що позивач станом на 19.06.2018 рік поніс на правову допомогу у справі власне такі витрати. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial