Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

18 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 12.02.2014 року по 13.01.2016 року вона працювала в Комунальному підприємстві «Сумижитло» Сумської міської ради на посаді бухгалтера. Наказом від 13.01.2016 року її звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати). Позивач вказує, що заробітну плату за жовтень 2015 року та за листопад 2015 року в сумі 8293,42 грн. позивач отримала лише 10 лютого 2016 року, тобто із затримкою виплати. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, та посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку, тобто з 13.01.2016 року по 10.02.2016 року за 19 робочих днів. Крім того, позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 1500 грн., завдану несвоєчасною виплатою заробітної плати, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях, моральних стражданнях, через які позивач змушена була звернутись до лікарів, що підтверджується довідкою лікаря-психотерапевта, та вимушена була нести додаткові витрати на лікування. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за 19 робочих днів, та моральну шкоду, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача КП «Сумижитло» в судове засідання не зявився, заперечень проти позову не подав. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 12.02.2014 року [PERSON] була прийнята на роботу до КП «Сумижитло» на посаду бухгалтера, а 13 січня 2016 року була звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, що підтверджується записами в її трудовій книжці, копіями наказів (а.с.12-13). Згідно довідки підприємства, заборгованість КП «Сумижитло» перед [PERSON] по заробітній платі за жовтень та листопад 2015 року в сумі 8293,42 грн. була стягнута на користь [PERSON] через ВДВС СМУЮ у лютому 2016 року (а.с.10) Тобто КП «Сумижитло» визнає, що сума заборгованості по заробітній платі за жовтень та листопад 2015 року була виплачена позивачці несвоєчасно, з затримкою. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив позивачу належну їй заробітну плату за жовтень та листопад 2015 року в сумі 8293,42 грн. День фактичного розрахунку з позивачем по заробітній платі за жовтень та листопад 2015 року 10 лютого 2016 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (а.с.8). Спір про розмір вказаних сум відсутній. У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобовязані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із вимог даного закону, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги довідку про розмір середньої заробітної плати, яка була надана суду (а.с.11). Згідно довідки про середню заробітну плату, надану КП «Сумижитло», заробіток позивача за останні два повні місяці перед звільненням складав: за листопад 2015 року 5412,79 грн., за грудень 2015 року 6705,01 грн. (а.с.11). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 даного Порядку, основою для визнання загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виплати належних при звільненні сум, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно довідки підприємства, середньоденна заробітна плата позивача складає: 198, 65 грн. (а.с.11). Середній заробіток розраховується з дня звільнення позивача до дня фактичного розрахунку, тобто з 13.01.2016 року по 10.02.2016 року, і кількість робочих днів за цей період складає 19 робочих днів таким чином середній заробіток становить: 19 робочих днів х 198,65 грн. = 3774,35 грн. При визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку суд враховує розмір та істотність даної частки порівняно з загальною сумою заборгованості по зарплаті, обставини справи, та вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку 3774,35 грн. відповідає вимогам закону та обставинам справи. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, суд вважає, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати та затримки розрахунку при звільненні позивач зазнала моральних страждань, які виразилися в негативних душевних хвилюваннях з приводу скрутного становища сімї, це потребувало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення порушених прав, викликало погіршення стану її здоровя. Тому, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, суд приходить до висновку, що внаслідок дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яку суд, виходячи з вимог розумності і справедливості, оцінює в сумі 1500 грн., і дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов було задоволено, а позивач за даною категорією справи звільнений від оплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати»,

Outcome: approved