Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

17 лютого 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 20 квітня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір споживчого кредиту № 10-17/СК, згідно умов якого кредитор надає, а позичальник отримує кредит у розмірі 2000,00 грн. терміном на 30 календарних днів, а саме: з 20 квітня 2017 року до 19 травня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% в день від суми заборгованості, що сплачується у день фактичного повернення, але в будь-якому випадку не пізніше 19 травня 2017 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 1,50% в день від суми заборгованості до повного погашення. Сукупна вартість кредиту становить 547,50% річних, або 1,50% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 900,00 грн. за 30 днів або 30,00 грн. за день. Крім того, відповідно до п. 8.3. Договору, у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора штраф у розмірі 2 % від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення Кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення Кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. 31 березня 2017 року дотримуючись чинного законодавства України, а саме - ч. 6\~ст. 232 Господарського кодексу України, яка регламентує що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, Протоколом № 15/11/2017 Кредитор ухвалив з 16 листопада 2017 року зупинити фізичній особі\~\~ [PERSON] \~\~нарахування відсотків та штрафів у зв`язку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості. Таким чином, станом на 04 лютого 2020 року прострочена заборгованість відповідача становить 19 595,73 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 2000,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 900,00 грн., заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 5400,00 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям в розмірі 10 688,80 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 162,73 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 444,20 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, вказана заборгованість за договором споживчого кредиту залишається несплаченою відповідачем до теперішнього часу, незважаючи на повідомлення про факт виникнення заборгованості. У зв`язку з чим зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали. В той же час, відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він сплатив основну суму боргу в розмірі 2000,00 грн., однак не зберіг підтверджуючі документи, оскільки не передбачав таких дій зі з боку позивача. В обґрунтування відзиву відповідач [PERSON] зазначив, що він не згоден з нарахуванням відсотків та штрафних санкцій, з тих підстав, що договір споживчого кредиту від 20 квітня 2017 року укладений строком на 30 днів, тобто до 19 травня 2017 року, а тому посилаючись на позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вважає, що позивач не має право нараховувати відсотки та штрафні санкції після спливу визначеного договором строку кредитування. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з [PERSON] штрафних санкцій, останній посилався на застосування строків позовної давності. Крім того, просив звернути увагу на те, що він є з 10 грудня 2014 року по 10 грудня 2017 року проходив військову службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій, у зв`язку з цим має право на пільги згідно постанови КМУ № 117 від 29 січня 2003 року, а отже з цих підстав з початку і до закінчення особливого періоду, він звільнений від сплати відсотків за кредитом, пені та штрафних санкцій за невиконання зобов`язань. У зв`язку з наведеним [PERSON] вважає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 20 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» та відповідачем [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 103-17/СК. Відповідно до п. 1.1. Договору, Кредитор на підставі цього Договору надає, а Позичальник отримує грошові кошти в розмірі, зазначеному в п.1.2. цього Договору, на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти Кредитору на умовах, що передбачені цим Договором. Пунктом 1.2. Договору встановлено, що Кредитор надає, а Позичальник отримує Кредит на таких умовах: Сума кредиту: 2000,00 грн.; Строк кредиту: 30 календарних днів з моменту отримання його Позичальником, а саме з 20 квітня 2017 року до 19 травня 2017 року; Термін повернення кредиту: по 19 травня 2017 року включно; Термін сплати відсотків за користування Кредитом: відсоткова ставка становить 1,50 % в день від суми заборгованості та сплачується в день фактичного повернення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 19 травня 2017 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 1,50% в день від суми заборгованості до повного погашення; Вид кредиту: споживчий кредит; Цільове використання: задоволення споживчих потреб; Сукупна вартість кредиту становить: 547,50% річних, або 1,50 % в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 7,50 грн. грн. за день; Тип процентної ставки: фіксована. Факт отримання відповідачем [PERSON] споживчого кредиту в розмір 2000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 20 квітня 2017 року та не оспорюється сторонами. Пунктом 8.3. Договору встановлено, що у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора штраф у розмірі 2 % від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення Кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення Кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. Пунктом 1 частини першої\~статті 1 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~(далі - Закон) визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до\~закону\~надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених\~законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому\~законом\~порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених\~законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої\~статті 1 цього закону). За змістом пункту 6 частини першої\~статті 4 Закону\~надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту є фінансовою послугою. ТОВ «Менеджмент Інвестицій» є юридичною особою, має статус фінансової установи за законодавством України, внесене до Державного реєстру фінансових установ України, що підтверджується випискою з державного реєстру. Встановлено, що згідно ч. 6\~ст. 232 Господарського кодексу України, яка передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, протоколом № 15/11/2017 позивач (кредитор) ухвалив з 16 листопада 2017 року зупинити відповідачу [PERSON] \~\~нарахування відсотків та штрафів у зв`язку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості. Встановлено, що 30 травня 2017 року ТОВ «Менеджмент Інвестицій» направило вимогу №30-05/2 відповідачу [PERSON] про виконання зобов`язання з погашення кредиту, відсотків по кредиту та штрафів згідно умов договору споживчого кредиту №103-17/СК від 20 квітня 2017 року, проте вимоги товариства відповідачем не виконані. Згідно довідки-розрахунку позивача, станом на 04 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 19 595,73 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 2000,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 900,00 грн., заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 5400,00 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям в розмірі 10 688,80 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 162,73 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 444,20 грн. Відповідно до\~ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. У відповідності з частиною першою\~статті 1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої\~статті 550 ЦК\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Одним із видів неустойки є штраф, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Крім того згідно вимог ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що відповідач [PERSON] , будучи вільним в укладенні договору та визначенні його умов,

Outcome: partial