Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

17.12.2019 року до суду звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеної між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карток №б/н від 17.12.2014 року відповідач отримав кредит в сумі 7223,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % на рік від суми залишку заборгованості, а позичальник зобов`язується надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту щомісячними платежами, починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 25.11.2019 року склала в сумі 25774,82 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 7003,82 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 5336,28 грн., заборгованість за пенею в сумі 13042,40 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 392,32 грн., прохав стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Генеральною угодою №б/н від 17.12.2014 року станом на 25.11.2019 року в сумі 25774,82 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1921 грн. 17.12.2019 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. 17.12.2019 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 20.12.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження і призначена до розгляду по суті у відкрите судове засідання на 07.02.2020 року. В судове засідання належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом представник позивача [PERSON] не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач позов визнав частково на суму 7003,28 грн., суду пояснивши, що повернув кредит на суму 2625 грн., що підтверджується фіскальними чеками, йому було видано дві кредитних картки, остання у нього на руках і строк її дії до 05.2021 року. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 17.12.2014 року між сторонами укладена Генеральна угода № б/н, що підтверджується її копією. Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику кредит строком на 36 місяців з 17.12.2014 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 7223,26 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % в місяць від суми залишку заборгованості щомісячними платежами, починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця. Відповідач отримав кредит, що підтверджується його підписом в Генеральній угоді. Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивач визначив заборгованість по Генеральній угоді № б/н від 17.12.2014 року станом на 25.11.2019 року в сумі 25774,82 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 7003,82 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 5336,28 грн., заборгованість за пенею в сумі 13042,40 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 392,32 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. На момент розгляду справи судом відповідач заборгованість не повернув. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами Генеральної угоди № б/н від 17.12.2014 року, укладеної між сторонами. При цьому суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у Постанові від 03.07.2019 року у справі №32/101 провадження №14-13цс19, яка визначила, що за умови відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть бути розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Так як надані позивачем суду Генеральна угода № б/н від 17.12.2014 року містить посилання на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку, з яким позивач повинен був ознайомитись самостійно, то наданий суду витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 10.03.2010 року №СП-2010-256 в якості доказу умов укладеної Генеральної угоди суд не може прийняти до уваги як достовірний, належний та допустимий доказ умов укладеної угоди з огляду на те, що позивач не надав суду доказу того, що саме надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 10.03.2010 року №СП-2010-256, є невід`ємною частиною укладеної між сторонами угоди. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є Генеральна угода № б/н від 17.12.2014 року, укладена між сторонами. Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику кредит строком на 36 місяців з 17.12.2014 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 7223,26 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % в місяць від суми залишку заборгованості щомісячними платежами, починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний згідно Генеральної угоди погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування, так як сплачував його не в повному обсязі, чим допустив невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування. Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Однак суд визначаючи заборгованість відповідача по нарахованим відсоткам виходить з того, що відсотки за договором нараховувались в межах дії Генеральної угоди, строк дії якої до 31.12.2017 року, тоді як відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.12.2017 року заборгованість за нарахованими та несплаченими відмотками становила 3881,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Нарахування позивачем процентів на суму 5336,28 грн., в тому числі і за період після закінчення дії Генеральної угоди, з 01.01.2018 року по 25.11.2019 року не ґрунтується на законі. Суд, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 392,32 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, виходить з того, що ця вимога не ґрунтується на законі, а саме п.2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карток №б/н від 17.12.2014 року, яка передбачає штраф в розмірі 930,32 грн. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконував свій обов`язок щодо повернення позики, відсотків за її користування, неустойки у виді пені та штрафу. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування, порушене відповідачем внаслідок його невиконання обов`язку, передбаченого кредитним договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що розрахунок заборгованості враховує сплату відповідачем заборгованості за договором на суму 103 грн., що підтверджується розрахунком, тоді як виписка з особового рахунку відповідача не містить підтвердження сплати, тоді як платіжний документ, наданий відповідачем, свідчить про сплату не тільки цієї суми, але й суми 406,50 грн., що підтверджуються платіжними документами, останні не враховані позивачем при розрахунку заборгованості і відсутні у виписці по рахунку. А тому позов підлягає задоволенню частково, в тій частині яка підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами. Суд доходить висновку, що підлягає задоволенню вимога про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 10885,24 грн., з якої заборгованість за кредитом в сумі 7003,82 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 3881,42 грн., так як остання підтверджена розрахунком заборгованості. Таким чином сума задоволених позовних вимог становить 10885,24 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з підстав, вищевикладених судом. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково на суму 10885,24 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 881,28 грн. та стягує їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial