Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

19 грудня 2017 р. [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Рогань, вул. Островського, буд. 32. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 29.12.1997 р. між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, який було зареєстровано на Харківській Товарній Біржі «Слобода» за № Н35-8053, однак нотаріально посвідчити зазначений договір [PERSON] на сьогоднішній день не має можливості, оскільки відповідач ухиляється від відповідного посвідчення. 20 грудня 2017 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON] з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 23 січня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач на території Харківської області у встановленому законом порядку не зареєстрована. 24 січня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. У порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України відповідача було повідомлено про виклик в судове засідання через офіційний веб-портал судової влади України. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Позивач в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав та просити задовольнити, у разі неявки відповідача просив суд ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України 2003 року, правовий статус майна, а також права та обовязки субєктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини виникли у 1997 році, а відповідно, для їх врегулювання слід застосувати ЦК України в редакції 1963 року. Так, положеннями ст. 42 ЦК України (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної ). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обовязковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року). У той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або обєктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 1997 року на Харківській Товарній Біржі «Слобода» між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № Н35-8053. Відповідно до п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3 та п. 1.6 даного договору, предметом договору було домоволодіння, що розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Рогань, вул. Островського, буд. 32, та включає в себе: житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 76,80 кв.м., погреб літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Д», сарай літ. «Ж», огорожа № 1-3, за ціною 22800 грн. [PERSON], як покупець сплатила продавцю належну за договором ціну, а остання отримала гроші та передала будинок у її розпорядження. Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов договору та відбулося його виконання. Разом з тим, вказаний договір не було посвідчено нотаріально. Як вбачається із копії реєстраційного посвідчення, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 04 квітня 1998 року, [PERSON] зареєструвала свої майнові права щодо придбаного домоволодіння, відповідно до чинного, на час укладення угоди, законодавства (а.с. 9). Реєстрація у КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за позивачем права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент, не суперечила чинному законодавству, а саме: інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації-договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. Таким чином, суд вважає, що позивач, придбавши у відповідача за угодою купівлі-продажу домоволодіння, на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 128 ЦК УРСР правомірно набула права власності на житловий будинок, однак, в силу положень статті 227 ЦК УРСР, через недотримання при укладені договору належної за законом форми, позивач на теперішній час позбавлена можливості у повній мірі використовувати правомочності власника будинку. На даний час відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення укладеної між сторонами угоди. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди та її виконання. Таким, чином, наведені вище обставини є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання договору купівлі-продажу № Н35-8053 від 29.12.1997 р. дійсним. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір залишити за рахунок [PERSON] відповідно до заяви її представника. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved